Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Thirty-Eight

Книгата на Даниил — сто тридесет и осма

Unveiling Daniel 11: A Prophetic Journey through History

Разкриване на Даниил 11: едно пророческо пътуване през историята

Author

Jeff Pippenger

Published

March 15, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Verse forty of Daniel chapter eleven, represents one of the most profound verses of God’s Word. The prophetic histories that are represented therein are where the wheels within the wheels of Ezekiel’s vision are brought together. With the time of the end of the Millerite movement in 1798, and also the time of the end of the movement of the third angel in 1989, the internal and external histories of God’s people of the last days are portrayed. Within the verse is the announcement of the approaching judgment which arrived with the first angel in 1798, all the way until the Sunday law of verse forty-one. The verse therefore represents the investigative judgment of God’s church beginning with the dead, through to the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and God spewing Laodicean Adventism out of His mouth.

Четиридесетият стих от единадесета глава на Даниил представлява един от най-дълбоките стихове в Божието Слово. Пророческите истории, представени в него, са мястото, където колелата в колелата от видението на Езекиил се събират заедно. С времето на края на милеритското движение през 1798 г., а също и с времето на края на движението на третия ангел през 1989 г., са изобразени вътрешните и външните истории на Божия народ в последните дни. В самия стих се съдържа възвестяването на приближаващия съд, който настъпи с първия ангел през 1798 г., и се простира чак до неделния закон от четиридесет и първия стих. Следователно стихът представя изследователния съд над Божията църква, започващ с мъртвите, до запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди и до това Бог да избълва лаодикийския адвентизъм от устата Си.

The history where the papacy received its deadly wound in 1798, until the deadly wound is healed in verse forty-one is represented in the history of the verse. Verse forty-one onward is set within the context of the escalating executive judgments of God, which begin in that verse. In this prophetic sense, verse forty is the end of Daniel chapter eleven, and verses one and two, of the chapter are the beginning. Chapter eleven presents the rebellion of the antichrist, and chapter ten represents the beginning of the Hiddekel River vision, and chapter twelve represents the end. Chapters ten and twelve represent the first and the last, and chapter eleven is the rebellion in the middle.

Историята, в която папството получи смъртоносната си рана през 1798 година, до заздравяването на смъртоносната рана в стих четиридесет и първи, е представена в историята на стиха. От стих четиридесет и първи нататък повествованието е поставено в контекста на нарастващите изпълнителни съдби на Бога, които започват в този стих. В този пророчески смисъл стих четиридесети е краят на единадесета глава на Даниил, а стихове първи и втори от главата са началото. Единадесета глава представя бунта на антихриста, десета глава представя началото на видението за река Хидекел, а дванадесета глава представя края. Глави десета и дванадесета представят първото и последното, а единадесета глава е бунтът по средата.

Chapters ten and twelve are the same, for, unlike chapter eleven, they represent Daniel’s experience in relation to the vision, and chapter eleven is the vision. Chapter ten is the first letter of the Hebrew alphabet, chapter eleven is the thirteenth rebellious letter of the Hebrew alphabet, and chapter twelve is the last letter of the alphabet. The Hiddekel River vision is the “Truth.”

Десета и дванадесета глава са едно и също, защото, за разлика от единадесета глава, те представят опита на Даниил във връзка с видението, а единадесета глава е самото видение. Десета глава е първата буква от еврейската азбука, единадесета глава е тринадесетата бунтовна буква от еврейската азбука, а дванадесета глава е последната буква от азбуката. Видението при река Хидекел е „Истината“.

In chapter eleven, the beginning illustrates the end, for Christ never changes. The final history represented in verse forty, is the testing time of the image of the beast. That testing time concludes with the mark of the beast, which is represented in verse forty-one. Verses one and two, must therefore address the sealing time of the one hundred and forty-four thousand, for that period of time is also the period of the formation of the image of the beast.

В единадесета глава началото илюстрира края, защото Христос никога не се променя. Последната история, представена в четиридесети стих, е времето на изпитанието на образа на звяра. Това време на изпитание завършва с белега на звяра, който е представен в четиридесет и първи стих. Следователно първи и втори стих трябва да разглеждат времето на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди, защото този период от време е също и периодът на формирането на образа на звяра.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. . ..

