Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Forty-Nine

Книгата на Даниил — сто четиридесет и девета

The Mystery of God Revealed: Uniting Divinity and Humanity

Тайната на Бога разкрита: съединяването на божественото и човешкото

Author

Jeff Pippenger

Published

March 21, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We have been considering the history represented in verse forty of Daniel chapter eleven. We are now addressing the internal line of history within the verse which represents the history of the Protestant horn of the earth beast. We are employing the joining of Ezekiel’s two sticks in chapter thirty-seven as the point of reference to identify the mystery of God, by Christ in joining His divinity with humanity when the third angel arrives. Line upon line, the message of the mystery of God that John identified as finishing during the sounding of the seventh trumpet, was specifically sent to Laodicea by the apostle Paul. Ezekiel, John and Paul’s testimony aligns with the same mystery of God that was represented in the message of Jones and Waggoner in 1888, which was the message to Laodicea.

Разглеждаме историята, представена в четиридесети стих на единадесета глава от Данаил. Сега насочваме вниманието си към вътрешната линия на историята в този стих, която представя историята на протестантския рог на земния звяр. Използваме съединяването на двата жезъла на Езекиил в тридесет и седма глава като отправна точка, за да установим тайната Божия — чрез Христос, в съединяването на Неговата божественост с човечеството, когато пристига третият ангел. Правило върху правило, вестта за тайната Божия, която Йоан посочи като завършваща по време на затръбяването на седмата тръба, бе изпратена конкретно до Лаодикия чрез апостол Павел. Свидетелството на Езекиил, Йоан и Павел съвпада със същата тайна Божия, която бе представена във вестта на Джоунс и Уагонър през 1888 година, която беше вестта към Лаодикия.

> For I would that ye knew what great conflict I have for you, and for them at Laodicea, and for as many as have not seen my face in the flesh; That their hearts might be comforted, being knit together in love, and unto all riches of the full assurance of understanding, to the acknowledgment of the mystery of God, and of the Father, and of Christ; In whom are hid all the treasures of wisdom and knowledge. Colossians 2:1–3.

> Защото желая да знаете в какъв голям подвиг съм за вас и за онези в Лаодикия, и за всички, които не са видели лицето ми по плът; за да се утешат сърцата им, като бъдат свързани заедно в любов и достигнат до цялото богатство на пълната увереност на разбирането, за познаването на тайната на Бога, и на Отца, и на Христос; в Когото са скрити всички съкровища на мъдростта и знанието. Колосяни 2:1–3.

The work of atonement, of joining the two sticks of divinity and humanity began when the third angel arrived, but Paul is addressing the final and perfect fulfillment of the joining of the two sticks which is the mystery of God. He therefore identifies the message as the message to Laodicea that first arrived in 1856, and then was repeated in 1888, and then found its perfect fulfillment on September 11, 2001. Paul identifies the temple in a twofold nature, when he presented the mystery of God, which was to be finished in the sounding of the seventh trumpet. He divides that mystery into a head and a body.

Делото на умилостивението, на съединяването на двете тояги на божествеността и човечността, започна, когато дойде третият ангел; но Павел разглежда окончателното и съвършено изпълнение на съединяването на двете тояги, което е тайната Божия. Затова той определя вестта като вестта към Лаодикия, която най-напред дойде през 1856 г., после бе повторена през 1888 г., а след това намери своето съвършено изпълнение на 11 септември 2001 г. Павел представя храма в двояко естество, когато изложи тайната Божия, която трябваше да се довърши при затръбяването на седмата тръба. Той разделя тази тайна на глава и тяло.

> And he is the head of the body, the church: who is the beginning, the firstborn from the dead; that in all things he might have the preeminence. For it pleased the Father that in him should all fulness dwell; And, having made peace through the blood of his cross, by him to reconcile all things unto himself; by him, I say, whether they be things in earth, or things in heaven. And you, that were sometime alienated and enemies in your mind by wicked works, yet now hath he reconciled In the body of his flesh through death, to present you holy and unblameable and unreproveable in his sight: If ye continue in the faith grounded and settled, and be not moved away from the hope of the gospel, which ye have heard, and which was preached to every creature which is under heaven; whereof I Paul am made a minister; Who now rejoice in my sufferings for you, and fill up that which is behind of the afflictions of Christ in my flesh for his body’s sake, which is the church: Whereof I am made a minister, according to the dispensation of God which is given to me for you, to fulfil the word of God. Colossians 1:18–25.

