Article

# Panium - Number Six

Паниум — Номер шест

Prophetic Waymarks in Daniel 11: The Collapse of the USSR, the Sunday Law, and the Rise of Modern Rome

Пророчески ориентири в Даниил 11: разпадането на СССР, неделният закон и възходът на съвременния Рим

Author

Jeff Pippenger

Published

March 9, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

With the collapse of the USSR in 1989 verse forty of Daniel eleven was fulfilled. Verse forty-one is the Sunday law in the United States, as is verse sixteen. From 1989 until the Sunday law in the United States verse forty is empty. The collapse of the USSR in 1989 was also identified in verse ten of Daniel eleven, that was initially fulfilled by Antiochus Magnus.

С разпадането на СССР през 1989 г. се изпълни четиридесети стих от Даниил единадесета глава. Четиридесет и първи стих е неделният закон в Съединените щати, както и шестнадесети стих. От 1989 г. до неделния закон в Съединените щати четиридесети стих е празен. Разпадането на СССР през 1989 г. бе също така посочено в десети стих на Даниил единадесета глава, който първоначално бе изпълнен от Антиох Велики.

Antiochus III Magnus the Seleucid “king of the north,” ruled from 223–187 BC and sought to reclaim territories lost to the Ptolemies (the “king of the south”) after the Third Syrian War (246–241 BC). His campaign in the Fourth Syrian War (219–217 BC) aimed to retake Coele-Syria, Phoenicia, and Palestine. In 219 BC Antiochus marched south, capturing Seleucia-in-Pieria, Tyre, and Ptolemais (Acre), regaining coastal strongholds. In 218 BC he advanced further, taking Philadelphia (Amman) and pressing toward Egypt’s frontier, intent on reclaiming lost Seleucid lands down to Gaza. Antiochus halted his march in 218 BC, consolidating gains and preparing for a decisive push. Ptolemy IV Philopator, the Ptolemaic king, mustered an army to meet him, bolstered by Egyptian troops. Verse ten of Daniel eleven sets forth this movement of Antiochus, thus prefiguring the collapse of the USSR in 1989, and typifying verse forty.

Антиох III Велики, селевкидският „северен цар“, управлява от 223 до 187 г. пр. Хр. и се стреми да си възвърне териториите, изгубени в полза на Птолемеите („южния цар“) след Третата сирийска война (246–241 г. пр. Хр.). Неговият поход в Четвъртата сирийска война (219–217 г. пр. Хр.) имаше за цел да си върне Койле-Сирия, Финикия и Палестина. През 219 г. пр. Хр. Антиох потегли на юг, завладявайки Селевкия Пиерия, Тир и Птолемаида (Акра), като си възвърна крайбрежните крепости. През 218 г. пр. Хр. той напредна още повече, превзе Филаделфия (Аман) и настъпи към границата на Египет, с намерение да си възвърне изгубените селевкидски земи чак до Газа. Антиох преустанови похода си през 218 г. пр. Хр., като затвърди придобивките си и се подготви за решителен удар. Птолемей IV Филопатор, птолемеевият цар, събра войска, за да го посрещне, подкрепена от египетски части. Десети стих на единадесета глава от Даниил излага това движение на Антиох, като по този начин предизобразява разпадането на СССР през 1989 г. и представлява прообраз на четиридесети стих.

> But his sons shall be stirred up, and shall assemble a multitude of great forces: and one shall certainly come, and overflow, and pass through: then shall he return, and be stirred up, even to his fortress. Daniel 11:10.

> Но синовете му ще се раздвижат и ще съберат множество големи сили; и единият непременно ще дойде, ще прелее и ще премине; после ще се върне и ще се раздвижи, чак до крепостта му. Даниил 11:10.

When the king of the north in verse forty “overflows and passes over” it aligns with verse ten’s king of the north “overflowing and passing through.” In both verses it is the identical Hebrew words, that are simply translated a little differently. It is the same expression as found in Isaiah 8:8.

Когато северният цар в четиридесети стих „залее и премине“, това съответства на северния цар в десети стих, който „залива и преминава“. И в двата стиха са употребени едни и същи еврейски думи, които просто са преведени малко по-различно. Това е същият израз, какъвто се среща в Исая 8:8.

> And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:8.

> И той ще премине през Юда; ще прелее и ще прехвърли, ще стигне дори до шията; и разпространението на крилете му ще изпълни широчината на твоята земя, о, Имануиле. Исая 8:8.

Each of the three verses is identifying a southern king being defeated by a northern king. Antiochus the northern king prevails over Ptolemy the southern king, just as Sennacherib prevailed over Judah the southern king, and just as the king of the north in verse forty swept away the USSR in 1989. Three verses along with the three historical fulfillments of those verses, identify the “time of the end” in 1989. Thus, verse ten is 1989 and verse sixteen is the Sunday law in the United States, as is verse forty-one.