> „Господ ми е показал ясно, че образът на звяра ще бъде изграден преди да приключи изпитателното време; защото той трябва да бъде великото изпитание за Божия народ, чрез което ще бъде решена вечната му съдба....“

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> „Това е изпитанието, което Божият народ трябва да премине, преди да бъде запечатан.“ Manuscript Releases, том 15, 15.

There are always two waymarks that identify a time of the end. In the reform movement of Moses, it was Aaron’s birth followed three years later with Moses’ birth. In the reform movement to come out of Babylon and rebuild the temple it was king Darius, followed by king Cyrus. In the reform movement of Christ, it was the birth of John the Baptist, followed in six months by the birth of Christ. In the reform movement of the Millerites it was the death of the papal system in 1798, followed by the death of the pope in 1799. In the reform movement of the third angel, it was president Reagan and president Bush the first, who both represented 1989. In Daniel chapter ten, verse one, we find king Cyrus identified.

Винаги има два белега, които обозначават време на края. В реформаторското движение на Моисей това беше раждането на Аарон, последвано три години по-късно от раждането на Моисей. В реформаторското движение за излизане от Вавилон и възстановяване на храма това беше цар Дарий, последван от цар Кир. В реформаторското движение на Христос това беше раждането на Йоан Кръстител, последвано след шест месеца от раждането на Христос. В реформаторското движение на милеритите това беше смъртта на папската система през 1798 година, последвана от смъртта на папата през 1799 година. В реформаторското движение на третия ангел това бяха президентът Рейгън и президентът Буш-старши, които и двамата представляваха 1989 година. В книгата на пророк Даниил, глава десета, стих първи, намираме цар Кир посочен.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> В третата година на Кир, персийския цар, бе открито нещо на Даниил, чието име се наричаше Валтасасар; и това нещо беше истинно, но определеният срок беше дълъг; и той разбра това нещо и имаше разбиране за видението. Даниил 10:1.

In the following verses of chapter ten, we see the experience of Daniel represented in advance of Gabriel delivering the vision of prophetic history in chapter eleven. Cyrus marks the time of the end, for previously Cyrus, Darius’ nephew, had been Darius’ general who slew Belshazzar, thus marking the end of the seventy years of captivity, which typified the twelve-hundred and sixty-year captivity of spiritual Israel in spiritual Babylon from 538 unto 1798.

В следващите стихове на десета глава виждаме преживяването на Даниил, представено предварително преди Гавриил да предаде видението за пророческата история в единадесета глава. Кир отбелязва времето на края, защото по-рано Кир, племенникът на Дарий, бе генерал на Дарий, който уби Валтасар, като по този начин отбеляза края на седемдесетте години плен, които бяха предобраз на хиляда двеста и шестдесетгодишния плен на духовния Израил в духовния Вавилон от 538 до 1798 година.

> “God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> „Божията църква на земята беше тъй действително в плен през този дълъг период на безпощадно гонение, както и израилевите чада бяха държани в плен във Вавилон през времето на изгнанието.“ Пророци и царе, 714.

The end of the twelve hundred and sixty years in 1798, marked the time of the end, so the end of the seventy years marked the “time of the end” for that history. Both Darius and Cyrus are represented at the death of Belshazzar and end of the kingdom of Babylon, for as Darius’s general who accomplished the work, Cyrus was representing Darius. When George Bush the first was inaugurated on January 20, 1989, Reagan had been president for the first nineteen days of 1989.

Краят на хилядата двеста и шестдесетте години през 1798 г. отбеляза времето на края, така че краят на седемдесетте години отбеляза „времето на края“ за тази история. И Дарий, и Кир са представени при смъртта на Валтасар и края на царството Вавилон; защото Кир, като генерал на Дарий, който извърши това дело, представляваше Дарий. Когато Джордж Буш-старши положи клетва на 20 януари 1989 г., Рейгън бе президент през първите деветнадесет дни на 1989 г.

The vision of the Hiddekel began at the time of the end, in the third year of Cyrus. When Gabriel begins to unfold to Daniel the prophetic history of chapter eleven, he first references the first year of Darius, to establish clearly that the vision of prophetic history that he was about to present to Daniel begins in the last time of the end, in 1989, for all the prophets speak more of the last days than the days in which they lived.

