Article

# Panium - Number Eight

Паниум — Число Осем

Third Line Overview

Преглед на третата линия

Author

Jeff Pippenger

Published

March 17, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

Seleucus III Ceraunus, ruled briefly as king from 226 to 223 BC before being assassinated or dying under mysterious circumstances. Seleucus III was the immediate predecessor of Antiochus III. The two brothers represent the “sons” of verse ten, and they represent Reagan and Bush in 1989.

Селевк III Керавн управлява за кратко като цар от 226 до 223 г. пр. Хр., преди да бъде убит или да умре при загадъчни обстоятелства. Селевк III беше непосредственият предшественик на Антиох III. Двамата братя представляват „синовете“ от десети стих и представляват Рейгън и Буш през 1989 година.

> But his sons shall be stirred up, and shall assemble a multitude of great forces: and one shall certainly come, and overflow, and pass through: then shall he return, and be stirred up, even to his fortress. Daniel 11:10.

> Но синовете му ще се раздвижат и ще съберат множество големи сили; и единият непременно ще дойде, ще прелее и ще премине; после ще се върне и ще се раздвижи, чак до крепостта му. Данаил 11:10.

Verse ten is the third line and it represents the “time of the end” in 1989. It ties together with verse forty of chapter eleven and Isaiah eight verse eight. The connection of these three verses identifies that verse eleven represents the current Ukrainian war, with Putin and Zelenskyy as the antagonists represented in the Battle of Raphia set forth in verse eleven. Verse twelve identifies the aftermath of the Ukrainian war and the fate of Putin. Verse thirteen through fifteen is the battle of Panium.

Десети стих е третата линия и представлява „времето на края“ през 1989 г. Той е свързан с четиридесети стих от единадесета глава и с Исая 8:8. Взаимовръзката на тези три стиха показва, че единадесети стих представя настоящата украинска война, като Путин и Зеленски са противниците, представени в битката при Рафия, изложена в единадесети стих. Дванадесети стих посочва последиците от украинската война и съдбата на Путин. Стихове тринадесети до петнадесети са битката при Паний.

The theme of verse ten is the “time of the end” and in agreement with the principles associated with the unsealing of truth at the “time of the end” the verse, though only one verse has a multitude of prophetic lines represented. Verse ten identifies the beginning of the hidden history of verse forty, which marks the beginning of the movement of the third angel and the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Темата на десети стих е „времето на края“ и в съгласие с принципите, свързани с разпечатването на истината във „времето на края“, стихът — макар да е само един — представя множество пророчески линии. Десети стих посочва началото на скритата история на четиридесети стих, което отбелязва началото на движението на третия ангел и запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди.

The verse connects the seven times of Leviticus twenty-six as identified in the vision which begins in Isaiah chapter seven. That connection marks the combining of divinity with humanity, which is the finishing of the mystery of godliness during the sounding of the seventh trumpet, which is the third woe of Islam.

Този стих свързва седемте времена от Левит, двадесет и шеста глава, както са посочени във видението, което започва в седма глава на Исая. Тази връзка бележи съчетаването на божествеността с човечеството, което е завършването на тайната на благочестието по време на затръбяването на седмата тръба, която е третото горко на исляма.

The verse marks 1989 as the time of the end, and with the connection of Leviticus twenty-six’s seven times, it includes the foundational truth of William Miller, and the rebellion of 1863. The verse starts the hidden history of verse forty. It is therefore an essential element of the increase of knowledge that arrives at the time of the end in 1989 and begins the prophetic illustration of the external events that make up the hidden history of verse forty, and through its connection with the seven times also identifies the internal events in the history between 1989 and the Sunday law.

Стихът отбелязва 1989 година като времето на края и, чрез връзката със „седемте времена“ от Левит двадесет и шеста глава, включва основополагащата истина на Уилям Милър и бунта от 1863 година. Стихът поставя началото на скритата история на четиридесети стих. Следователно той е съществен елемент от увеличаването на знанието, което настъпва във времето на края през 1989 година, и започва пророческата илюстрация на външните събития, които съставляват скритата история на четиридесети стих, а чрез връзката си със „седемте времена“ също така определя и вътрешните събития в историята между 1989 година и неделния закон.