> И Той е глава на тялото, сиреч църквата; Той е началото, първородният от мъртвите, за да има във всичко първенство. Защото благоволи Отец в Него да обитава цялата пълнота; и чрез Него, като въдвори мир чрез кръвта на Неговия кръст, да примири всичко със Себе Си — чрез Него, казвам, било земното, било небесното. И вас, които някога бяхте отчуждени и врагове по ум чрез зли дела, сега примири в тялото на Неговата плът чрез смърт, за да ви представи свети, непорочни и безукорни пред Себе Си, ако пребъдвате във вярата, основани и твърди, и не се отклонявате от надеждата на благовестието, което сте чули и което бе проповядвано на всяка твар под небето, на което аз, Павел, станах служител; който сега се радвам в страданията си за вас и допълвам в плътта си недостигащото от скърбите Христови заради Неговото тяло, което е църквата; на която станах служител според Божието домостроителство, дадено на мене за вас, за да изпълня Божието слово. Колосяни 1:18–25.

Christ is the head, which is to have preeminence in all things, and His church is the body. Together the head and the body represent the combination of divinity with humanity, and another important fact is also identified. The relation of the head and the body, is that the head is to have the preeminence over the body. With mankind, who were created in God’s image, the higher powers (the head), are to have rulership over the lower powers (the body.) Together they form one being, or in the terminology of the temple which John was to measure, they represent the holy place (humanity, the body), and the Most Holy Place (divinity, the head). How these two are joined together into “one stick”, or one body is the work of “at-One-ment.” Paul continues:

Христос е главата, която трябва да има първенство във всичко, а Неговата църква е тялото. Заедно главата и тялото представят съчетанието на божествеността с човечеството, и се откроява и друг важен факт. Отношението между главата и тялото е такова, че главата трябва да има първенство над тялото. При човека, който е създаден по Божия образ, по-висшите сили (главата) трябва да владеят над по-нисшите сили (тялото). Заедно те образуват едно същество, или, в терминологията на храма, който Йоан трябваше да измери, те представляват святото място (човечеството, тялото) и Пресвятото място (божествеността, главата). Как тези две са съединени заедно в „една пръчка“, или едно тяло, е делото на „at-One-ment“. Павел продължава:

> Whereof I am made a minister, according to the dispensation of God which is given to me for you, to fulfil the word of God; Even the mystery which hath been hid from ages and from generations, but now is made manifest to his saints: To whom God would make known what is the riches of the glory of this mystery among the Gentiles; which is Christ in you, the hope of glory: Whom we preach, warning every man, and teaching every man in all wisdom; that we may present every man perfect in Christ Jesus: Whereunto I also labour, striving according to his working, which worketh in me mightily. Colossians 1:25–29.

> На нея станах служител според Божието домостроителство, което ми бе дадено за вас, за да изпълня Божието слово; сиреч тайната, която е била скрита от векове и от поколения, а сега бе явена на Неговите светии; на които Бог благоволи да извести какво е богатството на славата на тази тайна между езичниците, което е Христос във вас, надеждата на славата; Него проповядваме, като увещаваме всеки човек и поучаваме всеки човек с всяка мъдрост, за да представим всеки човек съвършен в Христа Иисуса; за което се и трудя, като се подвизавам според Неговото действие, което действа в мене мощно. Колосяни 1:25–29.

The perfection of the one hundred and forty-four thousand, which presents “every man perfect in Christ” is the “mystery of God,” which is the combination of divinity with humanity, or as Paul states it, is “Christ in” humanity “the hope of glory.” In the days of the sounding of the Seventh Trumpet that mystery is accomplished. When Ezekiel identifies that joining, he employs two sticks, one for the northern kingdom and one for the southern kingdom to identify the symbolic link, which represents the temple by the number “forty-six.” The stick of the symbolic link of “forty-six,” is to be joined with the symbolic link of “two hundred and twenty.”

Съвършенството на сто четиридесет и четирите хиляди, което представя „всеки човек съвършен в Христа“, е „Божията тайна“, която е съчетанието на божественото с човешкото, или, както Павел го изразява, „Христос в“ човечеството, „упованието на славата“. В дните, когато звучи Седмата Тръба, тази тайна се изпълнява. Когато Езекиил обозначава това съединяване, той използва две пръчки, една за северното царство и една за южното царство, за да обозначи символичната връзка, която представя храма чрез числото „четиридесет и шест“. Пръчката на символичната връзка на „четиридесет и шест“ трябва да бъде съединена със символичната връзка на „двеста и двадесет“.