Видението при Хидекел започна във времето на края, в третата година на Кир. Когато Гавриил започва да разгръща пред Данаил пророческата история от единадесета глава, той най-напред се позовава на първата година на Дарий, за да установи ясно, че видението за пророческата история, което предстоеше да представи на Данаил, започва в последното време на края, през 1989 година, защото всички пророци говорят повече за последните дни, отколкото за дните, в които са живели.

> But I will show thee that which is noted in the scripture of truth: and there is none that holdeth with me in these things, but Michael your prince. Also I in the first year of Darius the Mede, even I, stood to confirm and to strengthen him. Daniel 10:21, 11:1.

> Но аз ще ти покажа онова, което е записано в писанието на истината; и няма никой, който да стои с мене в тия неща, освен Михаил, вашият княз. А също и аз, в първата година на Дария Мидянина, именно аз, стоях, за да го подкрепя и укрепя. Даниил 10:21; 11:1.

In the first year of Darius, which represents the time of the end in 1989, Gabriel “stood”, thus identifying that at a “time of the end”, an angel arrives. In 1798 the first angel arrived, and in 1989, the third angel arrived. It wasn’t until the message of the third angel was empowered in 2001 that the sealing of the third angel began, but the movement of the third angel arriving in 1989, is represented by Gabriel standing at the time of the end. Gabriel is going to show Daniel “that which is noted in the scripture of truth,” and the vision of the Hiddekel possesses the signature of “Truth,” which Gabriel is about to set forth.

В първата година на Дарий, която представлява времето на края през 1989 година, Гавриил „застана“, като така посочва, че във „време на края“ пристига ангел. През 1798 година пристигна първият ангел, а през 1989 година пристигна третият ангел. Едва когато вестта на третия ангел бе надарена със сила през 2001 година, започна запечатването на третия ангел; но движението на третия ангел, пристигащ през 1989 година, е представено чрез това, че Гавриил застава във времето на края. Гавриил ще покаже на Даниил „онова, което е записано в книгата на истината“, а видението при Хидекел носи белега на „Истината“, която Гавриил предстои да изложи.

In verse fourteen of chapter ten Gabriel had already informed Daniel that what he was addressing in the vision of the Hiddekel was “what would happen to God’s people in the last days.”

В четиринадесетия стих на десета глава Гавриил вече бе известил Даниил, че онова, което разглеждаше във видението при Хиддекел, е „какво ще се случи с Божия народ в последните дни“.

> Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days. Daniel 10:14.

> И сега дойдох, за да те направя да разбереш какво ще сполети твоя народ в последните дни; защото видението се отнася за много дни напред. Даниил 10:14.

Verse two of Daniel chapter eleven represents the knowledge that was unsealed at the time of the end in 1989, and which identifies what “shall befall” God’s people “in the latter days”.

Вторият стих от единадесета глава на Даниил представлява знанието, което беше разпечатано във времето на края през 1989 година и което посочва онова, което „ще сполети“ Божия народ „в последните дни“.

> And now will I show thee the truth. Behold, there shall stand up yet three kings in Persia; and the fourth shall be far richer than they all: and by his strength through his riches he shall stir up all against the realm of Grecia. Daniel 11:2.

> И сега ще ти открия истината. Ето, още трима царе ще се издигнат в Персия; а четвъртият ще бъде далеч по-богат от всички тях; и със силата си, чрез богатствата си, ще подбуди всички против царството на Гърция. Даниил 11:2.

Cyrus prefigures the second king since 1989. He is the king of the Medo-Persian Empire, which represents the kingdom of Bible prophecy in the last days that is made up of two horns, represented by the Medes and the Persians. After the second king of the kingdom of the two-horned earth beast at the time of the end in 1989, there would yet be three kings (Clinton, Bush the last, Obama), and then there would be a king that was far richer than they all were. The three kings that followed Bush the first, got wealthy after their presidencies, and only because they had become president. Trump, the fourth that was far richer, and was the wealthiest president ever, did not make his money because he had been president, but primarily through his work in real estate investments, well before he ran for president.

Кир предобразява втория цар след 1989 година. Той е царят на Мидо-Персийската империя, която представлява царството на библейското пророчество в последните дни, съставено от два рога, представени от мидийците и персите. След втория цар на царството на двурогия земен звяр във времето на края през 1989 година, щеше да има още трима царе (Клинтън, Буш последният, Обама), а след това щеше да има цар, който беше далеч по-богат от всички тях. Тримата царе, които последваха Буш първия, забогатяха след своите президентства и то само защото бяха станали президенти. Тръмп, четвъртият, който беше далеч по-богат и най-богатият президент изобщо, не спечели богатството си, защото е бил президент, а предимно чрез дейността си в инвестиции в недвижими имоти, много преди да се кандидатира за президент.

