Article

# The Book of Daniel - Number Ninety

Книгата на Даниил – Деветдесет номер

Unraveling the Daily: A Historical Examination of Controversies and Contradictions

Разплитане на „Всекидневната“: историческо изследване на спорове и противоречия

Author

Jeff Pippenger

Published

February 23, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

If you looked closely at the last passage in the previous article, you will have looked at the original source of the passage that is found in the book Early Writings, which A. G. Daniells claims to have taken with him in his interview on the subject of “the daily” with Sister White in 1910. Those who were working to establish the “lie” that “the daily,” represents Christ’s sanctuary ministry needed to undermine Sister White’s direct and clear endorsement of the correct view being given to those who gave the judgment hour cry. The “lie” they invented was that the only warning Sister White was being specific about was the warning of time setting. That is what Arthur White works to establish in his biography, and it is what his father, Ellen White’s son, and Daniells were trying to prove by the invented interview.

Ако разгледахте внимателно последния пасаж в предишната статия, вие сте видели първоизточника на пасажа, който се намира в книгата Early Writings, за който А. Г. Даниелс твърди, че го е взел със себе си при своето интервю по въпроса за „ежедневната“ със Сестра Уайт през 1910 година. Онези, които работеха, за да утвърдят „лъжата“, че „ежедневната“ представлява Христовото служение в светилището, имаха нужда да подкопаят прякото и ясно одобрение от страна на Сестра Уайт на правилното становище, представяно от онези, които дадоха вестта за съдния час. „Лъжата“, която те измислиха, беше, че единственото предупреждение, за което Сестра Уайт се е изразявала конкретно, е предупреждението против определянето на време. Именно това Артър Уайт се стреми да установи в своята биография, и именно това неговият баща, синът на Елън Уайт, и Даниелс се опитваха да докажат чрез измисленото интервю.

As already noted, there is no record of any interview between Sister White and Daniells on the subject of “the daily.” The supposed interview was proposed in 1931. If Sister White had endorsed Daniells fallen view of “the daily” at an interview in 1910, why would he, someone Sister White identified was zealous to promote his view, keep silent about her endorsement for twenty-one years? It wasn’t an interview, it was an invention.

Както вече бе отбелязано, няма никакво свидетелство за какъвто и да било разговор между сестра Уайт и Даниелс по въпроса за „ежедневната“. Предполагаемият разговор бе предложен през 1931 г. Ако сестра Уайт бе одобрила падналото възглед на Даниелс относно „ежедневната“ при разговор през 1910 г., защо би той — човек, когото сестра Уайт посочи като ревностен в насърчаването на своето възглед — мълчал за нейното одобрение в продължение на двадесет и една години? Това не беше разговор; това беше измислица.

The invention of the interview sought to place the context of her statement of “the daily” as if it was something that was incidental to her warning against time setting, and Arthur White placed his fingerprints on the lie in the fashion he presented in the history of 1931. As a Christian he should have simply reported the history, and left historical revisionism out of the equation. We ended the last article with the passage from 1850, that the passage in Early Writings is derived from. The statement first appeared in 1850, in the Review, and then again in the book Experience and Views. The third time it appears is in the book Early Writings, but in its evolution to the book Early Writings certain changes occurred. However, we would not say that many of the Spirit of Prophecy writings have been changed as some claim in their effort to discredit her work.

Изобретяването на интервюто имаше за цел да постави контекста на нейното изявление относно „постоянното“ така, сякаш то е било нещо случайно спрямо нейното предупреждение против определяне на време, а Артър Уайт остави своите отпечатъци върху лъжата чрез начина, по който я представи в историята от 1931 г. Като християнин той би трябвало просто да предаде историята и да остави историческия ревизионизъм извън уравнението. Завършихме предишната статия с откъса от 1850 г., от който е извлечен пасажът в Early Writings. Това изявление се появява за пръв път през 1850 г. в Review, а след това отново в книгата Experience and Views. Третият път, когато се появява, е в книгата Early Writings, но в развитието му до книгата Early Writings настъпват определени промени. Все пак не бихме казали, че много от писанията на Духа на пророчеството са били променени, както някои твърдят в усилието си да дискредитират нейното дело.

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.

> „Господ ми показа, че схемата от 1843 година е била направлявана от Неговата ръка и че никоя част от нея не трябва да бъде изменяна; че числата бяха такива, каквито Той ги желаеше. Че Неговата ръка бе над една грешка в някои от числата и я скриваше, така че никой не можеше да я види, докато ръката Му не бе оттеглена.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> „Тогава видях относно „Постоянното“, че думата „жертва“ е била прибавена от човешка мъдрост и не принадлежи на текста; и че Господ даде правилното разбиране за него на онези, които възвестиха вика за часа на съда. Когато съществуваше единство, преди 1844 г., почти всички бяха единни относно правилното разбиране на „Постоянното“; но след 1844 г., в объркването, бяха възприети други възгледи и последваха тъмнина и смут.“ Review and Herald, November 1, 1850.