Всеки от трите стиха посочва южен цар, който е победен от северен цар. Антиох, северният цар, надделява над Птолемей, южния цар, както Сенахирим надделя над Юда, южния цар, и както северният цар в четиридесети стих помете СССР през 1989 г. Трите стиха, заедно с трите исторически изпълнения на тези стихове, определят 1989 г. като „времето на края“. Следователно десети стих е 1989 г., а шестнадесети стих е неделният закон в Съединените щати, както и четиридесет и първи стих.

Verses eleven through fifteen is a line of Scripture, which also has a historical fulfillment that identifies specific prophetic waymarks within the hidden history of verse forty. Before the Sunday law in the United States, but after 1989 the battle of Raphia and its aftermath is set forth in verses eleven and twelve, and the battle of Panium is set forth in verses thirteen to fifteen.

Стихове единадесет до петнадесет представляват един пасаж от Писанието, който има и историческо изпълнение, определящо конкретни пророчески ориентири в рамките на скритата история на четиридесети стих. Преди неделния закон в Съединените щати, но след 1989 г., битката при Рафия и нейните последици са изложени в стихове единадесет и дванадесет, а битката при Паниум е изложена в стихове тринадесет до петнадесет.

The Sunday law is the time appointed; for it is there that the deadly wound of the papacy is healed, and the pope returns to the throne of the earth. That empowerment was typified by the enthronement of the papacy in 538, and by the enthronement of pagan Rome at the battle of Actium. Once prophetically enthroned pagan Rome ruled supremely for 360 years. Once the papacy was enthroned in 538, she ruled supremely for twelve hundred and sixty years. Once the deadly wound is healed at the Sunday law the papacy will rule supremely for a symbolic 42 months.

Неделният закон е определеното време; защото именно тогава смъртоносната рана на папството бива изцелена и папата се завръща на престола на земята. Това овластяване бе предобразено чрез възцаряването на папството през 538 г. и чрез възцаряването на езическия Рим при битката при Акциум. След като бе пророчески възцарен, езическият Рим управлява върховно 360 години. След като папството бе възцарено през 538 г., то управлява върховно хиляда двеста и шестдесет години. След като смъртоносната рана бъде изцелена при Неделния закон, папството ще управлява върховно за символични 42 месеца.

> And I saw one of his heads as it were wounded to death; and his deadly wound was healed: and all the world wondered after the beast. And they worshipped the dragon which gave power unto the beast: and they worshipped the beast, saying, Who is like unto the beast? who is able to make war with him? And there was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies; and power was given unto him to continue forty and two months. Revelation 13:3–5.

> И видях една от главите му като че ли смъртно ранена; но смъртоносната му рана оздравя; и цялата земя се удиви и последва звяра. И се поклониха на змея, който даде власт на звяра; поклониха се и на звяра, като казваха: Кой е като звяра? и кой може да воюва против него? И даде му се уста да говори горделиви думи и богохулства; и даде му се власт да действа четиридесет и два месеца. Откровение 13:3–5.

Verse 27 says “both” of these kings:

Стих 27 казва „и двамата“ за тези царе:

> And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. Daniel 11:27.

> И сърцата и на двамата тези царе ще бъдат насочени към злодеяние, и те ще говорят лъжи на една трапеза; но това няма да успее, защото краят още ще бъде в определеното време. Даниил 11:27.

The two kings in verse twenty-seven are the kings in the previous two verses who thereafter fought the battle of Actium.

Двамата царе в двадесет и седми стих са царете от предишните два стиха, които след това водиха битката при Акциум.

> And he shall stir up his power and his courage against the king of the south with a great army; and the king of the south shall be stirred up to battle with a very great and mighty army; but he shall not stand: for they shall forecast devices against him. Yea, they that feed of the portion of his meat shall destroy him, and his army shall overflow: and many shall fall down slain. Daniel 11:25, 26.

> И ще възбуди силата си и мъжеството си против южния цар с голяма войска; и южният цар ще се възбуди за война с твърде голяма и могъща войска; но няма да устои, защото ще замислят коварства против него. Да, онези, които ядат от дела на трапезата му, ще го погубят, и войската му ще прелее; и мнозина ще паднат убити. Даниил 11:25, 26.

Verse twenty-seven therefore creates an anomaly that needs to be understood before we proceed. In verse twenty-four the “time” represents a 360-year period beginning at the battle of Actium and concluding at the appointed time in the year 330.

Следователно двадесет и седмият стих създава една аномалия, която трябва да бъде разбрана, преди да продължим. В двадесет и четвъртия стих „времето“ представлява период от 360 години, започващ с битката при Акциум и завършващ в определеното време през 330 година.