The number ten is a symbol of a test, and the verses’ connection with the vision of Isaiah seven which places an emphasis upon understanding the truth.

Числото десет е символ на изпитание, а свързаността на тези стихове с видението в Исая 7 поставя ударение върху разбирането на истината.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:8, 9.

> Защото главата на Сирия е Дамаск, и главата на Дамаск е Рецин; и в шестдесет и пет години Ефрем ще бъде съкрушен, тъй щото да не бъде народ. И главата на Ефрем е Самария, и главата на Самария е синът на Ремалия. Ако не повярвате, наистина няма да се утвърдите. Исая 7:8, 9.

You will not be established if you do not believe that a “head” represents a capital city (Samaria and Damascus) and a king (Rezin and Remaliah’s son Pekah). If you do not understand those three interchangeable symbols, in the context of Isaiah eight, verse eight, (which is the same vision as chapter seven) then you will not be able to identify Putin and Russia as the king of the south in verses eleven through fifteen.

Няма да се утвърдите, ако не вярвате, че една „глава“ представлява столица (Самария и Дамаск) и цар (Рецин и синът на Ремалия — Факей). Ако не разбирате тези три взаимозаменяеми символа в контекста на Исая 8:8 (което е същото видение като в седма глава), тогава няма да можете да разпознаете Путин и Русия като южния цар в стихове 11–15.

> Now therefore, behold, the Lord bringeth up upon them the waters of the river, strong and many, even the king of Assyria, and all his glory: and he shall come up over all his channels, and go over all his banks: And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:7, 8.

> И тъй сега, ето, Господ възвежда върху тях водите на реката, силни и многобройни, самия асирийски цар и цялата му слава; и той ще приижда над всичките му корита и ще прелее над всичките му брегове. И ще премине през Юда; ще прелее и ще наводни, ще стигне дори до шията; и разпрострянето на крилете му ще изпълни широчината на Твоята земя, о, Имануил. Исая 8:7, 8.

The theme of verse ten is a three-step testing process that begins at the time of the end and leads to the close of probation at the Sunday law.

Темата на десети стих е процес на изпитване в три стъпки, който започва във времето на края и води до приключването на благодатното време при неделния закон.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> И той каза: Иди си, Данииле; защото думите са затворени и запечатани до времето на края. Мнозина ще се очистят, ще се избелят и ще бъдат изпитани; а нечестивите ще вършат нечестие; и никой от нечестивите няма да разбере; но разумните ще разберат. Даниил 12:9, 10.

At the “time of the end” the book of Daniel is “unsealed” and a three-step testing process as represented by “purified, and made white, and tried” begins. The “wise” understand, the “wicked” do not understand. Their lack of understanding, just as their lack of oil in the parable of the ten virgins causes them to be destroyed.

В „времето на края“ книгата на Даниил се „разпечатва“ и започва тройният процес на изпитване, представен чрез „очистени, и избелени, и изпитани“. „Разумните“ разбират, а „нечестивите“ не разбират. Тяхната липса на разбиране, както и липсата им на масло в притчата за десетте девици, ги довежда до погибел.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Моят народ загива поради липса на знание; понеже ти отхвърли знанието, и Аз ще те отхвърля, за да не Ми бъдеш свещеник; понеже си забравил закона на своя Бог, и Аз ще забравя твоите чеда. Осия 4:6.

The words “My people” means a covenant people, and these covenant people are to be rejected and destroyed for “lack of knowledge.” The Sunday law in the United States is the waymark where things are forgotten or remembered. Remember the Sabbath day is present truth at that point. It is there the whore of Tyre is remembered. It is there that God remembers the sins of Babylon in Revelation.

Думите „Моят народ“ означават заветен народ, и този заветен народ трябва да бъде отхвърлен и погубен поради „липса на знание“. Неделният закон в Съединените щати е ориентирът, при който нещата биват забравяни или припомняни. „Помни съботния ден“ е настоящата истина в този момент. Там блудницата Тир бива припомнена. Там Бог си спомня греховете на Вавилон в Откровението.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Reward her even as she rewarded you, and double unto her double according to her works: in the cup which she hath filled fill to her double. Revelation 18:4–6.