This passage was originally in the publication titled The Present Truth from 1849, but it was printed in the Review and Herald in November, 1850. In the original manuscript Sister White directly states that she is writing out several things which the Lord had recently shown her, and as you read the entire article you will see many subjects addressed. There are about twenty various subjects that she was shown. The point is that in the original article the subject of “the daily,” and the subject of “time setting” were two different revelations of things she was shown.

Този пасаж първоначално се е намирал в изданието, озаглавено The Present Truth, от 1849 г., но е бил отпечатан в Review and Herald през ноември 1850 г. В оригиналния ръкопис сестра Уайт направо заявява, че записва няколко неща, които Господ неотдавна ѝ е показал, и когато прочетете цялата статия, ще видите, че са разгледани много теми. Има около двадесет различни теми, които ѝ бяха показани. Същественото е, че в оригиналната статия темата за „всекидневната“ и темата за „определянето на време“ са били две различни откровения за неща, които ѝ бяха показани.

In the original manuscript they were identified in different paragraphs. When the passage was reprinted in Experience and Views the editors combined the paragraph where Sister White upholds the pioneer view of “the daily,” with the following paragraph that warns against time setting. As you read the original, take note that emphasis is placed upon some subjects through Capitalization. In the paragraph where she endorses the pioneer view of “the daily,” she Capitalizes the word Daily, and in the next paragraph she Capitalizes the word Time, thus marking a direct distinction between the two subjects she was shown.

В оригиналния ръкопис те бяха обозначени в различни параграфи. Когато откъсът бе препечатан в Experience and Views, редакторите съчетаха параграфа, в който Сестра Уайт поддържа пионерския възглед за „ежедневното“, със следващия параграф, който предупреждава срещу определянето на време. Докато четете оригинала, обърнете внимание, че върху някои теми е поставен акцент чрез писане с Главни букви. В параграфа, в който тя одобрява пионерския възглед за „ежедневното“, тя изписва с Главна буква думата Daily, а в следващия параграф изписва с Главна буква думата Time, като така отбелязва пряко разграничение между двете теми, които ѝ бяха показани.

> “Dear Brethren and Sisters,

> „Скъпи братя и сестри,

> “I wish to give you a short sketch of what the Lord has recently shown to me in vision. I was shown the loveliness of Jesus, and the love that the angels have for one another. Said the angel—Can ye not behold their love?—follow it. Just so God’s people must love one another. Rather let blame fall on thyself than on a brother. I saw that the message ‘sell that ye have and give alms’ had not been given, by some, in its clear light; that the true object of the words of our Saviour had not been clearly presented. I saw that the object of selling was not to give to those who are able to labor and support themselves; but to spread the truth. It is a sin to support and indulge those who are able to labor, in idleness. Some have been zealous to attend all the meetings; not to glorify God, but for the ‘loaves and fishes.’ Such had much better been at home laboring with their hands, ‘the thing that is good,’ to supply the wants of their families, and to have something to give to sustain the precious cause of present truth.

> „Желая да ви дам кратък очерк на онова, което Господ ми показа наскоро във видение. Бе ми показана красотата на Исус и любовта, която ангелите имат един към друг. Ангелът каза: Не виждате ли тяхната любов? — следвайте я. Така и Божият народ трябва да се обича един друг. По-добре нека вината падне върху теб, отколкото върху брат. Видях, че вестта „продайте каквото имате и давайте милостиня“ не е била представяна от някои в нейната ясна светлина; че истинската цел на думите на нашия Спасител не е била ясно изложена. Видях, че целта на продаването не е да се дава на онези, които са способни да се трудят и да се издържат сами, а да се разпространява истината. Грях е да се издържат и насърчават в безделие онези, които са способни да работят. Някои са проявявали ревност да присъстват на всички събрания; не за да прославят Бога, а заради „хлябовете и рибите“. За такива би било много по-добре да си бъдат у дома и да се трудят с ръцете си „това, което е добро“, за да посрещат нуждите на семействата си и да имат нещо, което да дадат за поддържането на скъпоценното дело на настоящата истина.

> “Some, I saw, had erred in praying for the sick to be healed before unbelievers. If any among us are sick, and call for the elders of the church to pray over them, according to James 5:14, 15, we should follow the example of Jesus. He put unbelievers out of the room, then healed the sick; so we should seek to be separated from the unbelief of those who have not faith, when we pray for the sick among us.

> „Видях, че някои са се заблуждавали, като са се молели болните да бъдат изцелявани пред невярващи. Ако някой между нас е болен и повика църковните старейшини да се помолят над него според Яков 5:14, 15, ние трябва да следваме примера на Исус. Той изведе невярващите от стаята, а след това изцели болния; така и ние трябва да се стремим да бъдем отделени от неверието на онези, които нямат вяра, когато се молим за болните между нас.“

> “Then I was pointed back to the time that Jesus took his disciples away alone, into an upper room, and first washed their feet, and then gave them to eat of the broken bread, to represent his broken body, and juice of the vine to represent his spilled blood. I saw that all should move understandingly, and follow the example of Jesus in these things, and when attending to these ordinances, should be as separate from unbelievers as possible.

