Article

# Elijah - Number Nine

Илия — номер девет

The Prophet Lied

Пророкът излъга

Author

Jeff Pippenger

Published

October 11, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

We ended the last article with a passage that addresses “a lying spirit.” The following is one of the paragraphs from that passage.

Завършихме предишната статия с откъс, който разглежда „лъжлив дух“. Следното е един от абзаците от този откъс.

> “Unsanctified ministers are arraying themselves against God. They are praising Christ and the God of this world in the same breath. While professedly they receive Christ, they embrace Barabbas, and by their actions say, ‘Not this Man, but Barabbas.’ Let all who read these lines, take heed. Satan has made his boast of what he can do. He thinks to dissolve the unity which Christ prayed might exist in His church. He says, ‘I will go forth and be a lying spirit to deceive those that I can, to criticize, and condemn, and falsify.’ Let the son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent, and receive the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories. Satan laughs at their folly, for he knows what truth is.” Testimonies to Ministers, 409.

> „Неосветени служители се строяват срещу Бога. Те възхваляват Христос и бога на този свят в едно и също дихание. Докато привидно приемат Христос, те прегръщат Варава и с делата си казват: „Не Този, а Варава.“ Нека всички, които четат тези редове, внимават. Сатана се е похвалил с онова, което може да извърши. Той мисли да разруши единството, за което Христос се молеше да съществува в Неговата църква. Той казва: „Ще изляза и ще бъда лъжовен дух, за да мамя онези, които мога — да критикувам, да осъждам и да изопачавам.“ Нека синът на измамата и лъжесвидетелството бъде приет от църква, която е имала голяма светлина, големи доказателства, и тази църква ще отхвърли вестта, която Господ е изпратил, и ще приеме най-неразумните твърдения, лъжливите предположения и лъжливите теории. Сатана се смее на тяхното безумие, защото знае що е истина.“ Свидетелства към служителите, 409.

Let “the son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent, and receive the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories.” In 1863, Millerite Adventism ‘returned’ to the unreasonable and false methodology employed by apostate Protestantism and rejected William Miller’s identification of the seven times of Leviticus twenty-six. The subject of ‘returning’ was represented by the rebels in Numbers fourteen, when they determined to select a captain and return to Egypt.

Нека „синът на измамата и лъжесвидетелството бъде приет от църква, която е имала голяма светлина, големи доказателства, и тази църква ще отхвърли вестта, която Господ е изпратил, и ще приеме най-неразумни твърдения и лъжливи предположения, и лъжливи теории.“ През 1863 г. милеритският адвентизъм „се завърна“ към неразумната и лъжлива методология, използвана от отстъпилото протестантство, и отхвърли определянето от Уилям Милър на седемте времена от Левит двадесет и шеста глава. Темата за „завръщането“ бе представена чрез бунтовниците в Числа четиринадесета глава, когато те решиха да си изберат водач и да се върнат в Египет.

> And they said one to another, Let us make a captain, and let us return into Egypt. Numbers 14:4.

> И казаха един на друг: Нека си поставим водач и да се върнем в Египет. Числа 14:4.

The subject of “returning” to apostate Protestantism was also represented by Jeremiah, when in chapter fifteen, he was told that the fallen Protestants could return to him, but he was not to “return” unto them.

Темата за „завръщането“ към отстъпилото протестантство бе представена и от Еремия, когато в петнадесета глава му бе казано, че падналите протестанти могат да се завърнат при него, но той не биваше да се „завръща“ при тях.

> I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brazen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. Jeremiah 15:17–20.

> Не седях в събранието на присмивачите, нито се радвах; седях сам поради Твоята ръка, защото Ти ме изпълни с негодувание. Защо болката ми е непрестанна и раната ми — неизцелима, която отказва да се изцели? Ще бъдеш ли Ти за мене съвсем като лъжец, като води, които пресъхват? Затова така казва Господ: Ако се върнеш, тогава пак ще те върна, и ти ще стоиш пред Мене; и ако отделиш скъпоценното от нищожното, ще бъдеш като Моите уста; нека те се обърнат към тебе, а ти не се обръщай към тях. И ще те направя за този народ укрепена медна стена; и те ще воюват против тебе, но няма да те надвият; защото Аз съм с тебе, за да те спася и да те избавя, казва Господ. Еремия 15:17–20.

Perhaps the clearest prophetic illustration of the principle of not returning to apostate Protestantism is found in the story of the disobedient prophet, who delivered a message of rebuke to Jeroboam, the northern ten tribe’s first king.

Може би най-ясната пророческа илюстрация на принципа да не се връщаме към отстъпническия протестантизъм се намира в историята за непокорния пророк, който предаде вест на изобличение на Еровоам, първия цар на северното царство на десетте племена.

> And the king said unto the man of God, Come home with me, and refresh thyself, and I will give thee a reward. And the man of God said unto the king, If thou wilt give me half thine house, I will not go in with thee, neither will I eat bread nor drink water in this place: For so was it charged me by the word of the Lord, saying, Eat no bread, nor drink water, nor turn again by the same way that thou camest. So he went another way, and returned not by the way that he came to Bethel. 1 Kings 13:7–10.