Two hundred and twenty is the symbol of divinity combined with humanity. From the publishing of the King James Bible in 1611, unto the first presentation of Miller’s message in 1831 and thereafter the publishing of the message in 1833 in the Vermont Telegraph, is two hundred and twenty years. Miller’s message was the formalization of the increase of knowledge that was derived from the Bible, when the book of Daniel was unsealed in 1798. At the beginning date of 1611, there was a divine document published and at the ending date of 1831 there was a human publication based upon the divine truth that was unsealed in 1798.

Двеста и двадесет е символът на божествеността, съчетана с човечността. От издаването на Библията на крал Джеймс през 1611 г. до първото представяне на вестта на Милър през 1831 г., а след това и публикуването на вестта през 1833 г. във Vermont Telegraph, са двеста и двадесет години. Вестта на Милър беше формализирането на увеличаването на знанието, което произтичаше от Библията, когато книгата на Даниил беше разпечатана през 1798 г. В началната дата 1611 г. беше публикуван божествен документ, а в крайната дата 1831 г. имаше човешка публикация, основана върху божествената истина, която беше разпечатана през 1798 г.

Those three dates represent not only two hundred and twenty years, but also the structure of the Hebrew word “Truth”, which is created by combining the first, thirteenth and last letters of the Hebrew alphabet to create the word “Truth.” A divine publication at the beginning and a human publication at the ending, and 1798 represents an increase of knowledge which would manifest a class of wicked persons who rejected that knowledge, and thus represented the thirteenth letter, which is a symbol of rebellion. That link of two hundred and twenty years was established in the movement of the first angel, and the movement of the third angel provides a second witness.

Тези три дати представляват не само двеста и двадесет години, но и структурата на еврейската дума „Истина“, която се образува чрез съчетаването на първата, тринадесетата и последната буква от еврейската азбука, за да се създаде думата „Истина“. Божествена публикация в началото и човешка публикация в края, а 1798 година представлява увеличение на знанието, което би проявило класа от нечестиви личности, които отхвърлиха това знание и така представиха тринадесетата буква, която е символ на бунт. Тази връзка от двеста и двадесет години беше установена в движението на първия ангел, а движението на третия ангел предоставя втори свидетел.

In 1776, the divine document, the Declaration of Independence, was published and two hundred and twenty years later, in 1996, a human document The Time of the End magazine was published. The human document was derived from the increase of knowledge that was produced at the time of the end in 1989, which, as with 1798, produced a rebellion to the divine message represented by the Declaration of Independence. The increase of knowledge in 1996, identified the future for America as it loses the freedom and independence it had declared in 1776 at the soon coming Sunday law. This provides a second witness that the number two hundred and twenty represents the combination of divinity with humanity, and that second witness was set forth with the signature of “Truth,” and was represented by a first witness in the history of the first angel (the first), and the second witness in the history of the third angel (the last).

През 1776 г. беше публикуван божественият документ — Декларацията за независимост, — а двеста и двадесет години по-късно, през 1996 г., беше публикуван човешки документ — списание „Времето на края“. Човешкият документ произлезе от увеличаването на знанието, настъпило във времето на края през 1989 г., което, както и през 1798 г., произведе бунт против божествената вест, представена от Декларацията за независимост. Увеличаването на знанието през 1996 г. посочи бъдещето за Америка, когато тя ще изгуби свободата и независимостта, които беше провъзгласила през 1776 г., при скоро идващия неделен закон. Това дава второ свидетелство, че числото двеста и двадесет представлява съчетанието на божествеността с човечеството, и това второ свидетелство беше изложено с подписа „Истина“ и беше представено чрез първо свидетелство в историята на първия ангел (първия) и второто свидетелство в историята на третия ангел (последния).

1776 also marked the beginning of a period that preceded the actual beginning of the earth beast as the sixth kingdom of Bible prophecy. In that preparation period the signature of truth was once again identified by 1776, marking the beginning of the United States, and 1798 marking the beginning of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy. In the middle of that beginning and ending history, 1789 marked the center letter as thirteen colonies ratified the Constitution. Each of the three dates represent the “speaking” of the United States; with the Declaration of Independence in 1776, the Constitution in 1789, and the Alien and Sedition Acts in 1798. That history represents twenty-two years, which is a tithe or a tenth of two hundred and twenty, so it also represents a symbol of the combination of Divinity with humanity.