> „Тогава вниманието ми бе насочено назад към времето, когато Исус отведе учениците Си насаме в една горница и най-напред уми нозете им, а след това им даде да ядат от преломения хляб, който представляваше Неговото преломено тяло, и от сока на лозата, който представляваше Неговата пролята кръв. Видях, че всички трябва да постъпват с разбиране и да следват примера на Исус в тези неща, и когато пристъпват към тези наредби, трябва, доколкото е възможно, да бъдат отделени от невярващите.“

> “Then I was shown that the seven last plagues will be poured out, after Jesus leaves the Sanctuary. Said the angel—It is the wrath of God and the Lamb that causes the destruction or death of the wicked. At the voice of God the saints will be mighty and terrible as an army with banners; but they will not then execute the judgment written. The execution of the judgment will be at the close of the 1000 years.

> „Тогава ми бе показано, че седемте последни язви ще бъдат излети, след като Исус напусне Светилището. Ангелът каза: Гневът на Бога и на Агнето причинява погибелта или смъртта на нечестивите. При гласа на Бога светиите ще бъдат могъщи и страшни като войска със знамена; но тогава те няма да изпълнят писаната присъда. Изпълнението на присъдата ще бъде в края на хилядата години.

> “After the saints are changed to immortality, and are caught up together, and receive their harps, crowns, &c., and enter the Holy City, Jesus and the saints set in judgment. The books are opened, the book of life and the book of death; the book of life contains the good deeds of the saints, and the book of death contains the evil deeds of the wicked. These books were compared with the Statute book, the Bible, and according to that they were judged. The saints in unison with Jesus pass their judgment upon the wicked dead. Behold ye! said the angel, the saints sit in judgment, in unison with Jesus, and mete out to each of the wicked, according to the deeds done in the body, and it is set off against their names what they must receive, at the execution of the judgment. This, I saw, was the work of the saints with Jesus, in the Holy City before it descends to the earth, through the 1000 years. Then at the close of the 1000 years, Jesus, and the angels, and all the saints with him, leaves the Holy City, and while he is descending to the earth with them, the wicked dead are raised, and then the very men that ‘pierced him,’ being raised, will see him afar off in all his glory, the angels and saints with him, and will wail because of him. They will see the prints of the nails in his hands, and in his feet, and where they thrust the spear into his side. The prints of the nails and the spear will then be his glory. It is at the close of the 1000 years that Jesus stands upon the Mount of Olives, and the Mount parts asunder, and it becomes a mighty plain, and those who flee at that time are the wicked, that have just been raised. Then the Holy City comes down and settles on the plain.

> „След като светиите бъдат променени в безсмъртие, и бъдат грабнати заедно, и получат своите арфи, корони и пр., и влязат в Светия град, Исус и светиите сядат на съд. Книгите се отварят — книгата на живота и книгата на смъртта; книгата на живота съдържа добрите дела на светиите, а книгата на смъртта съдържа злите дела на нечестивите. Тези книги бяха сравнени със Законната книга, Библията, и според нея те бяха съдени. Светиите в единство с Исус произнасят своя съд над мъртвите нечестиви. Ето! — каза ангелът, — светиите седят на съд, в единство с Исус, и въздават на всеки от нечестивите според делата, извършени в тялото, и срещу имената им се отбелязва какво трябва да получат при изпълнението на присъдата. Това, видях, беше делото на светиите с Исус в Светия град, преди той да слезе на земята, през хилядата години. После, в края на хилядата години, Исус, и ангелите, и всички светии с Него, напускат Светия град; и докато Той слиза с тях към земята, мъртвите нечестиви възкръсват, и тогава самите мъже, които „Го прободоха“, възкресени, ще Го видят отдалеч в цялата Му слава, с ангелите и светиите с Него, и ще ридаят поради Него. Те ще видят следите от гвоздеите в ръцете Му и в нозете Му, и мястото, където забиха копието в ребрата Му. Следите от гвоздеите и копието тогава ще бъдат Неговата слава. Именно в края на хилядата години Исус застава на Елеонския хълм, и хълмът се разцепва надве, и става огромна равнина; а онези, които бягат в онова време, са нечестивите, които току-що са били възкресени. Тогава Светият град слиза и се установява на равнината.„

> “Then Satan imbues the wicked, that have been raised, with his spirit. He flatters them that the army in the City is small, and that his army is large, and that they can overcome the saints and take the City. While Satan was rallying his army, the saints were in the City, beholding the beauty and glory of the Paradise of God. Jesus was at their head, leading them. All at once the lovely Saviour was gone from our company; but soon we heard his lovely voice, saying, ‘Come ye blessed of my Father inherit the kingdom prepared for you from the foundation of the world.’ We gathered about Jesus, and just as he closed the gates of the City, the curse was pronounced upon the wicked. The gates were shut. Then the saints used their wings and mounted to the top of the wall of the City. Jesus was also with them; his crown looked brilliant and glorious. It was a crown within a crown, seven in number. The crowns of the saints were of the most pure gold, decked with stars. Their faces shone with glory, for they were in the express image of Jesus; and as they arose, and moved all together to the top of the City, I was enraptured with the sight.