> И царят каза на Божия човек: Ела у дома с мен и се подкрепи, и аз ще ти дам награда. А Божият човек каза на царя: Ако ми дадеш половината от дома си, няма да вляза с теб, нито ще ям хляб, нито ще пия вода на това място; защото така ми беше заповядано чрез словото Господне, като бе казано: Не яж хляб, нито пий вода, нито се връщай по същия път, по който си дошъл. И той си отиде по друг път и не се върна по пътя, по който беше дошъл във Ветил. 3 Царе 13:7–10.

The disobedient prophet had been told of God not to return the way he came. Millerite Adventism had come out of Protestantism represented by Sardis, and they were not to return. Though the disobedient prophet knew full well not to return the way he came, a false prophet of Jeroboam’s kingdom, told him that God had said that the disobedient prophet should return to the false prophet’s home and eat with him. In spite of God’s direction, he did that very thing. Once he had begun to eat the false prophet’s food, the Bible plainly states the prophet of Samaria had lied.

На непокорния пророк бе казано от Бога да не се връща по пътя, по който беше дошъл. Милеритският адвентизъм бе излязъл от протестантизма, представен от Сардис, и те не трябваше да се връщат. Макар непокорният пророк да знаеше съвсем добре, че не бива да се връща по пътя, по който беше дошъл, един лъжепророк от царството на Еровоам му каза, че Бог бил казал непокорният пророк да се върне в дома на лъжепророка и да яде с него. Въпреки Божието указание, той направи именно това. Щом бе започнал да яде храната на лъжепророка, Библията ясно заявява, че пророкът от Самария бе излъгал.

> Now there dwelt an old prophet in Bethel; and his sons came and told him all the works that the man of God had done that day in Bethel: the words which he had spoken unto the king, them they told also to their father. And their father said unto them, What way went he? For his sons had seen what way the man of God went, which came from Judah. And he said unto his sons, Saddle me the ass. So they saddled him the ass: and he rode thereon, And went after the man of God, and found him sitting under an oak: and he said unto him, Art thou the man of God that camest from Judah? And he said, I am. Then he said unto him, Come home with me, and eat bread. And he said, I may not return with thee, nor go in with thee: neither will I eat bread nor drink water with thee in this place: For it was said to me by the word of the Lord, Thou shalt eat no bread nor drink water there, nor turn again to go by the way that thou camest. He said unto him, I am a prophet also as thou art; and an angel spake unto me by the word of the Lord, saying, Bring him back with thee into thine house, that he may eat bread and drink water. But he lied unto him. So he went back with him, and did eat bread in his house, and drank water. 1 Kings 13:11–19.

> А в Ветил живееше един стар пророк; и синовете му дойдоха и му разказаха всички дела, които Божият човек беше извършил в оня ден във Ветил; и думите, които бе говорил на царя, разказаха също на баща си. И баща им им каза: По кой път отиде той? Понеже синовете му бяха видели по кой път беше тръгнал Божият човек, който бе дошъл от Юда. И той каза на синовете си: Оседлайте ми осела. И те му оседлаха осела; и той се възкачи на него, и тръгна след Божия човек, и го намери да седи под един дъб; и му каза: Ти ли си Божият човек, който дойде от Юда? А той каза: Аз съм. Тогава той му каза: Ела у дома с мене и яж хляб. А той каза: Не мога да се върна с тебе, нито да вляза с тебе; нито ще ям хляб, нито ще пия вода с тебе на това място; защото ми бе казано чрез словото Господне: Да не ядеш там хляб, нито да пиеш вода, нито да се връщаш по пътя, по който си дошъл. Той му каза: И аз съм пророк като тебе; и ангел ми говори чрез словото Господне, казвайки: Върни го с тебе у дома, за да яде хляб и да пие вода. Но той го излъга. И така, той се върна с него, и яде хляб в дома му, и пи вода. 3 Царе 13:11–19.

The disobedient prophet ate and drank with the lying prophet of Samaria, meaning he accepted the message of an apostate prophet, and rejected the message of the Lord. The message he had faithfully delivered the same day. He knew full well he was not to return, but he did it anyway. Sister White informs us that if the “son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent.” In Millerite history the first angel had lightened the earth with its glory. In 1840, the first angel’s message was carried to every mission station in the world.

Непокорният пророк яде и пи с лъжливия пророк на Самария, което означава, че прие вестта на отстъпнически пророк и отхвърли вестта на Господа — вестта, която същия ден бе предал вярно. Той отлично знаеше, че не бива да се връща, но въпреки това го направи. Сестра Уайт ни уведомява, че ако „синът на измамата и лъжесвидетелството бъде приет от църква, която е имала голяма светлина, големи доказателства, тази църква ще отхвърли вестта, която Господ е изпратил“. В милеритската история първият ангел бе озарил земята със славата си. През 1840 г. вестта на първия ангел бе занесена до всяка мисионска станция по света.