> И чух друг глас от небето, който казваше: Излезте от нея, люде Мои, за да не участвате в греховете ѝ и да не приемете от язвите ѝ. Защото греховете ѝ стигнаха до небето, и Бог си спомни нейните беззакония. Отплатете ѝ, както и тя отплати вам, и удвоете ѝ двойно според делата ѝ; в чашата, която тя е напълнила, напълнете ѝ двойно. Откровение 18:4–6.

It is there that the children, or the prophetic last generation of Laodicean Adventism is cut off. It is there that those who Daniel calls the “wicked” manifest that they had “forgot” God’s law, and the portion of God’s law which they forgot is God’s prophetic rules or laws. The context is clearly that they lack the “knowledge” that is increased when the book of Daniel is unsealed. Daniel contrasts the “wise” with the “wicked” and Jesus the “wise virgins” with the “foolish virgins.” Amos identifies the same class as “fair virgins” as those who are unable to find the prophetic message represented by the east, north and seas.

Именно там децата, или пророческото последно поколение на лаодикийския адвентизъм, бива отсечено. Именно там онези, които Даниил нарича „нечестивите“, проявяват, че са „забравили“ Божия закон, а частта от Божия закон, която са забравили, са Божиите пророчески правила или закони. Контекстът ясно показва, че им липсва „знанието“, което се умножава, когато книгата на Даниил бъде разпечатана. Даниил противопоставя „мъдрите“ на „нечестивите“, а Исус — „мъдрите девици“ на „неразумните девици“. Амос определя същата тази група като „хубави девици“, като онези, които не са в състояние да намерят пророческата вест, представена от изтока, севера и моретата.

> Behold, the days come, saith the Lord God, that I will send a famine in the land, not a famine of bread, nor a thirst for water, but of hearing the words of the Lord: And they shall wander from sea to sea, and from the north even to the east, they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it. In that day shall the fair virgins and young men faint for thirst. They that swear by the sin of Samaria, and say, Thy god, O Dan, liveth; and, The manner of Beersheba liveth; even they shall fall, and never rise up again. Amos 8:11–14.

> Ето, идат дни, казва Господ Бог, когато ще изпратя глад по земята — не глад за хляб, нито жажда за вода, а за слушане на словата Господни. И ще се скитат от море до море, и от север дори до изток; ще тичат насам-натам, за да търсят словото Господне, и няма да го намерят. В онзи ден хубавите девици и младите мъже ще прималеят от жажда. Онези, които се кълнат в греха на Самария и казват: Жив е твоят бог, Дане! и: Жив е обичаят на Вирсавее! — и те ще паднат и никога вече няма да се изправят. Амос 8:11–14.

The message they cannot find is represented by where they are looking as they “wander from sea to sea, and from the north even to the east.” Amos says these “fair virgins” are in a “famine” of hearing “the Word of the Lord,” and that “in that day they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it.” The message that was unsealed from the book of Daniel at the time of the end in 1989 in fulfillment of verse forty and also of verse ten of chapter eleven is summarized in the final two verses of chapter eleven.

Вестта, която те не могат да намерят, е представена чрез мястото, където я търсят, докато „бродят от море до море и от север чак до изток“. Амос казва, че тези „красиви девици“ са в „глад“ да чуват „Словото Господне“ и че „в онзи ден ще тичат насам-натам, за да търсят словото Господне, и няма да го намерят“. Вестта, която бе разпечатана от книгата на Даниил във времето на края през 1989 г. в изпълнение на четиридесети стих, а също и на десети стих от единадесета глава, е обобщена в последните два стиха на единадесета глава.

> But tidings out of the east and out of the north shall trouble him: therefore he shall go forth with great fury to destroy, and utterly to make away many. And he shall plant the tabernacles of his palace between the seas in the glorious holy mountain; yet he shall come to his end, and none shall help him. Daniel 11:44, 45.