> „Тогава Сатана вдъхва своя дух в нечестивите, които са били възкресени. Той ги ласкае, че войнството в Града е малобройно, а неговото войнство е многочислено, и че могат да надвият светиите и да превземат Града. Докато Сатана събираше войската си, светиите бяха в Града и съзерцаваха красотата и славата на Божия рай. Исус беше начело на тях и ги водеше. Изведнъж прекрасният Спасител изчезна отсред нашето множество; но скоро чухме прекрасния Му глас да казва: „Дойдете, благословени от Отца Ми, наследете царството, приготвено за вас от създанието на света.“ Ние се събрахме около Исус и тъкмо когато Той затвори портите на Града, бе произнесено проклятието над нечестивите. Портите се затвориха. Тогава светиите използваха крилете си и се издигнаха на върха на градската стена. Исус също беше с тях; короната Му изглеждаше сияйна и славна. Тя беше корона в корона, на брой седем. Короните на светиите бяха от най-чисто злато, украсени със звезди. Лицата им сияеха от слава, защото бяха в точния образ на Исус; и когато се издигнаха и всички заедно се придвижиха към върха на Града, аз бях възхитен от гледката.“

> “Then the wicked saw what they had lost; and fire was breathed from God upon them, and consumed them. This was the Execution of the Judgment. The wicked then received according as the saints in unison with Jesus had meted out to them during the 1000 years. The same fire from God that consumed the wicked, purified the whole earth. The broken ragged mountains melted with fervent heat, the atmosphere, also, and all the stubble was consumed. Then our inheritance opened before us, glorious and beautiful, and we inherited the whole earth made new. We all shouted with a loud voice, Glory, Alleluia.

> „Тогава нечестивите видяха какво бяха загубили; и огън бе издишан от Бога върху тях и ги погълна. Това беше изпълнението на съда. Тогава нечестивите получиха според както светиите, в единство с Исус, им бяха отмерили през хилядата години. Същият огън от Бога, който погълна нечестивите, очисти цялата земя. Разрушените, назъбени планини се стопиха от пламенна горещина, атмосферата също, и цялата плява бе изгорена. Тогава нашето наследство се откри пред нас, славно и прекрасно, и ние наследихме цялата земя, направена нова. Всички ние извикахме със силен глас: Слава, Алилуя.“

> “I also saw that the shepherds should consult those in whom they have reason to have confidence, those who have been in all the messages, and are firm in all the present truth, before they advocate any new point of importance, which they may think the Bible sustains. Then the shepherds will be perfectly united, and the union of the shepherds will be felt by the church. Such a course I saw would prevent unhappy divisions, and then there would be no danger of the precious flock being divided, and the sheep scattered, without a shepherd.

> „Видях също, че пастирите трябва да се съветват с онези, в които имат основание да имат доверие, с онези, които са били във всички вести и са твърди във всяка настояща истина, преди да отстояват каквато и да било нова важна точка, за която могат да смятат, че Библията я подкрепя. Тогава пастирите ще бъдат съвършено единни и единството на пастирите ще бъде почувствано от църквата. Видях, че такъв ход би предотвратил печални разделения, и тогава не би имало опасност скъпоценното стадо да бъде разделено и овцете да бъдат разпръснати без пастир.“

> “September 23d, the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people, and that efforts must be redoubled in this gathering time. In the scattering time Israel was smitten and torn; but now in the gathering time God will heal and bind up his people. In the scattering, efforts made to spread the truth had but little effect, accomplished but little or nothing; but in the gathering when God has set his hand to gather his people, efforts to spread the truth will have their designed effect. All should be united and zealous in the work. I saw that it was a shame for any to refer to the scattering for examples to govern us now in the gathering; for if God does no more for us now than he did then, Israel would never be gathered. It is as necessary that the truth should be published in a paper, as preached.

> „На 23 септември Господ ми показа, че за втори път е прострял ръката Си, за да възвърне остатъка от Своя народ, и че усилията трябва да бъдат удвоени в това време на събиране. Във времето на разпръскването Израил беше поразен и разкъсан; но сега, във времето на събирането, Бог ще изцели и превърже Своя народ. По време на разпръскването усилията, полагани за разпространяване на истината, имаха твърде малко въздействие, постигаха твърде малко или нищо; но във времето на събирането, когато Бог е прострял ръката Си, за да събере Своя народ, усилията за разпространяване на истината ще имат предвидения си ефект. Всички трябва да бъдат единни и ревностни в делото. Видях, че е срамно който и да е да се позовава на времето на разпръскването за примери, които да ни ръководят сега, във времето на събирането; защото, ако Бог не върши за нас сега повече, отколкото вършеше тогава, Израил никога не би бил събран. Тъй също е необходимо истината да бъде публикувана във вестник, както и проповядвана.“

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.