> “The tidings of the Lord’s soon coming in power and great glory to our world is truth, and in 1840 many voices were raised in its proclamation.” Manuscript Releases, volume 9, 134.

> „Вестта за скорошното идване на Господа в сила и голяма слава в нашия свят е истина, и през 1840 г. много гласове се издигнаха в нейното прогласяване.“ Manuscript Releases, volume 9, 134.

Shortly thereafter, Millerite Adventism returned to “the lie” of apostate Protestantism’s methodology, and discarded “the message of the Lord” which God had sent through William Miller. They discarded the message of Moses as presented by Elijah, and the “lie” received at the beginning in Millerite history, represents the “lie” that is believed at the end; the “lie” which brings strong delusion upon Laodicean Adventism.

Скоро след това милеритският адвентизъм се върна към „лъжата“ на методологията на отстъпническия протестантизъм и отхвърли „Господната вест“, която Бог бе изпратил чрез Уилям Милър. Те отхвърлиха вестта на Мойсей, представена чрез Илия, и „лъжата“, приета в началото на милеритската история, представлява „лъжата“, в която се вярва накрая — „лъжата“, която довежда силна заблуда върху лаодикийския адвентизъм.

> And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:10–12.

> И с всяка измама на неправдата между ония, които погиват; понеже не приеха любовта към истината, за да се спасят. И затова Бог ще им изпрати силно заблуждение, та да повярват на лъжата; за да бъдат осъдени всички, които не повярваха на истината, а намериха удоволствие в неправдата. 2 Солунци 2:10–12.

We are attempting to demonstrate the role of Elijah as a symbol in connection with the parallel histories of the horn of Protestantism and the horn of Republicanism during the period that the sixth kingdom of Bible prophecy reigns. The difficulty in bringing all the issues of 1863 together prophetically, at least for me, is the various interrelated lines that border on the concept of “circuitous logic”. A straight forward logic is always the best approach, but identifying divine truths and the relationships of those truths to each other is a difficult work, for they are found in the Bible “here a little and there a little.”

Ние се опитваме да покажем ролята на Илия като символ във връзка с паралелните истории на рога на протестантизма и рога на републиканизма през периода, в който шестото царство на библейското пророчество царува. Трудността при пророческото събиране на всички въпроси, свързани с 1863 година, поне за мен, се състои в различните взаимносвързани линии, които граничат с понятието „криволичеща логика“. Праволинейната логика винаги е най-добрият подход, но разпознаването на божествените истини и на взаимовръзките между тези истини е трудна работа, защото те се намират в Библията „тук малко и там малко“.

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little. Isaiah 28:9, 10.

> Кого ще научи Той на знание? И кого ще направи да разбере учение? Отбитите от млякото и отдръпнатите от гърдите. Защото заповед трябва да бъде върху заповед, заповед върху заповед; правило върху правило, правило върху правило; тук малко и там малко. Исая 28:9, 10.

It is also a difficult work when your target audience consists of those that are familiar with the primary truths you are addressing, but others are new to it all. Virtually all the truths I intend to give an overview of in this article, can be found in Habakkuk’s Tables. For fear of sounding as if I am using ‘circuitous logic’, I am going to tell you where we are going, in advance of actually going there.

Това също е трудно дело, когато целевата ви аудитория се състои от хора, които са запознати с основните истини, към които се обръщате, а други са нови за всичко това. На практика всички истини, които възнамерявам да представя в обзор в тази статия, могат да бъдат намерени в Таблиците на Авакум. За да избегна да прозвучи така, сякаш използвам „обиколна логика“, ще ви кажа предварително накъде отиваме, преди действително да стигнем дотам.

In 1863, Laodicean Millerite Adventism set up an image of jealousy. The image of jealousy represents the first of Laodicean Adventism’s four generations.

През 1863 г. лаодикийският милеритски адвентизъм издигна образ на ревност. Образът на ревност представлява първото от четирите поколения на лаодикийския адвентизъм.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. Ezekiel 8:5.

> И той ми каза: Сине човешки, подигни сега очите си към север. И аз подигнах очите си към север; и ето, на север, при портата на олтара, при входа, беше този образ на ревността. Езекиил 8:5.

The four generations of the Seventh-day Adventist church are represented in various passages of Scripture, but I employ Ezekiel eight as the primary point of reference. The reason for this is that chapter eight leads into chapter nine. In Ezekiel nine, the sealing of the one hundred and forty-four thousand is illustrated, and in Testimonies, volume five, Sister White clearly identifies this fact. In Sister White’s comments she clearly addresses two classes of worshippers in Jerusalem when the sealing takes place. Ezekiel does the same thing, and the class that does not receive the seal are represented in chapter eight.