1776 бележи също началото на период, който предшестваше действителното начало на земния звяр като шестото царство на библейското пророчество. В този подготвителен период белегът на истината отново беше обозначен чрез 1776, отбелязвайки началото на Съединените щати, а 1798 — началото на Съединените щати като шестото царство на библейското пророчество. В средата на тази история на начало и край 1789 отбеляза централната буква, когато тринадесетте колонии ратифицираха Конституцията. Всяка една от трите дати представлява „говоренето“ на Съединените щати: с Декларацията за независимостта през 1776, Конституцията през 1789 и Законите за чужденците и подстрекателството през 1798. Тази история обхваща двадесет и две години, което е десятък, или една десета, от двеста и двадесет, така че тя също така представлява символ на съчетаването на Божествеността с човечността.

Its representation is of the history of the earth beast who is portrayed as beginning as a lamb (divinity), and ending as a dragon (humanity). 1776 begins with the Declaration of Independence marking divinity and the Alien and Sedition Acts represent humanity, and in those twenty-two years that preceded the beginning of the earth beast’s reign as the sixth kingdom of Bible prophecy, the transition from the lamb to the dragon is typified.

То представлява историята на земния звяр, който е изобразен като започващ като агне (божественост) и завършващ като змей (човечество). 1776 г. започва с Декларацията за независимост, която бележи божествеността, а Законите за чужденците и подстрекателството представляват човечеството; и в тези двадесет и две години, които предхождат началото на царуването на земния звяр като шестото царство на библейското пророчество, е предобразен преходът от агнето към змея.

The beginning of the twenty-five hundred and twenty years of judgment against the southern kingdom of Judah, is connected with the beginning of the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, verse fourteen. The trampling down of the sanctuary and host in Judah began in 677 BC, and the twenty-three hundred year prophecy began two hundred and twenty years later in 457 BC. The stick of the southern kingdom of Judah is linked with the symbol of forty-six to the northern kingdom, and also linked to the twenty-three hundred years by the link of two-hundred and twenty.

Началото на две хиляди петстотин и двадесетте години на съд срещу южното царство Юда е свързано с началото на две хиляди и тристате години от Даниил, глава осма, стих четиринадесети. Потъпкването на светилището и множеството в Юда започна през 677 г. пр. Хр., а пророчеството за две хиляди и тристате години започна двеста и двадесет години по-късно — през 457 г. пр. Хр. Жезълът на южното царство Юда е свързан чрез символа четиридесет и шест със северното царство, а също така е свързан с двете хиляди и тристате години чрез връзката от двеста и двадесет.

Paul claimed to be the minister of the dispensation of God, and then defined the dispensation he was a minister of as the mystery of God, which is Christ in you the hope of glory. He further addresses this truth when writing to Timothy.

Павел заяви, че е служител на Божието домостроителство, а след това определи домостроителството, на което бе служител, като Божията тайна, която е Христос във вас — надеждата на славата. Той по-нататък разглежда тази истина, когато пише на Тимотей.

> And without controversy great is the mystery of godliness: God was manifest in the flesh, justified in the Spirit, seen of angels, preached unto the Gentiles, believed on in the world, received up into glory. 1 Timothy 3:16.

> И без противоречие, велика е тайната на благочестието: Бог се яви в плът, оправда се в Духа, бе видян от ангели, бе проповядван между народите, бе повярван в света, възнесе се в слава. 1 Тимотей 3:16.

Paul here says that the mystery of godliness is God manifest in the flesh. God is the Head, and the flesh is the body. The mystery of godliness is Christ in the believer, it is the joining of divinity with humanity. Paul also uses the metaphor of marriage as did Hosea.

Тук Павел казва, че тайната на благочестието е Бог, явен в плът. Бог е Главата, а плътта е тялото. Тайната на благочестието е Христос в вярващия; тя е съединяването на божественото с човешкото. Павел също използва метафората за брака, както и Осия.

> For we are members of his body, of his flesh, and of his bones. For this cause shall a man leave his father and mother, and shall be joined unto his wife, and they two shall be one flesh. This is a great mystery: but I speak concerning Christ and the church. Ephesians 5:30–32.

> Защото ние сме части на Неговото тяло, от Неговата плът и от Неговите кости. Затова ще остави човек баща си и майка си и ще се прилепи към жена си, и двамата ще бъдат една плът. Тази тайна е велика; но аз говоря това за Христос и за църквата. Ефесяни 5:30–32.

In chapter thirty-seven, when Ezekiel identifies the covenant of the last days, which is the renewed covenant with those identified as the one hundred and forty-four thousand, he provides an illustration of the joining of two sticks. Those two sticks, line upon line, include Hosea and Paul’s marriage metaphor. When they were joined together, they were to be no more two nations, but one nation, forever.