> „Господ ми показа, че схемата от 1843 година е била направлявана от Неговата ръка и че никоя част от нея не бива да бъде изменяна; че числата са такива, каквито Той ги желаеше. Че Неговата ръка беше над една грешка в някои от числата и я скриваше, така че никой не можеше да я види, докато ръката Му не беше оттеглена.

> “Then I saw in relation to the “Daily,” that the word “sacrifice” was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.

> „Тогава видях относно „Постоянното“, че думата „жертва“ е била добавена от човешка мъдрост и не принадлежи на текста; и че Господ даде правилното разбиране за него на онези, които възвестиха вика за часа на съда. Когато съществуваше единство, преди 1844 година, почти всички бяха единни в правилното разбиране на „Постоянното“; но след 1844 година, в объркването, бяха възприети други възгледи и последваха тъмнина и объркване.“

> “The Lord showed me that Time had not been a test since 1844, and that time will never again be a test.

> „Господ ми показа, че времето не е било изпитание от 1844 година насам и че времето никога вече няма да бъде изпитание.“

> “Then I was pointed to some who are in the great error, that the saints are yet to go to Old Jerusalem, &c., before the Lord comes. Such a view is calculated to take the mind and interest from the present work of God, under the message of the third angel; for if we are to go to Jerusalem, then our minds will naturally be there, and our means will be withheld from other uses, to get the saints to Jerusalem. I saw that the reason why they were left to go into this great error, is because they have not confessed and forsaken their errors, that they have been in for a number of years past.” Review and Herald, November 1, 1850.

> „Тогава ми бе посочено, че някои се намират в голямата заблуда, че светиите трябва още да отидат в Стария Ерусалим и пр., преди Господ да дойде. Такова възглед е от естество да отклонява ума и интереса от настоящото Божие дело под вестта на третия ангел; защото, ако трябва да отидем в Ерусалим, тогава умовете ни естествено ще бъдат насочени натам и средствата ни ще бъдат въздържани от други употреби, за да бъдат заведени светиите в Ерусалим. Видях, че причината, поради която са били оставени да изпаднат в тази голяма заблуда, е, че не са изповядали и не са изоставили своите заблуди, в които са се намирали през изминалите няколко години.“ Review and Herald, 1 ноември 1850 г.

The passage begins by stating, “I wish to give you a short sketch of what the Lord has recently shown to me in vision.” There were several subjects presented, and she did not combine the paragraph addressing “the daily,” with the next paragraph. That was done later by editors who placed the passage in Experience and Views, and thereafter in Early Writings. In Experience and Views, the editors left off the first eight paragraphs, and combined the paragraphs addressing what she was shown of “the daily” and of time setting. Experience and Views was published in 1851, and then Early Writings was published in 1882.

Пасажът започва с думите: „Желая да ви дам кратък очерк на онова, което Господ неотдавна ми показа във видение.“ Бяха представени няколко теми и тя не е съединила абзаца, отнасящ се до „ежедневната“, със следващия абзац. Това бе направено по-късно от редактори, които поместиха пасажа в Experience and Views, а след това в Early Writings. В Experience and Views редакторите са пропуснали първите осем абзаца и са съединили абзаците, отнасящи се до онова, което ѝ бе показано относно „ежедневната“ и относно определянето на време. Experience and Views бе публикувана през 1851 г., а след това Early Writings бе публикувана през 1882 г.

Early Writings was essentially the same four paragraphs that had appeared in Experience and Views, but with one significant exception. In Experience and Views, the one sentence paragraph that addressed time setting was combined with the previous paragraph that addressed “the daily.” Then the paragraph that originally followed the paragraph addressing time setting was included. In Early Writings a paragraph that came from a different passage in Experience and Views, was placed between the paragraph that now addresses both “the daily,” and time setting, which was originally followed by a paragraph identifying why it was wrong to make pilgrimages to old Jerusalem.

„Ранни писания“ по същество представляваше същите четири абзаца, които се бяха появили в „Experience and Views“, но с едно съществено изключение. В „Experience and Views“ абзацът от едно изречение, който разглеждаше определянето на време, беше съчетан с предходния абзац, който разглеждаше „ежедневната“. След това беше включен абзацът, който първоначално следваше абзаца, разглеждащ определянето на време. В „Ранни писания“ между абзаца, който сега разглежда както „ежедневната“, така и определянето на време, и абзаца, който първоначално го следваше, беше поставен абзац, взет от друг пасаж в „Experience and Views“, който посочваше защо е било погрешно да се предприемат поклоннически пътувания до стария Ерусалим.

The paragraph that was removed from a different page of Experience and Views, and then was inserted into the passage of Early Writings, only added to the confusion about “the daily” that had begun since 1844. The paragraph was not in Sister White’s original narrative of her vision.

Абзацът, който беше премахнат от друга страница на „Experience and Views“ и след това беше вмъкнат в пасажа на „Early Writings“, само прибави към объркването относно „ежедневната“, започнало след 1844 година. Този абзац не присъстваше в първоначалния разказ на Сестра Уайт за нейното видение.