Четирите поколения на Църквата на адвентистите от седмия ден са представени в различни пасажи от Писанието, но аз използвам Езекил, осма глава, като основна отправна точка. Причината за това е, че осма глава води към девета глава. В Езекил, девета глава, е илюстрирано запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди, а в „Свидетелства“, том пети, Сестра Уайт ясно посочва този факт. В своите коментари Сестра Уайт ясно разглежда две категории поклонници в Ерусалим, когато се извършва запечатването. Езекил прави същото, а категорията, която не получава печата, е представена в осма глава.

> “The class who do not feel grieved over their own spiritual declension, nor mourn over the sins of others, will be left without the seal of God. The Lord commissions His messengers, the men with slaughtering weapons in their hands: ‘Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> „Класата, която не чувства скръб поради собствения си духовен упадък, нито скърби за греховете на другите, ще бъде оставена без Божия печат. Господ възлага на Своите вестители, мъжете с оръжия за избиване в ръцете си: „Минете след него през града и поразявайте; окото ви да не пощади, нито да имате жалост: убивайте съвсем старци и млади, и девици, и малки деца, и жени; но не се приближавайте до никой човек, върху когото е белегът; и започнете от Моето светилище.“ Тогава те започнаха от старейшините, които бяха пред дома.“

> “Here we see that the church—the Lord’s sanctuary—was the first to feel the stroke of the wrath of God. The ancient men, those to whom God had given great light and who had stood as guardians of the spiritual interests of the people, had betrayed their trust. They had taken the position that we need not look for miracles and the marked manifestation of God’s power as in former days. Times have changed. These words strengthen their unbelief, and they say: The Lord will not do good, neither will He do evil. He is too merciful to visit His people in judgment. Thus ‘Peace and safety’ is the cry from men who will never again lift up their voice like a trumpet to show God’s people their transgressions and the house of Jacob their sins. These dumb dogs that would not bark are the ones who feel the just vengeance of an offended God. Men, maidens, and little children all perish together.” Testimonies, volume 5, 211.

> „Тук виждаме, че църквата — Господното светилище — бе първата, която почувства удара на Божия гняв. Старците, онези, на които Бог бе дал голяма светлина и които бяха стояли като пазители на духовните интереси на народа, бяха изменили на повереното им доверие. Те бяха заели становището, че не е нужно да очакваме чудеса и явното проявление на Божията сила, както в предишните дни. Времената са се променили. Тези думи укрепват тяхното неверие и те казват: Господ няма да извърши добро, нито ще извърши зло. Той е твърде милостив, за да накаже народа Си със съд. Така „Мир и безопасност“ е викът на мъже, които никога вече няма да издигнат гласа си като тръба, за да покажат на Божия народ престъпленията му и на Якововия дом — греховете му. Тези неми псета, които не искаха да лаят, са именно онези, които ще почувстват справедливото възмездие на оскърбения Бог. Мъже, девици и малки деца — всички загиват заедно.“ Свидетелства, том 5, 211.

Chapter eight is describing those in Jerusalem–“the church” that in the fourth of the four generations–represented as bowing down to the sun.

Осма глава описва онези в Йерусалим — „църквата“ в четвъртото от четирите поколения — представени като покланящи се на слънцето.

> And he brought me into the inner court of the Lord’s house, and, behold, at the door of the temple of the Lord, between the porch and the altar, were about five and twenty men, with their backs toward the temple of the Lord, and their faces toward the east; and they worshipped the sun toward the east. Then he said unto me, Hast thou seen this, O son of man? Is it a light thing to the house of Judah that they commit the abominations which they commit here? for they have filled the land with violence, and have returned to provoke me to anger: and, lo, they put the branch to their nose. Therefore will I also deal in fury: mine eye shall not spare, neither will I have pity: and though they cry in mine ears with a loud voice, yet will I not hear them. Ezekiel 8:16–18.

> И ме въведе във вътрешния двор на дома Господен; и ето, при входа на храма Господен, между притвора и олтара, имаше около двадесет и пет мъже, с гърбовете си към храма Господен, а лицата си към изток; и те се покланяха на слънцето към изток. Тогава ми рече: Видя ли това, сине човешки? Малко ли е за Юдовия дом, че вършат мерзостите, които вършат тук? защото напълниха земята с насилие и пак се върнаха, за да Ме разгневяват; и ето, турят клонката към носа си. Затова и Аз ще постъпя с ярост: окото Ми няма да пощади, нито ще се смили; и ако викат в ушите Ми със силен глас, пак няма да ги чуя. Йезекиил 8:16–18.

Just as with the evil report of the ten spies, the twenty-five leaders of the rebellion that are worshipping the sun have “provoked” the Lord to anger. The Sunday law is the “day of provocation” which the prophets point forward to. Chapter nine describes those that receive the seal of God at the same point in time, for it is simply repeating and enlarging upon chapter eight.

Както при лошото известие на десетте съгледвачи, така и двадесет и петте водачи на бунта, които се покланят на слънцето, са „разгневили“ Господа. Неделният закон е „денят на раздразнението“, към който пророците сочат напред. Девета глава описва онези, които получават Божия печат в същия момент от времето, защото тя просто повтаря и разширява осма глава.