Formerly the richest president in American history, relatively speaking, was the first president of the United States. Prior to Donald Trump, George Washington was the richest president in American history, and he made his money as did Donald Trump, through real estate investments. Both Washington and Trump came to the presidency from non-traditional political backgrounds. Washington was primarily a military leader before becoming president, and Trump was a businessman and television personality, who like unto Washington was without any prior political experience.

Преди това най-богатият президент в американската история, в относителен смисъл, беше първият президент на Съединените щати. Преди Доналд Тръмп Джордж Вашингтон беше най-богатият президент в американската история и натрупа богатството си, както и Доналд Тръмп, чрез инвестиции в недвижими имоти. И Вашингтон, и Тръмп достигнаха до президентския пост, идвайки от нетрадиционни политически среди. Вашингтон беше преди всичко военен водач, преди да стане президент, а Тръмп беше бизнесмен и телевизионна личност, който, подобно на Вашингтон, нямаше никакъв предишен политически опит.

Both presidents were known for their strong personalities and leadership styles, although they manifested these traits quite differently. Washington was known for his stoic, calm, and confident leadership and unifying presence during the Revolutionary War and the early years of the Republic, while Trump is known for his assertive approach to leadership and governance. Both Washington and Trump were figures of significant controversy, albeit for very different reasons. Washington, while widely revered, faced criticism during his time for various issues, including his views on slavery. Trump’s presidency was marked by numerous controversies, including his use of “mean tweets” on social media, his America-first policy decisions, and his own self-awareness.

И двамата президенти бяха известни със своите силни личности и стилове на лидерство, макар че проявяваха тези черти по съвсем различен начин. Вашингтон беше известен със своето стоическо, спокойно и уверено ръководство и с обединяващото си присъствие по време на Революционната война и в ранните години на Републиката, докато Тръмп е известен със своя настъпателен подход към лидерството и управлението. И Вашингтон, и Тръмп бяха личности, пораждащи значителни противоречия, макар и по съвсем различни причини. Вашингтон, макар и широко почитан, през своето време бе подлаган на критика по различни въпроси, включително възгледите си за робството. Президентството на Тръмп бе белязано от многобройни противоречия, включително употребата му на „злобни туитове“ в социалните медии, политическите му решения, поставящи Америка на първо място, и собственото му самосъзнание.

The richest and sixth president was to stir up the globalist dragon powers. When we lay the history of verse two of chapter eleven, upon the history of the period of 1776, 1789, and 1798, we find further information addressing the last president of the earth beast, for Jesus illustrates the end with the beginning. The first two periods represented by 1776, and 1789, provide two witnesses that the final president, will be the eighth president, who was of the seven. Trump was the sixth president after Reagan, and as the eighth president, he will be “of the seven”. The final, and eighth president will rule when the United States forms the image “to and of” the beast.

Най-богатият и шести президент трябваше да възбуди драконовите сили на глобализма. Когато положим историята на втория стих от единадесета глава върху историята на периода 1776, 1789 и 1798 година, откриваме допълнителна информация, отнасяща се до последния президент на земния звяр, защото Исус онагледява края чрез началото. Първите два периода, представени от 1776 и 1789 година, предоставят двама свидетели, че последният президент ще бъде осмият президент, който е бил от седемте. Тръмп беше шестият президент след Рейгън и като осми президент той ще бъде „от седемте“. Последният и осми президент ще управлява, когато Съединените щати образуват образа „към и на“ звяра.

The president who rules when the image of the beast is formed by the United States, must be the eighth, that is of the seven, as witnessed to by Peyton Randolph, and John Hancock. The papacy is the eighth head that was of the seven, and it received a prophetic deadly wound. To be an image of the papacy, the eighth president that is of the seven, must also have a prophetic identification of being prophetically “wounded” or “killed”.

Президентът, който управлява, когато образът на звяра бъде създаден от Съединените щати, трябва да бъде осмият, тоест един от седемте, както свидетелстват Пейтън Рандолф и Джон Ханкок. Папството е осмата глава, която е от седемте, и то получи пророческа смъртоносна рана. За да бъде образ на папството, осмият президент, който е от седемте, трябва също да има пророческо отъждествяване с това да бъде пророчески „ранен“ или „убит“.