The king of the south in the battle was Cleopatra, who was in an alliance with Marc Antony. Octavius was the king of the north who would defeat them both. At the time appointed (31 BC) the two kings who had previously sat down at one table and told lies to one another would confront each other at the battle of Actium.

Южният цар в битката беше Клеопатра, която беше в съюз с Марк Антоний. Октавиан беше северният цар, който щеше да победи и двамата. В определеното време (31 г. пр. Хр.) двамата царе, които преди това бяха седели на една трапеза и си бяха говорили лъжи един на друг, щяха да се изправят един срещу друг в битката при Акциум.

The two kings at the table align with the history of the battle of Panium (verses 13 through 15), where there was an alliance of Antiochus Magnus and Phillip of Macedon. That historical alliance corresponds with the symbolic alliance represented in the name of Panium in the time of Christ—Caesarea Philippi. The alliance is also represented in verse forty when the USSR is swept away in 1989 through an alliance between Reagan and pope John Paul II. The two kings tell lies to each other before 31 BC, which aligns with the Sunday law in the United States, and therefore their lies occur before verse sixteen, during the history represented by verses thirteen to fifteen which were fulfilled at the battle of Panium seventeen years after the battle of Raphia, and one hundred and thirty-seven years before Pompey conquered Jerusalem in fulfillment of verse sixteen.

Двамата царе при трапезата съответстват на историята на битката при Паниум (стихове 13 до 15), където е имало съюз между Антиох Магнус и Филип Македонски. Този исторически съюз съответства на символичния съюз, представен в името Паниум по времето на Христос — Кесария Филипова. Съюзът е представен и в четиридесети стих, когато СССР е пометен през 1989 г. чрез съюз между Рейгън и папа Йоан Павел II. Двамата царе си говорят лъжи един на друг преди 31 г. пр. Хр., което съответства на неделния закон в Съединените щати, и следователно техните лъжи се случват преди стих шестнадесети, по време на историята, представена от стихове тринадесети до петнадесети, които се изпълниха в битката при Паниум седемнадесет години след битката при Рафия и сто тридесет и седем години преди Помпей да завладее Ерусалим в изпълнение на стих шестнадесети.

In verse twenty-eight Octavius, the victor over both Cleopatra (the king of the south) and Marc Antony, “returns into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land.” Uriah Smith identifies these two victories as Actium in 31 BC and the destruction of Jerusalem in 70 AD. Verse twenty-eight is therefore identifying a history which begins at the battle of Actium, which is the beginning of the 360 years and the destruction of Jerusalem in 70 AD.

В двадесет и осми стих Октавий, победителят над Клеопатра (царя на юга) и Марк Антоний, „се завръща в земята си с големи богатства; и сърцето му ще бъде против святия завет; и той ще извърши подвизи и ще се върне в своята земя“. Урия Смит отъждествява тези две победи с Акциум през 31 г. пр. Хр. и разрушаването на Ерусалим през 70 г. сл. Хр. Следователно двадесет и осми стих посочва една история, която започва при битката при Акциум, която е началото на 360-те години, и разрушаването на Ерусалим през 70 г. сл. Хр.

> Then shall he return into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land. Daniel 11:28.

> Тогава той ще се върне в земята си с големи богатства; и сърцето му ще бъде против святия завет; и ще извърши велики дела, и ще се върне в своята земя. Данаил 11:28.

The last phrase of verse twenty-four (even for a time) onward represents a historical line which began in 31 BC and concludes in the last phrase of verse thirty-one (shall place the abomination that maketh desolate) which was fulfilled in 538. The line begins with the battle of Actium, which marks the beginning of pagan Rome ruling supremely for three hundred and sixty years. The line ends in 538 with papal Rome beginning to rule supremely for twelve hundred and sixty years. Within the verses and the history which fulfilled the verses the time appointed in 330 represents a division in the history of pagan Rome as the fourth kingdom of Bible prophecy. After the initial period of ruling supremely for three hundred and sixty years, there follows two hundred and eight years of disintegration of the empire in advance of the papacy taking the throne in verse thirty-one in the year 538. In the sequence of those eight verses only verse twenty-seven identifies a historical fulfillment that occurred before the battle of Actium in 31 BC.