> “This sealing of the servants of God [Revelation seven] is the same that was shown to Ezekiel in vision.” Testimonies to Ministers, 445.

> „Това запечатване на Божиите слуги [Откровение седма глава] е същото, което беше показано на Езекиил във видение.“ Свидетелства към проповедниците, 445.

In 1863, the first generation of Laodicean Adventism began its wandering through the wilderness. The prophetic history that identifies the image of jealousy in 1863, was the golden calf of Aaron. The prophetic characteristics of the golden calf are that it was an image of a beast, and it was gold. Gold is the symbol of Babylon, so Aaron’s golden calf was the image of the beast of Babylon. The image of the beast is only defined as the combination of church and state with the church in control of the relationship.

През 1863 г. първото поколение на Лаодикийския адвентизъм започна своето скитане из пустинята. Пророческата история, която отъждествява образа на ревността през 1863 г., беше златното теле на Аарон. Пророческите характеристики на златното теле са, че то беше образ на звяр и беше златно. Златото е символът на Вавилон, следователно златното теле на Аарон беше образът на звяра на Вавилон. Образът на звяра се определя единствено като съчетание между църква и държава, при което църквата управлява това взаимоотношение.

> “But what is the ‘image to the beast’? and how is it to be formed? The image is made by the two-horned beast, and is an image to the beast. It is also called an image of the beast. Then to learn what the image is like and how it is to be formed we must study the characteristics of the beast itself—the papacy.

> „Но какво е „образът на звяра“? и как трябва да бъде създаден? Образът се прави от звяра с двата рога и е образ на звяра. Той се нарича също и образ на звяра. И тъй, за да узнаем какъв е образът и как трябва да бъде създаден, трябва да изследваме характерните особености на самия звяр — папството.

> “When the early church became corrupted by departing from the simplicity of the gospel and accepting heathen rites and customs, she lost the Spirit and power of God; and in order to control the consciences of the people, she sought the support of the secular power. The result was the papacy, a church that controlled the power of the state and employed it to further her own ends, especially for the punishment of ‘heresy.’ In order for the United States to form an image of the beast, the religious power must so control the civil government that the authority of the state will also be employed by the church to accomplish her own ends.” The Great Controversy, 443.

> „Когато ранната църква се поквари, като се отклони от простотата на евангелието и прие езически обреди и обичаи, тя изгуби Духа и силата на Бога; и за да владее над съвестта на народа, потърси подкрепата на светската власт. Резултатът бе папството — църква, която владееше силата на държавата и я използваше, за да прокарва собствените си цели, особено за наказване на „ерес“. За да могат Съединените щати да създадат образ на звяра, религиозната власт трябва дотолкова да владее гражданското управление, че властта на държавата също да бъде използвана от църквата за постигане на собствените ѝ цели.“ Великата борба, 443.

The calf built by Aaron, was built when Moses was receiving the Ten Commandments. The second commandment forbids the worship of idols, and includes a partial description of God’s character, when it identifies God as a jealous God.

Телецът, издигнат от Аарон, бе издигнат, когато Моисей получаваше Десетте заповеди. Втората заповед забранява поклонението на идоли и включва частично описание на Божия характер, когато определя Бога като ревнив Бог.

> Thou shalt not make unto thee any graven image, or any likeness of anything that is in heaven above, or that is in the earth beneath, or that is in the water under the earth: Thou shalt not bow down thyself to them, nor serve them: for I the Lord thy God am a jealous God, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation of them that hate me; And showing mercy unto thousands of them that love me, and keep my commandments. Exodus 20:4–6.

> Не си прави кумир, нито какъвто и да било образ на онова, що е горе на небето, или що е долу на земята, или що е във водата под земята; да не им се кланяш и да не им служиш; защото Аз, Господ, твоят Бог, съм Бог ревнив, Който въздавам беззаконието на бащите върху чадата до третото и четвъртото поколение на онези, които Ме мразят; а показвам милост към хиляди поколения от онези, които Ме любят и пазят Моите заповеди. Изход 20:4–6.

Aaron’s image of the golden calf, being an idol, represents an image of jealousy, for it produced the righteous indignation that compelled Moses to throw down and break the first two tables of the Ten Commandments. We intend to show that the counterfeit chart of 1863, was represented by Aaron’s golden calf. God’s jealousy was manifested towards Aaron’s golden calf, for the golden calf represented a false god. The calf was the counterfeit representation of God. Aaron proclaimed that it represented the gods that had delivered them from Egyptian bondage. The two tables which Moses broke in that very history, were a “transcript” of the true God’s character, the God that had actually brought them out of Egypt. The counterfeit chart produced in 1863, is an image of jealousy, for it broke the two tables of Habakkuk chapter two by removing the seven times of Moses’ oath.