В тридесет и седма глава, когато Езекиил посочва завета на последните дни, който е обновеният завет с онези, определени като сто четиридесет и четирите хиляди, той представя илюстрация за съединяването на две тояги. Тези две тояги, ред след ред, включват брачната метафора на Осия и Павел. Когато бяха съединени заедно, те не трябваше вече да бъдат два народа, а един народ, завинаги.

> And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. Ezekiel 37:22, 23.

> И ще ги направя един народ в земята, по Израилевите планини; и един цар ще бъде цар на всички тях; и няма вече да бъдат два народа, нито ще бъдат вече разделени на две царства; нито ще се оскверняват вече с идолите си, нито с гнусотиите си, нито с каквито и да било свои престъпления; но Аз ще ги избавя от всички техни обиталища, в които са съгрешили, и ще ги очистя; така те ще бъдат Мой народ, и Аз ще бъда техен Бог. Езекиил 37:22, 23.

The joining together of Ezekiel identifies when they are no more divided, nor do they sin any longer, when they are cleansed, and when God is their only God, and they have only one king. On October 22, the Messenger of the Covenant suddenly came to the temple to “cleanse” His people. He came to receive a kingdom, whose people according to Peter were then to be a kingdom of priests and kings. On that date the bridegroom also came to the marriage, which is the mystery Paul and Hosea identify, which represents the combination of divinity with humanity. John identifies that the mystery, which Paul identifies as “Christ in you, the hope of glory,” would be finished in the days of the sounding of the seventh angel.

Съединяването в Езекиил посочва времето, когато те вече не са разделени, нито грешат вече, когато са очистени, и когато Бог е техният единствен Бог, а те имат само един цар. На 22 октомври Вестителят на завета внезапно дойде в храма, за да „очисти“ Своя народ. Той дойде, за да приеме царство, чийто народ според Петър тогава трябваше да бъде царство от свещеници и царе. На тази дата младоженецът също дойде на брака, който е тайната, която Павел и Осия посочват и която представлява съчетаването на Божественото с човешкото. Йоан посочва, че тайната, която Павел определя като „Христос във вас, надеждата на славата“, щеше да се завърши в дните, когато затръби седмият ангел.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Но в дните, когато седмият ангел ще нададе гласа си, когато започне да затръбява, ще се довърши тайната Божия, както е благовестил на Своите слуги, пророците. Откровение 10:7.

The seventh angel is the third woe, which arrived on September 11, 2001. The seventh angel began to sound when the third angel arrived in the history of 1844, and onward, but the rebellion of 1863 prevented the work from being finished. The third angel arrived and the seventh trumpet began to sound again on September 11, 2001, and this time the “mystery of God” is to be “finished.” That “mystery” is the combination of divinity with humanity, which produces the one hundred and forty-four thousand, who then become God’s ensign and army. For this reason, chapter thirty-seven of Ezekiel, begins with Ezekiel being taken to a valley of dead dry bones. Those bones represent Laodicean Adventism on September 11, 2001, and for this reason Paul addresses his gospel of the mystery of God to the Laodiceans.

Седмият ангел е третото горко, което настъпи на 11 септември 2001 г. Седмият ангел започна да тръби, когато третият ангел се появи в историята през 1844 г. и нататък, но бунтът от 1863 г. възпрепятства делото да бъде завършено. Третият ангел се появи и седмата тръба започна отново да звучи на 11 септември 2001 г., и този път „тайната Божия“ трябва да бъде „свършена“. Тази „тайна“ е съчетанието на божествеността с човечеството, което произвежда сто четиридесет и четирите хиляди, които след това стават Божието знаме и войска. Поради тази причина тридесет и седма глава на Езекиил започва с това, че Езекиил е отведен в долина от мъртви сухи кости. Тези кости представляват лаодикийския адвентизъм на 11 септември 2001 г. и поради тази причина Павел отправя своето благовестие за тайната Божия към лаодикийците.

> For I would that ye knew what great conflict I have for you, and for them at Laodicea, and for as many as have not seen my face in the flesh; That their hearts might be comforted, being knit together in love, and unto all riches of the full assurance of understanding, to the acknowledgment of the mystery of God, and of the Father, and of Christ; In whom are hid all the treasures of wisdom and knowledge. Colossians 2:1–3.

> Защото искам да знаете каква голяма борба имам за вас и за онези в Лаодикия, и за всички, които не са видели лицето ми по плът; за да се утешат сърцата им, като бъдат съединени в любов и достигнат до всички богатства на пълната увереност на разбирането, за познаване тайната на Бога, и на Отца, и на Христа; в Когото са скрити всички съкровища на мъдростта и знанието. Колосяни 2:1–3.