> Но вести от изток и от север ще го смутят; затова той ще излезе с голяма ярост, за да погуби и съвсем да изтреби мнозина. И ще разположи шатрите на своя дворец между моретата при славната свята планина; но ще стигне до своя край, и никой няма да му помогне. Даниил 11:44, 45.

The foolish, fair and wicked virgins who lack the oil, the message of the east, north and seas who rejected knowledge and God’s covenant and Law are remembered by God at the Sunday law. Three battles are represented in verses ten through fifteen. I separate these three battles into three histories, but they are also a line when considered together, for verse ten opens up the “time of the end” and therefore initiates a three-step testing process.

Неразумните, привидно праведни и нечестиви девици, на които им липсва маслото — вестта на изток, север и моретата, които отхвърлиха познанието и Божия завет и Закон — биват припомнени от Бога при неделния закон. В стихове десети до петнадесети са представени три битки. Аз разделям тези три битки на три истории, но те също така образуват една линия, когато се разглеждат заедно, защото стих десети разкрива „времето на края“ и следователно поставя началото на тристепенен процес на изпитване.

Verse ten connects with the seven times of Leviticus twenty-six and therefore the foundations of Adventism and William Miller’s work. The second step of the three steps is a visual test that began when the light of verse eleven and the Ukrainian war opened up. The second test is visual and represents a test concerning our ability to recognize current events in the light of God’s prophetic Word. The third test is the Battle of Panium of verse fifteen, where Simon Barjonah’s name was changed to Peter, and thus marked the sealing of the one hundred and forty-four thousand just before probation closes at the Sunday law of verse sixteen.

Десети стих се свързва със седемте времена от Левит двадесет и шеста глава и следователно с основите на адвентизма и делото на Уилям Милър. Втората стъпка от трите стъпки е визуален изпит, който започна, когато се откриха светлината на единадесети стих и украинската война. Вторият изпит е визуален и представлява изпит относно способността ни да разпознаваме настоящите събития в светлината на Божието пророческо Слово. Третият изпит е битката при Паниум от петнадесети стих, където името на Симон Вариона бе променено на Петър, и по този начин бе отбелязано запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди точно преди приключването на благодатното време при неделния закон на шестнадесети стих.

When we consider Antiochus Magnus appearance in each of the three battles represented by verse ten, eleven and fifteen we also see the history of verse nine through sixteen the rise and fall of the false prophet of Bible prophecy.

Когато разгледаме появата на Антиох Магнус във всяка от трите битки, представени в стихове 10, 11 и 15, ние също така виждаме в историята на стихове 9 до 16 възхода и падението на лъжепророка от библейското пророчество.

Verses one through four identify the rise and fall of the dragon power. Verses nine and ten identify 1798 and 1989 respectively and in so doing, verses nine through sixteen identify the rise and fall of the false prophet. Verses forty to forty-five represent the rise and fall of the beast. Verses nine and ten also align with verse forty’s two “time of the ends” in 1798 and 1989.

Стихове първи до четвърти обозначават възхода и падението на силата на змея. Стихове девети и десети обозначават съответно 1798 и 1989 година и по този начин стихове девети до шестнадесети обозначават възхода и падението на лъжепророка. Стихове четиридесети до четиридесет и пети представляват възхода и падението на звяра. Стихове девети и десети също така съответстват на двете „времена на края“ в стих четиридесети — през 1798 и 1989 година.

Sister White informs us clearly that to misunderstand the “time of the end” produces confusion as to where to apply the prophecies.

Сестра Уайт ясно ни уведомява, че неразбирането на „времето на края“ поражда объркване относно това къде следва да се прилагат пророчествата.

> “Many are doing the same thing today, in 1897, because they have not had experience in the testing message comprehended in the first, second, and third angels’ messages. There are those who are searching the Scriptures for proof that these messages are still in the future. They gather together the truthfulness of the messages, but they fail to give them their proper place in prophetic history. Therefore such are in danger of misleading the people in regard to locating the messages. They do not see and understand the time of the end, or when to locate the messages. The day of God is coming with stealthy tread, but the supposed wise and great men are prating about ‘higher education’ which they suppose originates with finite men. They know not the signs of Christ’s coming, or of the end of the world.” Sermons and Talks, volume 1, 290.