Аароновият образ на златното теле, бидейки идол, представлява образ на ревност, защото произведе праведното негодувание, което принуди Моисей да хвърли и счупи първите две плочи на Десетте заповеди. Ние възнамеряваме да покажем, че подправената карта от 1863 г. е била представена от Аароновото златно теле. Божията ревност се прояви спрямо Аароновото златно теле, защото златното теле представляваше лъжлив бог. Телето беше фалшивото представяне на Бога. Аарон прогласи, че то представлява боговете, които ги бяха избавили от египетското робство. Двете плочи, които Моисей счупи в същата тази история, бяха „препис“ на характера на истинския Бог, Бога, Който действително ги беше извел от Египет. Подправената карта, изработена през 1863 г., е образ на ревност, защото счупи двете плочи на Авакум, глава втора, като премахна седемте времена от клетвата на Моисей.

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74, 75.

> „Видях, че картата от 1843 година беше направлявана от ръката на Господа и че не бива да бъде изменяна; че числата бяха такива, каквито Той ги желаеше; че ръката Му беше над нея и скри грешка в някои от числата, така че никой не можеше да я види, докато ръката Му не беше оттеглена.“ Early Writings, 74, 75.

Further Ellen White adds to the command not to altar the 1843 chart, with the qualifications of “except by inspiration.”

По-нататък Елън Уайт прибавя към заповедта да не се променя картата от 1843 г. уточнението „освен чрез вдъхновение“.

> “I saw that the old chart was directed by the Lord, and that not a figure of it should be altered except by inspiration. I saw that the figures of the chart were as God would have them, and that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none should see it till His hand was removed.” Spalding and Magan, 2.

> „Видях, че старата карта е била ръководена от Господа и че нито един неин знак не бива да бъде изменян, освен чрез вдъхновение. Видях, че знаците на картата бяха такива, каквито Бог искаше да бъдат, и че Неговата ръка беше над една грешка в някои от знаците и я скриваше, така че никой да не я види, докато Неговата ръка не бъде отстранена.“ Spalding and Magan, 2.

James and Ellen White were living with Otis Nichol’s family, when Nichol’s prepared and produced the 1850 chart. The only thing that was “altered” with the 1850 chart, was that the year ‘1844’ was used to replace the year ‘1843,’ that had been represented upon the 1843 chart. The only thing “altered” was a correction of the “mistake” that God had held His hand over. The inspiration of the prophetess was in the very home where the 1843 chart was “altered” into the 1850 chart, and the seven times of Leviticus twenty-six remained enshrined upon that chart, as it had been on the 1843 chart.

Джеймс и Елън Уайт живееха със семейството на Отис Никъл, когато семейство Никъл подготви и изработи картата от 1850 г. Единственото, което беше „променено“ в картата от 1850 г., беше, че годината „1844“ бе използвана, за да замени годината „1843“, която беше представена на картата от 1843 г. Единственото „изменение“ беше поправка на „грешката“, над която Бог беше държал ръката Си. Вдъхновението на пророчицата се намираше в самия дом, където картата от 1843 г. беше „променена“ в картата от 1850 г., и седемте времена от Левит двадесет и шеста глава останаха увековечени върху тази карта, както бяха и върху картата от 1843 г.

The second commandment includes another piece of this prophetic puzzle, for it identifies that God counts the generations until He visits the iniquity that occurs. 1863, began the first of four generations of the Seventh-day Adventist church, for the Millerite movement ended at that point.

Втората заповед включва още една част от този пророчески пъзел, защото посочва, че Бог отброява поколенията, докато посети беззаконието, което се извършва. 1863 година постави началото на първото от четирите поколения на Църквата на адвентистите от седмия ден, защото милеритското движение приключи в този момент.

The two tables of the Ten Commandments typify the two tables of Habakkuk, but they also typify the two wave loaves of Pentecost, which were the only offering in the sanctuary service that included sin. The manifestation of God’s power in the giving of the Ten Commandments, the manifestation of God’s power at the Pentecostal outpouring and the manifestation of God’s power in the history of the two charts of the Millerites, all typify the final manifestation of the outpouring of the Holy Spirit in the latter rain. The two wave loaves of Pentecost represent the one hundred and forty-four thousand who are lifted up as an ensign during the latter rain.

Двете плочи на Десетте заповеди са прообраз на двете плочи на Авакум, но също така са и прообраз на двата възвявани хляба на Петдесетница, които бяха единствената жертва в светилищната служба, включваща грях. Проявлението на Божията сила при даването на Десетте заповеди, проявлението на Божията сила при петдесетническото изливане и проявлението на Божията сила в историята на двете карти на милеритите — всичко това е прообраз на последното проявление на изливането на Светия Дух в късния дъжд. Двата възвявани хляба на Петдесетница представляват сто четиридесет и четирите хиляди, които са издигнати като знаме по време на късния дъжд.

The Pentecostal wave loaves were to be prepared with “leaven”, which represents sin, but the leaven was destroyed by the process of baking.

Петдесетните вълнови хлябове трябваше да бъдат приготвени с „квас“, който представлява греха, но квасът беше унищожен чрез процеса на изпичане.