This is also the description Sister White associates with the dead dry bones of Ezekiel.

Това е също описанието, което сестра Уайт свързва с мъртвите сухи кости на Езекиил.

> “But not only does this simile of the dry bones apply to the world, but also to those who have been blessed with great light; for they also are like the skeletons of the valley. They have the form of men, the framework of the body; but they have not spiritual life. But the parable does not leave the dry bones merely knit together into the forms of men; for it is not enough that there is symmetry of limb and feature. The breath of life must vivify the bodies, that they may stand upright, and spring into activity. These bones represent the house of Israel, the church of God, and the hope of the church is the vivifying influence of the Holy Spirit. The Lord must breathe upon the dry bones, that they may live.

> „Но не само това сравнение със сухите кости се отнася за света, а и за онези, които са били благословени с голяма светлина; защото и те са като скелетите в долината. Те имат човешки образ, строежа на тялото; но нямат духовен живот. Но притчата не оставя сухите кости просто свързани заедно във форми на хора; защото не е достатъчно да има съразмерност на крайниците и чертите. Диханието на живота трябва да оживотвори телата, за да могат да се изправят и да пристъпят към действие. Тези кости представляват Израилевия дом, Божията църква, а надеждата на църквата е животворното влияние на Светия Дух. Господ трябва да дъхне върху сухите кости, за да оживеят.“

> “The Spirit of God, with its vivifying power, must be in every human agent, that every spiritual muscle and sinew may be in exercise. Without the Holy Spirit, without the breath of God, there is torpidity of conscience, loss of spiritual life. Many who are without spiritual life have their names on the church records, but they are not written in the Lamb’s book of life. They may be joined to the church, but they are not united to the Lord. They may be diligent in the performance of a certain set of duties, and may be regarded as living men; but many are among those who have ‘a name that thou livest, and art dead.’

> „Божият Дух с Неговата животворна сила трябва да бъде във всеки човешки деятел, за да може всеки духовен мускул и всяко сухожилие да бъдат в действие. Без Светия Дух, без Божието дихание, настъпва вцепенение на съвестта, загуба на духовен живот. Мнозина, които са без духовен живот, имат имената си в църковните регистри, но не са записани в книгата на живота на Агнеца. Те може да са присъединени към църквата, но не са съединени с Господа. Те може да бъдат прилежни в изпълнението на определен кръг от задължения и да бъдат считани за живи хора; но мнозина са между онези, които имат „име, че си жив, а си мъртъв“.“

> “Unless there is genuine conversion of the soul to God; unless the vital breath of God quickens the soul to spiritual life; unless the professors of truth are actuated by heaven-born principle, they are not born of the incorruptible seed which liveth and abideth forever. Unless they trust in the righteousness of Christ as their only security; unless they copy His character, labor in His spirit, they are naked, they have not on the robe of His righteousness. The dead are often made to pass for the living; for those who are working out what they term salvation after their own ideas, have not God working in them to will and to do of His good pleasure.

> „Освен ако не настъпи истинско обръщане на душата към Бога; освен ако жизненото дихание на Бога не съживи душата за духовен живот; освен ако изповядващите истината не бъдат ръководени от принцип, роден от небето, те не са родени от нетленното семе, което живее и пребъдва до века. Освен ако не се доверяват на правдата на Христос като на своя единствена сигурност; освен ако не подражават на Неговия характер, не се трудят в Неговия дух, те са голи, не са облечени в одеждата на Неговата правда. Мъртвите често биват представяни за живи; защото онези, които извършват това, което наричат спасение, според собствените си представи, нямат Бога, Който действа в тях и да желаят, и да вършат според Неговото благоволение.“

> “This class is well represented by the valley of dry bones Ezekiel saw in vision.” Review and Herald, January 17, 1893.

> „Този клас е добре представен от долината на сухите кости, която Езекиил видя във видение.“ Review and Herald, 17 януари 1893 г.

The Laodicean message was first presented to Adventism in 1856, the very year the Lord opened up the advancing light of the “seven times” of Leviticus chapter twenty-six. The message of 1856, consisting of an internal message calling for repentance, and an external message of prophecy, was rejected in 1863. The Laodicean message of the mystery of “Christ in you, the hope of glory”, was repeated in 1888 by Elders Jones and Waggoner, and that message was also identified as the message to Laodicea by Sister White.