The papacy received its deadly wound from a dragon power (France), a dragon power who the papacy had been struggling against since the time when Paul identified that, the mystery of iniquity (the man of sin), did already work at that time. The dragon of paganism was restraining the papacy from taking the throne, which it did in 538.

Папството получи смъртоносната си рана от една драконова сила (Франция) — драконова сила, срещу която папството се беше борило още от времето, когато Павел посочи, че тайната на беззаконието (човекът на греха) вече действаше тогава. Драконът на езичеството възпираше папството да заеме престола, което то направи през 538 г.

From the beginning of the papacy unto its final demise it struggles against dragon powers. An image of the papacy requires that the image struggles with a dragon power. In Revelation seventeen the papacy, who is the eighth head, that is of the seven heads, is ultimately burned with fire and her flesh is eaten by the ten kings. In both deaths (1798 and the last days), the papal beast is killed by a dragon power. In order for the United States to form an image of the beast, the eighth president would also need to be killed by a dragon power that it was at war with, and the sixth king after the time of the end in 1989, is the king that stirred up all the dragon powers.

От началото на папството до окончателната му гибел то се бори срещу драконови сили. Един образ на папството изисква образът да се бори с драконова сила. В Откровение седемнадесета глава папството, което е осмата глава и е от седемте глави, в крайна сметка е изгорено с огън и плътта му е изядена от десетте царе. И в двете смърти (1798 и последните дни) папският звяр е убит от драконова сила. За да могат Съединените щати да образуват образ на звяра, осмият президент също би трябвало да бъде убит от драконова сила, с която е било във война, а шестият цар след времето на края през 1989 г. е царят, който раздвижи всички драконови сили.

Ronald Reagan was an apostate Protestant, but George Bush the first, was a classic globalist. One of his famous quotes is where he lied by saying, on August 18, 1988, “And I’m the one who will not raise taxes. My opponent now says he’ll raise them as a last resort, or a third resort. But when a politician talks like that, you know that’s one resort he’ll be checking into. My opponent won’t rule out raising taxes. But I will. And the Congress will push me to raise taxes and I’ll say no. And they’ll push, and I’ll say no, and they’ll push again, and all I can say to them is: read my lips: no new taxes.”

Роналд Рейгън беше отстъпил протестант, но Джордж Буш-старши беше класически глобалист. Един от неговите известни цитати е този, в който той излъга, като каза на 18 август 1988 г.: „И аз съм този, който няма да повиши данъците. Моят опонент сега казва, че ще ги повиши като крайна мярка, или като трета възможност. Но когато един политик говори така, вие знаете, че именно към тази възможност той ще прибегне. Моят опонент не изключва повишаването на данъците. Но аз го изключвам. И Конгресът ще ме притиска да повиша данъците, а аз ще кажа: не. И те ще настояват, а аз ще кажа: не, и пак ще настояват, и всичко, което мога да им кажа, е: прочетете по устните ми: никакви нови данъци.“

Other than that public lie, which is an attribute of a representative of the dragon power, his most famous quote was at a joint session of Congress on September 11, 1990, where he said, “Now, we can see a new world coming into view. A world in which there is the very real prospect of a new world order. In the words of Winston Churchill, a ‘world order’ in which ‘the principles of justice and fair play … protect the weak against the strong …’ A world where the United Nations, freed from cold war stalemate, is poised to fulfill the historic vision of its founders.” Bush the senior was a globalist, even if he identified as a Republican.

Освен тази публична лъжа, която е белег на представител на драконовата сила, най-известният му цитат беше на съвместна сесия на Конгреса на 11 септември 1990 г., където той каза: „Сега можем да видим как един нов свят идва в полезрението. Свят, в който съществува съвсем реалната перспектива за нов световен ред. По думите на Уинстън Чърчил — ‘световен ред’, в който ‘принципите на справедливостта и честната игра … защитават слабите срещу силните …’ Свят, в който Организацията на обединените нации, освободена от безизходицата на Студената война, е готова да изпълни историческото видение на своите основатели.“ Буш-старши беше глобалист, дори и да се самоопределяше като републиканец.