> “The Lord has shown me that the message of the third angel must go, and be proclaimed to the scattered children of the Lord, and that it should not be hung on time; for time never will be a test again. I saw that some were getting a false excitement arising from preaching time; that the third angel’s message was stronger than time can be. I saw that this message can stand on its own foundation, and that it needs not time to strengthen it, and that it will go in mighty power, and do its work, and will be cut short in righteousness.” Experience and Views, 48.

> „Господ ми показа, че вестта на третия ангел трябва да излезе и да бъде прогласена на разпръснатите Господни чеда, и че тя не бива да бъде поставяна върху време; защото времето никога вече няма да бъде изпитание. Видях, че някои изпадаха в лъжливо възбуждение, произтичащо от проповядването на време; че вестта на третия ангел беше по-силна, отколкото времето може да бъде. Видях, че тази вест може да стои върху собствената си основа и че не се нуждае от време, за да бъде укрепена, и че тя ще отиде в мощна сила, ще извърши делото си и ще бъде съкратена в правда.“ Experience and Views, 48.

The paragraph from page forty-eight of Experience and Views, was inserted after the paragraph in Early Writings, that had been created by combining two different paragraphs, and it placed an emphasis upon time setting that did not exist in the original narrative.

Абзацът от страница четиридесет и осма на Experience and Views беше вмъкнат след абзаца в Early Writings, който бе създаден чрез съчетаването на два различни абзаца, и това постави ударение върху определянето на време, каквото не съществуваше в първоначалния разказ.

In 1931, the ancient men that ruled the people of Jerusalem invented a story which claimed Daniells had interviewed Sister White in 1910, and in the testimony that Daniells provided he refers to the 1843 chart, and says he pointed to the non-existent sanctuary on the chart, as he interviewed Sister White. He supposedly had the book Early Writings with him, and as he asked her about what she meant, and based upon her responses he could only conclude that the passage endorsing the pioneer view of “the daily,” in Early Writings, was actually a warning against time setting. Twenty-one years after the invented interview and sixteen years after the death of the persons supposedly interviewed, Daniells places the testimony into the history of the third generation.

През 1931 г. древните мъже, които управляваха народа на Йерусалим, измислиха разказ, според който Даниелс бил разговарял със Сестра Уайт през 1910 г.; и в свидетелството, което Даниелс представя, той се позовава на картата от 1843 г. и казва, че посочил несъществуващото светилище на картата, докато разговарял със Сестра Уайт. Предполага се, че носел със себе си книгата „Ранни писания“ и че, когато я попитал какво е имала предвид, въз основа на нейните отговори могъл да заключи единствено, че пасажът в „Ранни писания“, утвърждаващ възгледа на пионерите за „ежедневната“, всъщност представлявал предупреждение срещу определянето на време. Двадесет и една години след измисленото интервю и шестнадесет години след смъртта на лицата, за които се предполага, че са били интервюирани, Даниелс въвежда това свидетелство в историята на третото поколение.

F. C. Gilbert was a Hebrew scholar and he did not simply support the correct view of the “daily” as Paganism because the pioneers and Ellen White said it was so. He defended it based upon an understanding of the Hebrew text that Daniel the prophet had employed. He was the prominent Adventist Hebrew scholar during the time period. As the controversy about “the daily” that Daniells and Prescott were pushing continued to grow, Gilbert was one of the prominent scholars who stood in defense of the pioneer position. He had an interview with Ellen White on June 8, 1910, and he later recorded what he and Sister White discussed. Daniells’ testimony is completely contrary to F. C. Gilbert’s.

Ф. К. Гилбърт беше еврейски учен и не поддържаше правилното разбиране за „всекидневната“ като езичество просто защото пионерите и Елън Уайт казваха, че е така. Той я защитаваше въз основа на разбирането си за еврейския текст, който пророк Даниил беше употребил. Той беше водещият адвентен еврейски учен през онзи период. С нарастването на спора относно „всекидневната“, който Даниелс и Прескот насърчаваха, Гилбърт беше един от видните учени, които застанаха в защита на позицията на пионерите. На 8 юни 1910 г. той имаше разговор с Елън Уайт и по-късно записа онова, което той и сестра Уайт бяха обсъдили. Свидетелството на Даниелс е напълно в противоречие със свидетелството на Ф. К. Гилбърт.

In volume twenty, pages seventeen through twenty-two, of Manuscript Releases, Sister White’s addresses Daniells’ and Prescott’s position on the “daily”. The phrases that you find in F. C. Gilbert’s report of his interview with Ellen White are almost identical to what Sister White herself stated in the passage from Manuscript Releases. So, for many years before Manuscript Releases were published and released, there was no concrete inspired testimony to refute or uphold Daniells’ claim about the content of the interview he supposedly had with Sister White. More importantly, there was no inspired endorsement for his flawed view of the “daily”. Even more importantly, now that Manuscript Releases are available—there still isn’t an inspired endorsement for his flawed view of “the daily!”