> „Мнозина вършат същото и днес, през 1897 година, понеже не са имали опитност в изпитващата вест, съдържаща се в вестите на първия, втория и третия ангел. Има такива, които изследват Писанията, за да намерят доказателство, че тези вести все още принадлежат на бъдещето. Те събират доказателства за истинността на вестите, но не им отдават подобаващото им място в пророческата история. Затова такива са в опасност да въведат народа в заблуждение относно определянето на мястото на вестите. Те не виждат и не разбират времето на края, нито кога трябва да се поставят вестите. Божият ден идва с тихи стъпки, но предполагаемо мъдрите и великите мъже дърдорят за „висше образование“, което според тях произхожда от ограничени човеци. Те не познават белезите на Христовото идване, нито на свършека на света.“ Sermons and Talks, volume 1, 290.

Verse ten’s theme is the “time of the end” and there are several “time of the ends” identified in chapter eleven. If you “do not see and understand” the “time of the ends” in chapter eleven, you will not know when “to locate the messages.” She says, “there are those who are searching the Scriptures,” and as with all prophets her words are addressing the last days, so in the last days those she is identifying are a class who do not understand the time of the end, so they are also Amos’ “fair virgins” who fall and never rise again.

Темата на десети стих е „времето на края“, а в единадесета глава са посочени няколко „времена на края“. Ако „не видите и не разберете“ „времената на края“ в единадесета глава, няма да знаете кога „да поставите вестите“. Тя казва: „има такива, които изследват Писанията“, и както при всички пророци нейните думи се отнасят до последните дни; следователно в последните дни онези, които тя посочва, са една категория хора, които не разбират времето на края, така че те са също и Амосовите „красиви девици“, които падат и никога вече не стават.

In chapter eleven verse one Darius and Cyrus stand together to mark the time of the end in 1989. When Ptolemy went to Babylon and took the northern king into captivity in Egypt in 246 BC, in turn typifying 1798 as represented in verses seven through nine, it was a “time of the end.” Verse ten is the “time of the end” in 1989.

В единадесета глава, първи стих, Дарий и Кир стоят заедно, за да отбележат времето на края през 1989 година. Когато Птолемей отиде във Вавилон и отведе северния цар в плен в Египет през 246 г. пр. Хр., като по този начин предобрази 1798 година, представена в стихове от седем до девет, това беше „време на края“. Стих десети е „времето на края“ през 1989 година.

1798 is the end of the twenty-five hundred and twenty years of scattering against the northern kingdom of Israel which began in 723 BC. Twelve hundred and sixty years later in 538 the papacy ruled for twelve hundred and sixty years until 1798. 1798 is a “time of the end,” for it is the end of the seven times, and also the twelve hundred and sixty years, as well as the twelve hundred and ninety years of Daniel chapter twelve. 1798 is a “time of the end” and therefore 538 is also a “time of the end.” 538 is the end of the twelve hundred and sixty years that paganism trampled down God’s sanctuary and His host which preceded papalism doing the same work for the same amount of time.

1798 е краят на две хиляди петстотин и двадесетте години на разпръсване срещу северното царство на Израил, започнало през 723 г. пр. Хр. Хиляда двеста и шестдесет години по-късно, през 538 г., папството управляваше хиляда двеста и шестдесет години до 1798 г. 1798 е „време на края“, защото е краят на седемте времена, а също и на хиляда двеста и шестдесетте години, както и на хиляда двеста и деветдесетте години от дванадесета глава на Даниил. 1798 е „време на края“ и следователно 538 също е „време на края“. 538 е краят на хиляда двеста и шестдесетте години, през които езичеството тъпчеше Божието светилище и Неговото войнство — време, което предхождаше папството, извършващо същото дело за същия период от време.