Bill Clinton was the first president to hold his inauguration ceremony at the Lincoln Memorial, which means he turned his back to Lincoln and faced the obelisk of Washington’s monument, an obelisk that is internally filled with symbols of Freemasonry. Both the obelisk and the symbols of Freemasonry he chose to face as he falsely swore his allegiance to the Constitution, represented not only that he had turned his back upon the anti-slavery symbol of the Lincoln Memorial, but Clintons’ chosen historic positioning, agrees with his acceptance speech, where he praised a professor whom he had studied under in the Jesuit University that he had attended.

Бил Клинтън беше първият президент, който проведе церемонията по встъпването си в длъжност при Мемориала на Линкълн, което означава, че той обърна гръб на Линкълн и се обърна с лице към обелиска на монумента на Вашингтон — обелиск, който вътрешно е изпълнен със символи на франкмасонството. И обелискът, и символите на франкмасонството, към които той избра да се обърне, когато лъжливо се закле във вярност към Конституцията, представляваха не само това, че е обърнал гръб на символа против робството, какъвто е Мемориалът на Линкълн, но и историческото позициониране, избрано от Клинтън, съответства на речта му по приемането, в която той възхвали един професор, при когото е учил в йезуитския университет, който е посещавал.

That professor, Carroll Quigley, wrote the book: Tragedy and Hope: A History of the World in Our Time, which was published in 1966, and is correctly and widely understood to represent “the Bible for globalist ideas”. As the Koran is to Islam, and as Morals and Dogma of the Ancient and Accepted Scottish Rite of Freemasonry, written by Albert Pike, and published in 1871, is considered the most comprehensive exposition of the esoteric teachings of Freemasonry; or as The Book of Mormon is to the Latter Day Saints, Quigley’s book is the Bible of globalist philosophy. Most would have known if Clinton praised Mohammed of the Koran, or if he praised Joseph Smith of The Book of Mormon, and some would have known who Albert Pike was, but few knew that Clinton’s praise of Quigley was consistent with his own globalist agenda, and his rejection of the principles represented by Abraham Lincoln.

Този професор, Каръл Куигли, написа книгата Tragedy and Hope: A History of the World in Our Time, която бе публикувана през 1966 г. и правилно и широко се разбира като „Библията на глобалистките идеи“. Каквото е Коранът за исляма, и както Morals and Dogma of the Ancient and Accepted Scottish Rite of Freemasonry, написана от Албърт Пайк и публикувана през 1871 г., се счита за най-изчерпателното изложение на езотеричните учения на масонството; или както The Book of Mormon е за светиите от последните дни, така и книгата на Куигли е Библията на глобалистката философия. Повечето биха знаели, ако Клинтън бе възхвалил Мохамед от Корана или ако бе възхвалил Джоузеф Смит от The Book of Mormon, а някои биха знаели кой е Албърт Пайк, но малцина знаеха, че възхвалата на Клинтън за Куигли е в съгласие със собствения му глобалистки дневен ред и с отхвърлянето му на принципите, олицетворявани от Ейбрахам Линкълн.

In the speech, Clinton said: “As a teenager, I heard John Kennedy’s summons to citizenship. And then, as a student at Georgetown, I heard that call clarified by a professor named Carroll Quigley, who said to us that America was the greatest nation in history because our people have always believed in two things: that tomorrow can be better than today and that every one of us has a personal moral responsibility to make it so.” Carroll Quigley’s idea on how to “make America great again”, was for the United States to surrender its national sovereignty to the United Nations. Clinton was a Democrat, globalist, representative of the dragon.

В речта си Клинтън каза: „Като тийнейджър чух призива на Джон Кенеди към гражданство. А после, като студент в Джорджтаун, чух този призив да бъде изяснен от един професор на име Карол Куигли, който ни каза, че Америка е най-великата нация в историята, защото нашият народ винаги е вярвал в две неща: че утрешният ден може да бъде по-добър от днешния и че всеки един от нас носи лична нравствена отговорност да направи това възможно.“ Идеята на Карол Куигли за това как да „направи Америка отново велика“ беше Съединените щати да се откажат от своя национален суверенитет в полза на Организацията на обединените нации. Клинтън беше демократ, глобалист, представител на змея.

“Like father, like son”, George Bush the last, was a globalist, and just as was his father, a globalist who professed to be Republican. The apple does not fall far from the tree. The Bible raises the rhetorical question, “Can two walk together, except they be agreed?” One simply needs to track the many enterprises that Bush the last, accomplished together with Bill and Hillary Clinton to see who Bush the last agreed with.