В двадесети том, на страници седемнадесет до двадесет и две, от Manuscript Releases, сестра Уайт разглежда позицията на Даниелс и Прескот относно „всекидневната“. Изразите, които намирате в доклада на Ф. К. Гилбърт за неговото интервю с Елън Уайт, са почти идентични с онова, което самата сестра Уайт заявява в откъса от Manuscript Releases. Следователно, в продължение на много години, преди Manuscript Releases да бъдат публикувани и разпространени, не е съществувало никакво конкретно вдъхновено свидетелство, което да опровергае или потвърди твърдението на Даниелс относно съдържанието на интервюто, което той уж е имал със сестра Уайт. По-важното е, че не е съществувало никакво вдъхновено одобрение за неговото погрешно виждане относно „всекидневната“. И още по-важното е, че сега, когато Manuscript Releases са достъпни — все още не съществува никакво вдъхновено одобрение за неговото погрешно виждане относно „всекидневната“!

And yet today, Laodicean Adventism is taught that Sister White has no position on the “daily”, except that it is not a “test question” and we should “keep quiet on this subject”. Something is reversed today, and what is reversed is that the true position of “the daily” is now in the minority opinion among God’s people. In 1910, the minority view was Conradi’s view that was being pushed by Daniells and Prescott, and the majority view was the pioneer position.

И все пак днес лаодикийският адвентизъм бива учен, че Сестра Уайт няма никакво становище относно „ежедневната“, освен че тя не е „изпитващ въпрос“ и че трябва „да мълчим по този въпрос“. Нещо днес е обърнато наопаки, и онова, което е обърнато, е, че истинското становище относно „ежедневната“ сега е в малцинственото мнение сред Божия народ. През 1910 г. малцинственото мнение беше възгледът на Конради, който беше прокарван от Даниелс и Прескот, а мнозинственото мнение беше становището на пионерите.

The following is F. C. Gilbert’s statement about his interview with Sister White, that should be compared with Manuscript Releases, that has been placed in its entirety, in the eighty-first article of this The Book of Daniel series.

Следното представлява изявлението на Ф. К. Гилбърт относно неговото интервю със Сестра Уайт, което следва да бъде сравнено с Manuscript Releases, поместено в неговата цялост в осемдесет и първата статия от тази поредица „Книгата на Даниил“.

> “Daniells and Prescott . . . would not give the older brethren in the cause any chance to say anything. . . . Daniells was here to see me, and I would not see him. . . . I would not have anything to say to him about anything. About the ‘daily’ that they are trying to work up, there is nothing to it. . . . When I was in Washington there seemed to be something that just encased their minds, and I could not seem to touch them. We are to have nothing to do with this subject of the ‘daily’ . . . I knew they would work against my message, and then the people would not think there was anything to my message. I have written to him and told him that he was showing himself not fit to be president of the General Conference. . . . not the man to keep the Presidency.

> „Даниелс и Прескот... не даваха никаква възможност на по-старите братя в делото да кажат каквото и да било.... Даниелс беше тук, за да ме види, а аз не го приех.... Не желаех да имам каквото и да било да му казвам за каквото и да било. Относно „ежедневната“, която се опитват да раздухат, в нея няма нищо.... Когато бях във Вашингтон, изглеждаше сякаш нещо просто беше обвило умовете им и аз като че ли не можех да ги достигна. Ние не трябва да имаме нищо общо с този въпрос за „ежедневната“... Знаех, че ще действат против моята вест, и тогава хората нямаше да мислят, че в моята вест има нещо. Писала съм му и съм му казала, че показва себе си като негоден да бъде председател на Генералната конференция.... не е човекът, който да запази председателството.“

> “If this message of the ‘daily’ were a testing message the Lord would have shown me. These people do not see the end from the beginning in this thing. . . .I utterly refuse to see any of them who are engaged in this work.

> „Ако тази вест за „ежедневната“ беше изпитваща вест, Господ би ми показал това. Тези хора не виждат в това нещо края от началото.... Аз напълно отказвам да виждам когото и да било от тях, които са ангажирани в това дело.

> “The light that was given me of God is that Brother Daniells has stood in the Presidency long enough. . . . and I was told not to have any more conversation with him about any of these things. I would not see Daniells about the matter, and I would not have one word with him. They pled with me to give him an interview, but I would not. . . . I was told to warn our people not to have anything to do with this thing they are teaching. . . . I was forbidden of the Lord to listen to it. I have expressed myself as not having a particle of confidence in it. . . . This whole thing they are doing is a scheme of the devil.” F. C. Gilbert’s report of an interview given him by Ellen White on June 8, 1910.