538 represents the empowerment of the papacy and in so doing it represents the empowerment of the papacy again at the Sunday law. The Sunday law identifies a “time of the end.” Therefore, verse sixteen, as well as verse one, seven through nine and verse ten all mark the “time of the end.” This truth is to be understood by those who know when to locate the messages. Pompey fulfilled verse sixteen when he took Jerusalem. He was followed by Julius Caesar, Augustus Caesar and Tiberias Caesar. Jesus’ birth was a “time of the end” and it took place in the time of Augustus Caesar.

538 представлява овластяването на папството и, като прави това, представлява отново овластяването на папството при неделния закон. Неделният закон обозначава „време на края“. Следователно стих шестнадесети, както и стих първи, стихове седми до девети и стих десети, всички отбелязват „времето на края“. Тази истина трябва да бъде разбрана от онези, които знаят къде да поставят вестите. Помпей изпълни стих шестнадесети, когато превзе Ерусалим. След него дойдоха Юлий Цезар, Август Цезар и Тиберий Цезар. Раждането на Исус беше „време на края“ и то се случи по времето на Август Цезар.

> Then shall stand up in his estate a raiser of taxes in the glory of the kingdom: but within few days he shall be destroyed, neither in anger, nor in battle. Daniel 11:20.

> Тогава на неговото място ще се издигне един, който ще наложи данъци върху великолепието на царството; но след няколко дни той ще бъде погубен — нито в гняв, нито в битка. Даниил 11:20.

Verse twenty adds to the list of “time of the ends” in chapter eleven, and so does Tiberias Caesar who ruled during the crucifixion of Christ.

Двадесети стих прибавя към списъка на „времето на краищата“ в единадесета глава, както и Тиверий Цезар, който царуваше по време на разпятието на Христос.

> And in his estate shall stand up a vile person, to whom they shall not give the honour of the kingdom: but he shall come in peaceably, and obtain the kingdom by flatteries. And with the arms of a flood shall they be overflown from before him, and shall be broken; yea, also the prince of the covenant. Daniel 11:21, 22.

> И на негово място ще се издигне презрян човек, на когото няма да дадат царската почит; но той ще дойде мирно и ще завладее царството чрез ласкателства. И с рамената на порой ще бъдат пометени пред него и ще бъдат сломени; да, и князът на завета. Даниил 11:21, 22.

The cross stands at the center of the prophetic week which Christ came to confirm with many.

Кръстът стои в центъра на пророческата седмица, която Христос дойде да потвърди с мнозина.

> And he shall confirm the covenant with many for one week: and in the midst of the week he shall cause the sacrifice and the oblation to cease, and for the overspreading of abominations he shall make it desolate, even until the consummation, and that determined shall be poured upon the desolate. Daniel 9:27.

> И той ще утвърди завета с мнозина за една седмица; а в средата на седмицата ще направи да престанат жертвата и приносът, и поради разпространяването на мерзостите ще я направи пуста, чак до свършека; и определеното ще се излее върху опустошителя. Даниил 9:27.

In the midst of the week, we have a beginning and an ending for the first twelve hundred and sixty days ended right where the next twelve hundred and sixty days started. The week aligns with the seven times of scattering against the northern kingdom that represented both paganism and papalism trampling down the sanctuary and host.

В средата на седмицата имаме начало и край, защото първите хиляда двеста и шестдесет дни приключиха точно там, където започнаха следващите хиляда двеста и шестдесет дни. Седмицата се съгласува със седемте времена на разпръскване срещу северното царство, което представляваше както езичеството, така и папизма, потъпкващи светилището и воинството.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Тогава чух един светец да говори; и друг светец каза на онзи определен светец, който говореше: Докога ще трае видението за всекидневната жертва и за престъплението, което причинява запустението, така че и светилището, и войнството да бъдат предадени на потъпкване? Данаил 8:13.

538 is a “time of the end” and it aligns with the cross, which is also the end of a prophetic period. 538 and the cross provide two witnesses that both the beginning and ending of a prophecy is prophetically marked as a “time of the end.”

538 е „време на края“ и съответства на кръста, който също е краят на един пророчески период. 538 и кръстът дават две свидетелства, че и началото, и краят на едно пророчество са пророчески белязани като „време на края“.

Verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.” Verse twenty-three identifies the league the Maccabean Jews made with pagan Rome in 161 to 158 BC. The history of the Hasmonean Dynasty from their initial battle unto their ending in the destruction of Jerusalem in 70 AD represents apostate Protestantism in the United States beginning in 1844, the end of a time prophecy, and therefore a “time of the end,” and ending at the Sunday law as represented by 70 AD.

Стихове двадесет и първи и двадесет и втори, стих двадесети, стих шестнадесети, стих десети, стихове седми до девети и стих първи всички отбелязват „времето на края“. Стих двадесет и трети посочва съюза, който Макавейските юдеи сключиха с езическия Рим в периода 161 до 158 г. пр. Хр. Историята на Хасмонейската династия от първоначалната им битка до нейния завършек в разрушаването на Ерусалим през 70 г. сл. Хр. представлява отстъпническия протестантизъм в Съединените щати, започващ през 1844 г., края на едно времево пророчество и следователно „време на края“, и завършващ при неделния закон, представен от 70 г. сл. Хр.

Verse twenty-three identifies a “time of the end” in 167 BC at the battle of Modein and also in 70 AD, both typifying 1844 and the Sunday law respectively. Verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Двадесет и трети стих посочва едно „време на края“ през 167 г. пр. Хр. при битката при Модиин, а също и през 70 г. сл. Хр., като и двете предобразяват съответно 1844 г. и неделния закон. Двадесет и трети стих, двадесет и първи и двадесет и втори стихове, двадесети стих, шестнадесети стих, десети стих, седми до девети стихове и първи стих — всички те отбелязват „времето на края“.

Verse twenty-four identifies the three-hundred-and-sixty-year supremacy of pagan Rome, thus marking both the beginning in 31 BC and ending in 330 as “time of the ends.” Verse twenty-seven and twenty-nine identify both the beginning and ending of that period, so verse twenty-four, verse twenty-seven, verse twenty-nine, verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Двадесет и четвърти стих посочва триста и шестдесетгодишното върховенство на езическия Рим, като по този начин отбелязва както началото през 31 г. пр. Хр., така и края през 330 г. като „време на краищата“. Двадесет и седми и двадесет и девети стих посочват както началото, така и края на този период, така че двадесет и четвърти стих, двадесет и седми стих, двадесет и девети стих, двадесет и трети стих, двадесет и първи и двадесет и втори стих, двадесети стих, шестнадесети стих, десети стих, седми до девети стихове и първи стих всички отбелязват „времето на края“.

Verse thirty-one identifies 538 when the abomination that maketh desolate was placed and verses thirty-six and forty identify 1798 as the “time of the end.” 538 in verse thirty-one and 1798 in verses thirty-six and forty, verses twenty-seven and twenty-nine, verse twenty-four, verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Тридесет и първи стих определя 538 г., когато беше поставена мерзостта, която докарва запустение, а тридесет и шести и четиридесети стих определят 1798 г. като „времето на края“. 538 г. в тридесет и първи стих и 1798 г. в тридесет и шести и четиридесети стих, двадесет и седми и двадесет и девети стих, двадесет и четвърти стих, двадесет и трети стих, двадесет и първи и двадесет и втори стих, двадесети стих, шестнадесети стих, десети стих, седми до девети стих и първи стих — всички те отбелязват „времето на края“.

The “time of the end” is marked thirteen times before verse forty-one which is the Sunday law and another “time of the end,” as is verse forty-five when the pope comes to his end with none to help. Fifteen times the “time of the end” is located in chapter eleven. Verse ten’s theme is the “time of the end.” It represents the truths which are unsealed in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand.

„Времето на края“ е отбелязано тринадесет пъти преди четиридесет и първи стих, който е неделният закон, и още едно „време на края“, както и четиридесет и пети стих, когато папата достига своя край и няма никой да му помогне. Петнадесет пъти „времето на края“ е посочено в единадесета глава. Темата на десети стих е „времето на края“. То представлява истините, които са разпечатани във времето на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди.

We will continue in the next article.

Ще продължим в следващата статия.

Back to Articles