> In the mean time, when there were gathered together an innumerable multitude of people, insomuch that they trode one upon another, he began to say unto his disciples first of all, Beware ye of the leaven of the Pharisees, which is hypocrisy. Luke 12:1.

> Междувременно, когато се събра безбройно множество народ, дотолкова че се тъпчеха един друг, Той започна най-напред да казва на учениците Си: Пазете се от кваса на фарисеите, който е лицемерие. Лука 12:1.

The wave loaves were a first fruit offering.

Вълновите хлябове бяха принос на първите плодове.

> Ye shall bring out of your habitations two wave loaves of two tenth deals: they shall be of fine flour; they shall be baken with leaven; they are the firstfruits unto the Lord. Leviticus 23:17.

> Да принесете из жилищата си два хляба за възношение с разлюляване, от по две десети части; да бъдат от фино брашно; да бъдат изпечени с квас; те са първите плодове на Господа. Левит 23:17.

The one hundred and forty-four thousand are the first fruit offering in the last days.

Сто четиридесет и четирите хиляди са приносът на първия плод в последните дни.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. And I heard a voice from heaven, as the voice of many waters, and as the voice of a great thunder: and I heard the voice of harpers harping with their harps: And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:1–5.

> И погледнах, и ето, Агнецът стоеше на хълма Сион, и с Него сто четиридесет и четири хиляди, които имаха името на Неговия Отец написано на челата си. И чух глас от небето като шум от много води и като глас от силен гръм; и чух гласа на свирачи, които свиреха на своите арфи. И пееха като че ли нова песен пред престола, пред четирите живи същества и пред старейшините; и никой не можеше да научи тази песен, освен сто четиридесет и четирите хиляди, които бяха изкупени от земята. Те са онези, които не са се осквернили с жени, защото са девственици. Те са онези, които следват Агнеца, където и да отива. Те бяха изкупени измежду човеците като първи плодове за Бога и за Агнеца. И в устата им не се намери лъжа, защото са без недостатък пред Божия престол. Откровение 14:1–5.

The class of worshippers in the last days who never die, represented by Elijah will have fully overcome sin, for the fire of purification that is brought upon them by the Messenger of the Covenant, thoroughly bakes out and removes the leaven, from the sons of Levi.

Класата на поклонниците в последните дни, които никога не умират, представени чрез Илия, ще е напълно победила греха; защото огънят на очистването, който Вестителят на завета довежда върху тях, основно изпича и премахва кваса от синовете на Левий.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Ето, Аз ще изпратя Моя вестител, и той ще приготви пътя пред Мене; и Господ, Когото търсите, внезапно ще дойде в Своя храм, да! Вестителят на завета, в Когото благоволите; ето, Той иде, казва Господ на Силите. Но кой може да издържи деня на Неговото идване? И кой ще устои, когато се яви? Защото Той е като огъня на пречиствача и като сапуна на тепавичарите. И ще седне като пречиствач и очистител на сребро; и ще очисти левиевите синове, и ще ги претопи като злато и като сребро, за да принесат на Господа принос с правда. Тогава приносът на Юда и Йерусалим ще бъде угоден на Господа, както в древните дни и както в предишните години. Малахия 3:1–4.

The offering that is “as the days of old” is the Pentecostal wave offering of two loaves. It was lifted up as an offering, identifying the two prophets that were slain in the streets, and who are then lifted up to heaven as an ensign, at the beginning of the Sunday law crisis.

Приносът, който е „както в древните дни“, е петдесятният възносен принос от два хляба. Той беше издигнат като принос, като по този начин отъждествява двамата пророци, които бяха убити по улиците и след това биват издигнати към небето като знаме в началото на кризата, свързана със неделния закон.

When Aaron produced his golden calf, he pronounced that the calf was the gods that had brought them out of Egypt, and then proclaimed a feast to the Lord.

Когато Аарон извая златния си телец, той обяви, че телецът е боговете, които ги бяха извели от Египет, а след това провъзгласи празник за Господа.

> And he received them at their hand, and fashioned it with a graving tool, after he had made it a molten calf: and they said, These be thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And when Aaron saw it, he built an altar before it; and Aaron made proclamation, and said, Tomorrow is a feast to the Lord. Exodus 32:4, 5.

> И той ги взе от ръцете им и го оформи с резец, след като направи от него лято теле; и те казаха: Ето твоите богове, Израилю, които те изведоха от Египетската земя. А когато Аарон видя това, съгради жертвеник пред него; и Аарон прогласи, като каза: Утре ще бъде празник на Господа. Изход 32:4, 5.

When the northern kingdom of Israel broke away from the southern kingdom of Judah, Jeroboam, the first king of Israel purposely introduced a counterfeit worship service in two cities, made the same pronouncement as Aaron, claiming his two golden calves were the gods that brought them out of Egypt, and ordained a counterfeit feast as had Aaron.