„Какъвто бащата, такъв и синът“ — последният Джордж Буш беше глобалист, също както и баща му — глобалист, който изповядваше, че е републиканец. Ябълката не пада по-далеч от дървото. Библията задава риторичния въпрос: „Могат ли двама да вървят заедно, ако не са съгласни?“ Нужно е само да се проследят многобройните начинания, които последният Буш осъществи заедно с Бил и Хилари Клинтън, за да се види с кого е бил в съгласие последният Буш.

Barack Hussein Obama made a statement about fundamentally transforming the United States during a campaign rally shortly before he was elected as President. On October 30, 2008, in Columbia, Missouri, Obama said: “We are five days away from fundamentally transforming the United States of America.” The statement was part of Obama’s broader message of “hope and change”, which was a central theme of his 2008 presidential campaign, emphasizing his commitment to significant policy reforms and a different direction for the country. The direction he turned the country was into the dragon policies of globalism, anti-white, pro-abortion, anti-carbon fuels, anti-America pro-globalism, Diversity, Equity, Inclusion, the false history of Critical Race Theory, and on and on. Obama was not simply a community organizer; he was and still is a representative of the dragon power’s globalist agenda.

Барак Хюсеин Обама направи изявление за коренното преобразяване на Съединените щати по време на предизборен митинг малко преди да бъде избран за президент. На 30 октомври 2008 г. в Колумбия, щата Мисури, Обама каза: „Остават ни пет дни до коренното преобразяване на Съединените американски щати.“ Това изявление беше част от по-широкото послание на Обама за „надежда и промяна“, което беше централна тема на президентската му кампания през 2008 г., подчертавайки неговата ангажираност към значителни политически реформи и към различна посока за страната. Посоката, в която той насочи страната, беше към драконовите политики на глобализма, антибялото, проабортното, анти-въглеродните горива, антиамериканизма, проглобализма, Разнообразие, Равнопоставеност, Приобщаване, лъжливата история на Критическата расова теория и така нататък. Обама не беше просто обществен организатор; той беше и все още е представител на глобалистката програма на драконовата сила.

Trump however, unlike a typical modern politician, kept more promises than all the other seven presidents in the period beginning in 1989, combined. He was committed to making America great again, and in so attempting, he stirred up the globalist powers that be, not only in the United States, but in the entire world.

Тръмп обаче, за разлика от типичния съвременен политик, изпълни повече обещания от всички други седем президенти през периода, започващ през 1989 г., взети заедно. Той бе отдаден на това да направи Америка отново велика и, в стремежа си към това, раздвижи установените глобалистки сили не само в Съединените щати, но и в целия свят.

Joe Biden has no evidence whatsoever that he is anything other than another globalist.

Джо Байдън няма абсолютно никакви доказателства, че е нещо различно от поредния глобалист.

The beast of Catholicism waged a long-drawn-out war with the dragon powers, and the president that is reigning when the United States forms an image of the papacy, will, of prophetic necessity, be in a struggle with the dragon powers. None of the living presidents, other than Donald Trump, would wage war with the dragon powers, for the Democrats are openly globalist (dragons), and George Bush the last, was, as his father was (a professed Republican, that is actually a globalist dragon), for Jesus always illustrates the last with the first.

Звярът на католицизма водеше продължителна война с драконовите сили, и президентът, който управлява, когато Съединените щати образуват образ на папството, по пророческа необходимост ще бъде в борба с драконовите сили. Никой от живите президенти, освен Доналд Тръмп, не би водил война с драконовите сили, защото демократите са открито глобалисти (дракони), а последният Джордж Буш беше, както и баща му беше (заявен републиканец, който всъщност е глобалистичен дракон), понеже Исус винаги представя последния чрез първия.

We will continue this study in the next article.

Ще продължим това изследване в следващата статия.

> “A great crisis awaits the people of God. A crisis awaits the world. The most momentous struggle of all the ages is just before us. Events which for more than forty years we have upon the authority of the prophetic word declared to be impending are now taking place before our eyes. Already the question of an amendment to the Constitution restricting liberty of conscience has been urged upon the legislators of the nation. The question of enforcing Sunday observance has become one of national interest and importance. We well know what the result of this movement will be. But are we ready for the issue? Have we faithfully discharged the duty which God has committed to us of giving the people warning of the danger before them?