Лаодикийската вест бе представена за пръв път на адвентизма през 1856 г. — именно в годината, когато Господ разкри напредващата светлина относно „седемте времена“ от двадесет и шеста глава на книгата Левит. Вестта от 1856 г., състояща се от вътрешна вест, призоваваща към покаяние, и външна пророческа вест, бе отхвърлена през 1863 г. Лаодикийската вест за тайната „Христос във вас, надеждата на славата“, бе повторена през 1888 г. от старейшините Джоунс и Уагонър, и тази вест също бе определена от сестра Уайт като вестта към Лаодикия.

Line upon line, Ezekiel chapter thirty-seven begins with Ezekiel being spiritually conveyed to September 11, 2001, where he is given a view of Laodicean Adventism, who are dead in sins and trespasses. He is told to give two distinct prophetic messages. The first produces a joining together, but the bodies are still dead. The second prophecy calls for the message of the “four winds” to breathe life into the bones. The message of the four winds is the sealing message of the one hundred and forty-four thousand which identifies four angels holding the four winds. Sister White identifies those four winds as an “angry horse”, seeking to break loose, for it is being restrained. The angry horse of Islam is seeking to break loose and bring death and destruction in its path, as it did on September 11, 2001, and it will be released again at the soon coming Sunday law.

Ред по ред, тридесет и седма глава на Езекиил започва с това, че Езекиил бива духовно пренесен към 11 септември 2001 г., където му е даден поглед към лаодикийския адвентизъм, който е мъртъв в грехове и прегрешения. На него му е казано да предаде две ясно разграничени пророчески вести. Първата произвежда едно съединяване, но телата все още са мъртви. Второто пророчество призовава вестта за „четирите ветрове“ да вдъхне живот в костите. Вестта за четирите ветрове е запечатващата вест за сто четиридесет и четирите хиляди, която посочва четирима ангели, държащи четирите ветрове. Сестра Уайт определя тези четири ветрове като „разгневен кон“, който се стреми да се откъсне, защото е възпиран. Разгневеният кон на исляма се стреми да се откъсне и да донесе смърт и разрушение по пътя си, както направи на 11 септември 2001 г., и отново ще бъде пуснат на свобода при скоро идващия неделен закон.

That message brings the dead bodies into a unified army that is standing upon its feet. That unified army is brought to its feet in response to the message of the seventh angel, for in the days of the sounding of the seventh angel, the mystery of the one hundred and forty-four thousand’s marriage with Christ will be accomplished.

Тази вест довежда мъртвите тела до състояние на обединена войска, която стои на нозете си. Тази обединена войска бива изправена на нозете си в отговор на вестта на седмия ангел, защото в дните, когато затръби седмият ангел, ще се изпълни тайната на брака на сто четиридесет и четирите хиляди с Христос.

Then Ezekiel is shown the joining of two sticks that become one nation. Those two sticks are the northern kingdom of Israel, and the southern kingdom of Judah, which are joined together as one nation at the conclusion of their mutual scattering periods of twenty-five hundred and twenty years. Their mutual conclusion produces a spiritual temple, represented by the forty-six years at the beginning and at the ending of the mutual scattering times.

Тогава на Езекил е показано съединяването на две дървета, които стават един народ. Тези две дървета са северното царство на Израил и южното царство на Юда, които се съединяват като един народ при заключението на техните взаимни периоди на разпръсване от две хиляди петстотин и двадесет години. Тяхното взаимно заключение поражда духовен храм, представен чрез четиридесет и шестте години в началото и в края на взаимните времена на разпръсване.

We will continue this study in the next article.

Ще продължим това изследване в следващата статия.

> “‘And they rose early in the morning, and went forth into the wilderness of Tekoa: and as they went forth, Jehoshaphat stood and said, Hear me, O Judah, and ye inhabitants of Jerusalem; Believe in the Lord your God, so shall ye be established; believe his prophets, so shall ye prosper. 2 Chronicles 20:20.’

> „И станаха рано сутринта и излязоха в Текойската пустиня; и когато излизаха, Йосафат застана и каза: Чуйте ме, о, Юда, и вие, жители на Ерусалим; вярвайте в Господа, вашия Бог, и ще се утвърдите; вярвайте на Неговите пророци, и ще благоуспеете. 2 Летописи 20:20.“

> ““Believe in the Lord your God, so shall ye be established; believe his prophets, so shall ye prosper.’

> „Вярвайте в Господа, вашия Бог, и ще бъдете утвърдени; вярвайте в Неговите пророци, и ще благоуспявате.“

> “Isaiah 8:20. ‘To the law and to the testimony; if they speak not according to this word, it is because there is no light in them.’