Когато северното царство Израил се отдели от южното царство Юда, Еровоам, първият цар на Израил, умишлено въведе фалшиво богослужение в два града, направи същото изявление като Аарон, заявявайки, че двата му златни телци са боговете, които ги бяха извели от Египет, и установи фалшив празник, както беше направил и Аарон.

> And Jeroboam said in his heart, Now shall the kingdom return to the house of David: If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. And this thing became a sin: for the people went to worship before the one, even unto Dan. And he made an house of high places, and made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi. And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. 1 Kings 12:26–33.

> И рече Еровоам в сърцето си: Сега царството ще се върне към дома Давидов. Ако този народ отива да принася жертви в дома Господен в Ерусалим, тогава сърцето на този народ ще се обърне отново към господаря им, към Ровоама, юдовия цар; и те ще ме убият и ще се върнат при Ровоама, юдовия цар. Затова царят се посъветва и направи две златни телета, и им каза: Твърде много е за вас да ходите в Ерусалим; ето твоите богове, Израилю, които те изведоха от Египетската земя. И постави едното във Ветил, а другото сложи в Дан. И това стана грях; защото народът отиваше да се покланя пред едното чак до Дан. И той направи домове по високите места и постави свещеници измежду най-низшите от народа, които не бяха от Левиевите синове. И Еровоам установи празник в осмия месец, на петнадесетия ден от месеца, подобен на празника, който беше в Юдея, и принасяше върху олтара. Така направи той във Ветил, като принасяше жертви на телетата, които беше направил; и постави във Ветил свещениците на високите места, които беше направил. И тъй, на петнадесетия ден на осмия месец, именно в месеца, който беше измислил от собственото си сърце, той принасяше върху олтара, който беше направил във Ветил; и установи празник за израилевите синове; и принасяше върху олтара, и кадеше. 3 Царе 12:26–33.

Dan means judgment, and represents a state; Bethel means the house of God. With Aaron’s rebellion as with king Jeroboam’s the symbols identify the combination of church and state that ultimately takes place at the Sunday law in the United States.

Дан означава съд и представлява едно състояние; Ветил означава Божият дом. Както при бунта на Аарон, така и при цар Йеровоам символите посочват съчетанието на църква и държава, което в крайна сметка се осъществява при неделния закон в Съединените щати.

The Sunday law occurs at the end of Adventism and in the beginning of Adventism, the movement, which had been identified as the Protestant horn in the summer of 1844, came together legally with the Republican horn. Thus, Aaron and Jeroboam’s rebellion represents both 1863, and the soon-coming Sunday law.

Неделният закон настъпва в края на адвентизма, а в началото на адвентизма движението, което през лятото на 1844 година бе разпознато като протестантския рог, се съедини по законен път с републиканския рог. Така бунтът на Аарон и Йеровоам представя както 1863 година, така и скоро предстоящия Неделен закон.

The reason that the messenger of the covenant purifies the “sons of Levi” and not any other of the tribes, is because at the rebellion of Aaron’s golden calf, it was the Levites that stood with Moses. For their faithfulness, they were then made the tribe that represented the priesthood, an honor which had been previously designed to consist of the firstborn of each of the tribes. This is why Jeroboam made sure that his counterfeit priesthood was not of the sons of Levi, and instead made his priesthood “of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi.”

Причината вестителят на завета да очиства „Левиевите синове“, а не някое друго от племената, е, че при бунта около златния телец на Аарон именно левитите застанаха с Моисей. Заради тяхната вярност тогава те бяха направени племето, което представляваше свещенството — чест, която преди това бе определена да принадлежи на първородните от всяко едно от племената. Ето защо Еровоам се погрижи неговото фалшиво свещенство да не бъде от Левиевите синове, а вместо това направи своето свещенство „от най-низшите от народа, които не бяха от Левиевите синове“.

The sons of Levi are those that are purified by fire as an ensign, or wave offering during the Sunday law crisis. The history of the Sunday law crisis in the last days, was typified by the crisis of 1863, when the newly identified Protestant horn became legally attached to the Republican horn. We have one more line of history to address before we begin to work through the passages we have just referenced.

Левиевите синове са онези, които са очистени чрез огън като знаме, или възносен принос, по време на кризата на неделния закон. Историята на кризата на неделния закон в последните дни бе предобразена от кризата през 1863 година, когато новоразпознатият протестантски рог се прикрепи юридически към републиканския рог. Остава да разгледаме още една историческа линия, преди да започнем да проследяваме пасажите, които току-що посочихме.

That line is the year 1856, and we will address that in our next article.

Тази линия е годината 1856, и ще разгледаме това в следващата ни статия.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> „Идването на Христос като наш Първосвещеник в Пресветото място за очистването на светилището, представено в Даниил 8:14; идването на Човешкия Син при Стария по дни, както е представено в Даниил 7:13; и идването на Господа в Неговия храм, предсказано от Малахия, са описания на едно и също събитие; и то е представено също и чрез идването на младоженеца на сватбата, описано от Христос в притчата за десетте девици в Матей 25.“ Великата борба, 426.

Back to Articles