> „Светлината, която ми бе дадена от Бога, е, че брат Даниелс е стоял в Председателството достатъчно дълго.... и ми бе казано да нямам повече никакъв разговор с него относно което и да е от тези неща. Не бих се видяла с Даниелс по този въпрос и не бих разменилa нито дума с него. Умоляваха ме да му дам среща, но аз не пожелах.... Бе ми казано да предупредя нашия народ да няма нищо общо с това нещо, което те преподават.... Господ ми забрани да го слушам. Изразила съм се, че нямам в него ни най-малка частица доверие.... Цялото това, което те вършат, е схема на дявола.“ Докладът на Ф. С. Гилбърт за интервю, дадено му от Елън Уайт на 8 юни 1910 г.

We will continue this subject in the next article.

Ще продължим тази тема в следващата статия.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had great light: ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ ‘Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> „Онзи, Който вижда под повърхността, Който чете сърцата на всички човеци, казва за онези, които са имали голяма светлина: „Те не са наскърбени и смаяни поради своето нравствено и духовно състояние.“ „Да! Те избраха своите си пътища, и душата им се наслаждава в гнусотиите им; и Аз ще избера за тях бедствията им, и ще докарам върху тях онова, от което се боят; защото, когато виках, никой не отговаряше; когато говорех, те не слушаха; а вършеха зло пред очите Ми и избираха онова, в което не благоволя.“ „Бог ще им прати силно заблуждение, за да повярват на лъжата“, защото не приеха любовта към истината, за да се спасят, „а намериха удоволствие в неправдата.“ Исая 66:3, 4; 2 Солунци 2:11, 10, 12.

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have once known the truth, mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’

> „Небесният Учител попита: ‘Каква по-силна заблуда може да мами ума от преструвката, че градите върху правилната основа и че Бог приема делата ви, когато в действителност вършите много неща според светската политика и съгрешавате против Йехова? О, това е голяма измама, омайна заблуда, която завладява умовете, когато човеци, които някога са познали истината, вземат формата на благочестие за неговия дух и сила; когато предполагат, че са богати, забогатели и нямат нужда от нищо, докато в действителност имат нужда от всичко.’“

> “God has not changed toward His faithful servants who are keeping their garments spotless. But many are crying, ‘Peace and safety,’ while sudden destruction is coming upon them. Unless there is thorough repentance, unless men humble their hearts by confession and receive the truth as it is in Jesus, they will never enter heaven. When purification shall take place in our ranks, we shall no longer rest at ease, boasting of being rich and increased with goods, in need of nothing.

> „Бог не се е променил спрямо Своите верни служители, които пазят одеждите си неопетнени. Но мнозина викат: „Мир и безопасност“, докато внезапна погибел идва върху тях. Ако не настъпи дълбоко покаяние, ако хората не смирят сърцата си чрез изповед и не приемат истината такава, каквато е в Исус, те никога няма да влязат в небето. Когато в нашите редици настъпи очистване, ние вече няма да почиваме спокойно, хвалейки се, че сме богати и преуспели, и нямаме нужда от нищо.“

> “Who can truthfully say: ‘Our gold is tried in the fire; our garments are unspotted by the world’? I saw our Instructor pointing to the garments of so-called righteousness. Stripping them off, He laid bare the defilement beneath. Then He said to me: ‘Can you not see how they have pretentiously covered up their defilement and rottenness of character? “How is the faithful city become an harlot!” My Father’s house is made a house of merchandise, a place whence the divine presence and glory have departed! For this cause there is weakness, and strength is lacking.’

> „Кой може истинно да каже: „Нашето злато е опитано в огъня; нашите дрехи са неопетнени от света“? Видях как нашият Наставник посочи дрехите на тъй наречената праведност. Като ги съблече, Той оголи сквернотата отдолу. Тогава ми каза: „Не виждаш ли как те лицемерно са прикрили своята нечистота и гнилостта на характера? „Как верният град стана блудница!“ Домът на Моя Отец е превърнат в дом на търговия, място, откъдето Божественото присъствие и славата са се оттеглили! Поради това има слабост и липсва сила.“

> “Unless the church, which is now being leavened with her own backsliding, shall repent and be converted, she will eat of the fruit of her own doing, until she shall abhor herself. When she resists the evil and chooses the good, when she seeks God with all humility and reaches her high calling in Christ, standing on the platform of eternal truth and by faith laying hold upon the attainments prepared for her, she will be healed. She will appear in her God-given simplicity and purity, separate from earthly entanglements, showing that the truth has made her free indeed. Then her members will indeed be the chosen of God, His representatives.” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> „Ако църквата, която сега бива заквасвана със собственото си отстъпление, не се покае и не се обърне, ще яде от плода на своите дела, докато не се погнуси от себе си. Когато се съпротиви на злото и избере доброто, когато търси Бога с пълно смирение и достигне високото си призвание в Христос, стоейки върху основата на вечната истина и чрез вяра се хване за достиженията, приготвени за нея, тя ще бъде изцелена. Тя ще се яви в дадената ѝ от Бога простота и чистота, отделена от земните заплитания, показвайки, че истината наистина я е направила свободна. Тогава нейните членове наистина ще бъдат Божиите избраници, Негови представители.“ Свидетелства, том 8, 249, 250.

Back to Articles