> „Голяма криза очаква Божия народ. Криза очаква света. Най-съдбоносната борба на всички векове е тъкмо пред нас. Събития, които повече от четиридесет години ние, въз основа на авторитета на пророческото слово, обявявахме за предстоящи, сега се извършват пред очите ни. Въпросът за поправка на Конституцията, ограничаваща свободата на съвестта, вече е поставен пред законодателите на нацията. Въпросът за налагането на неделното спазване се е превърнал в предмет на национален интерес и значение. Ние добре знаем какъв ще бъде резултатът от това движение. Но готови ли сме за развоя? Изпълнили ли сме вярно дълга, който Бог ни е поверил — да предупредим хората за опасността, която стои пред тях?“

> “There are many, even of those engaged in this movement for Sunday enforcement, who are blinded to the results which will follow this action. They do not see that they are striking directly against religious liberty. There are many who have never understood the claims of the Bible Sabbath and the false foundation upon which the Sunday institution rests. Any movement in favor of religious legislation is really an act of concession to the papacy, which for so many ages has steadily warred against liberty of conscience. Sunday observance owes its existence as a so-called Christian institution to ‘the mystery of iniquity;’ and its enforcement will be a virtual recognition of the principles which are the very cornerstone of Romanism. When our nation shall so abjure the principles of its government as to enact a Sunday law, Protestantism will in this act join hands with popery; it will be nothing else than giving life to the tyranny which has long been eagerly watching its opportunity to spring again into active despotism.

> „Мнозина, дори сред онези, които участват в това движение за налагане на неделното спазване, са заслепени за последиците, които ще последват от това действие. Те не виждат, че нанасят пряк удар върху религиозната свобода. Мнозина никога не са разбирали изискванията на библейската събота и лъжливата основа, върху която почива неделната институция. Всяко движение в полза на религиозно законодателство в действителност е акт на отстъпка към папството, което в продължение на толкова много векове неотклонно е воювало против свободата на съвестта. Неделното спазване дължи съществуването си като тъй наречена християнска институция на „тайната на беззаконието“; и неговото налагане ще бъде фактическо признаване на принципите, които са самият крайъгълен камък на римокатолицизма. Когато нашият народ дотолкова се отрече от принципите на своето управление, че постанови неделен закон, протестантизмът чрез този акт ще подаде ръка на папството; това няма да бъде нищо друго освен даване живот на тиранията, която отдавна с жадно нетърпение е дебнела своята възможност отново да се хвърли в действащ деспотизъм.“

> “The National Reform movement, exercising the power of religious legislation, will, when fully developed, manifest the same intolerance and oppression that have prevailed in past ages. Human councils then assumed the prerogatives of Deity, crushing under their despotic power liberty of conscience; and imprisonment, exile, and death followed for those who opposed their dictates. If popery or its principles shall again be legislated into power, the fires of persecution will be rekindled against those who will not sacrifice conscience and the truth in deference to popular errors. This evil is on the point of realization.

> „Движението за национална реформа, упражнявайки властта на религиозното законодателство, когато се развие напълно, ще прояви същата нетърпимост и потисничество, които са преобладавали в миналите векове. Тогава човешките съвети си присвоиха прерогативите на Божеството, смазвайки под своята деспотична власт свободата на съвестта; и лишаване от свобода, изгнание и смърт последваха за онези, които се противопоставяха на техните постановления. Ако папството или неговите принципи отново бъдат въздигнати в сила чрез законодателство, огньовете на гонението отново ще се разпалят против онези, които не желаят да принесат в жертва съвестта и истината в угода на народните заблуди. Това зло е на прага на осъществяването си.“

> “When God has given us light showing the dangers before us, how can we stand clear in His sight if we neglect to put forth every effort in our power to bring it before the people? Can we be content to leave them to meet this momentous issue unwarned?” Testimonies, volume 5, 711, 712.

> „Когато Бог ни е дал светлина, показваща опасностите пред нас, как можем да останем чисти в Неговите очи, ако пренебрегнем да положим всяко усилие, което е в нашата власт, за да я представим пред народа? Можем ли да бъдем доволни да ги оставим да посрещнат този съдбоносен въпрос, без да бъдат предупредени?“ Свидетелства, том 5, 711, 712.

Back to Articles