> „Исая 8:20. „Към закона и към свидетелството; ако не говорят според това слово, то е защото в тях няма светлина.“

> “Two texts are here set before God’s people: two conditions for success. The law spoken by Jehovah himself, and the spirit of prophecy, are the two sources of wisdom to guide His people in every experience. Deuteronomy 4:6. ‘This is your wisdom and your understanding in the sight of the nations, who shall say, Surely this great nation is a wise and understanding people.’

> „Тук пред Божия народ са поставени два текста: две условия за успех. Законът, изговорен от самия Йехова, и духът на пророчеството са двата извора на мъдрост, които да ръководят Неговия народ във всяко преживяване. Второзаконие 4:6. „Това е вашата мъдрост и вашето разумение пред очите на народите, които ще кажат: Наистина този велик народ е мъдър и разумен народ.“

> “The law of God and the Spirit of Prophecy go hand in hand to guide and counsel the church, and whenever the church has recognized this by obeying His law, the spirit of prophecy has been sent to guide her in the way of truth.

> „Божият закон и Духът на пророчеството вървят ръка за ръка, за да направляват и наставляват църквата; и винаги когато църквата е признавала това, като се е покорявала на Неговия закон, духът на пророчеството е бил изпращан, за да я води в пътя на истината.

> “Revelation 12:17. ‘And the dragon was wroth with the woman, and went to make war with the remnant of her seed, which keep the commandments of God, and have the testimony of Jesus Christ.’ This prophecy points out clearly that the remnant church will acknowledge God in His law and will have the prophetic gift. Obedience to the law of God, and the spirit of prophecy has always distinguished the true people of God, and the test is usually given on present manifestations.

> „Откровение 12:17. „И змейът се разгневи против жената и отиде да воюва против останалите от нейното потомство, които пазят Божиите заповеди и имат свидетелството на Исус Христос.“ Това пророчество ясно посочва, че църквата на остатъка ще признава Бога в Неговия закон и ще има пророческата дарба. Послушанието към Божия закон и духът на пророчеството винаги са отличавали истинския Божий народ, а изпитът обикновено се дава по настоящите проявления.

> “In Jeremiah’s day the people had no question about the message of Moses, Elijah, or Elisha, but they did question and put aside the message sent of God to Jeremiah until its force and power was wasted and there was no remedy but for God to carry them away into captivity.

> „В дните на Еремия народът нямаше никакво съмнение относно вестта на Моисей, Илия или Елисей, но поставяше под въпрос и отхвърляше вестта, изпратена от Бога към Еремия, докато нейната сила и мощ не се изчерпаха и не остана никакво друго средство, освен Бог да ги отведе в плен.

> “Likewise in the days of Christ the people had learned that Jeremiah’s message was true, and they persuaded themselves to believe that if they had lived in the days of their fathers they would have accepted his message, but at the same time they were rejecting Christ’s message, of whom all the prophets had written.

> „По същия начин, в дните на Христос, народът беше научил, че вестта на Еремия е била истинна, и се убеждаваше да вярва, че ако бе живял в дните на бащите си, щеше да приеме неговата вест; но в същото време отхвърляше вестта на Христос, за Когото бяха писали всички пророци.״

> “As the third angel’s message arose in the world, which is to reveal the law of God to the church in its fullness and power, the prophetic gift was also immediately restored. This gift has acted a very prominent part in the development and carrying forward of this message.

> „Когато в света възникна вестта на третия ангел, която трябва да разкрие Божия закон на църквата в неговата пълнота и сила, пророческият дар също незабавно беше възстановен. Този дар изигра твърде значима роля в развитието и по-нататъшното напредване на тази вест.

> “As differences of opinion have arisen in reference to interpretations of Scriptures and methods of labor, calculated to unsettle the faith of believers in the message and lead to disunion in the work, the spirit of prophecy has always thrown light on the situation. It has always brought union of thought and harmony of action to the body of believers. In every crisis that has arisen in the development of the message and the growth of the work, those who have stood firmly by the law of God and the light of the Spirit of prophecy have triumphed and the work has prospered in their hands.” Loma Linda Messages, 34.

> „Тъй като са възниквали различия в мненията относно тълкуванията на Писанията и методите на работа, които са от естество да разколебават вярата на вярващите в вестта и да водят до разединение в делото, духът на пророчеството винаги е хвърлял светлина върху положението. Той винаги е донасял единство на мисълта и хармония в действието на тялото от вярващи. Във всяка криза, възникнала в развитието на вестта и разрастването на делото, онези, които са стояли твърдо на страната на Божия закон и светлината на Духа на пророчеството, са триумфирали и делото е преуспявало в техните ръце.“ Loma Linda Messages, 34.

Back to Articles