Последната фраза на двадесет и четвъртия стих („дори за време“) нататък представя историческа линия, която започва през 31 г. пр. Хр. и завършва в последната фраза на тридесет и първия стих („и ще поставят мерзостта, която докарва запустение“), която се изпълни през 538 г. Тази линия започва с битката при Акциум, която бележи началото на върховното управление на езически Рим в продължение на триста и шестдесет години. Линията завършва през 538 г., когато папският Рим започва да управлява върховно в продължение на хиляда двеста и шестдесет години. В рамките на стиховете и историята, която изпълни стиховете, определеното време през 330 г. представлява разделение в историята на езическия Рим като четвъртото царство на библейското пророчество. След първоначалния период на върховно управление в продължение на триста и шестдесет години следват двеста и осем години на разпадане на империята преди папството да заеме престола в тридесет и първия стих през 538 г. В последователността на тези осем стиха единствено двадесет и седмият стих посочва историческо изпълнение, което е настъпило преди битката при Акциум през 31 г. пр. Хр.

Verse twenty-seven identifies a meeting between two kings in advance of the “appointed time” and verse twenty-nine identifies an “appointed time.” Verse twenty-seven’s “appointed time” is the beginning of the three hundred and sixty year period and the “appointed time” of verse twenty-nine is the ending of the three hundred and sixty year period. The beginning and ending represent an “appointed time.”

Стих двадесет и седми посочва среща между двама царе преди „определеното време“, а стих двадесет и девети посочва „определено време“. „Определеното време“ в стих двадесет и седми е началото на периода от триста и шестдесет години, а „определеното време“ в стих двадесет и девети е краят на периода от триста и шестдесет години. Началото и краят представляват „определено време“.

The empowerment of pagan Rome began when it conquered the third geographical obstacle as represented in Daniel 8:9.

Овластяването на езическия Рим започна, когато той завладя третата географска пречка, както е представено в Даниил 8:9.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. Daniel 8:9.

> И от един от тях излезе малък рог, който нарасна твърде много към юг, към изток и към прекрасната земя. Даниил 8:9.

The empowerment began at the battle of Actium, and the subsequent subjection of the king of the south (Egypt) in verse nine of chapter eight.

Утвърждаването на властта започна при битката при Акциум и с последвалото подчиняване на южния цар (Египет) в девети стих на осма глава.

The ending of pagan Rome’s rules as the fourth kingdom of Bible prophecy ended in 538 when papal Rome overcame its third geographical obstacle. The entire five-hundred and sixty-eight year period from the battle of Actium unto 538 begins with pagan Rome conquering it’s third obstacle and becoming the fourth kingdom of Bible prophecy, and it ends when papal Rome conquers it’s third geographical obstacle.

Краят на управлението на езическия Рим като четвъртото царство в библейското пророчество настъпи през 538 г., когато папският Рим преодоля третото си географско препятствие. Целият период от петстотин шестдесет и осем години — от битката при Акциум до 538 г. — започва с това, че езическият Рим побеждава третото си препятствие и става четвъртото царство в библейското пророчество, и завършва, когато папският Рим побеждава третото си географско препятствие.

As the fourth kingdom of Bible prophecy, the history represented identifies two periods, the first when Rome exalts itself followed by a period describing Rome’s fall. The beginning of the first period of exaltation is also the beginning of the entire period pagan Rome ruled as the fourth kingdom of Bible prophecy. The first period of Rome’s exaltation begins and ends with an appointed time, and it also begins with the joining of the northern and southern kingdoms. It ends with the division into an eastern kingdom and a western kingdom. Beginning and ending with an appointed time and the beginning and ending represent the four divisions of Alexander’s kingdom.

Като четвъртото царство на библейското пророчество, представената история посочва два периода: първият, когато Рим се възвеличава, последван от период, описващ падението на Рим. Началото на първия период на възвеличаване е също и началото на целия период, през който езическият Рим управлява като четвъртото царство на библейското пророчество. Първият период на възвеличаването на Рим започва и завършва с определено време, и също така започва със съединяването на северното и южното царство. Той завършва с разделянето на източно царство и западно царство. Започвайки и завършвайки с определено време, а началото и краят представят четирите разделения на царството на Александър.

The two appointed times of verses twenty-seven and twenty-nine represent a beginning and ending waymark describing the period when Rome rules supremely. At the Sunday law in the United States in fulfillment of verse forty-one and verse sixteen of Daniel eleven the period for modern Rome to rule supremely for forty-two symbolic months begins. The first appointed time of verse twenty-seven is the Sunday law in the United States and the second appointed time represents when the last nation on earth follows the example of the United States and enforces the last Sunday law and in so doing identifies the worldwide enforcement of the idol sabbath.

Двете определени времена в стихове двадесет и седем и двадесет и девет представляват начален и краен ориентир, описващ периода, през който Рим управлява върховно. При неделния закон в Съединените щати, в изпълнение на стих четиридесет и едно и стих шестнадесет от Данаил единадесета глава, започва периодът, през който съвременният Рим ще управлява върховно в продължение на четиридесет и два символични месеца. Първото определено време от стих двадесет и седем е неделният закон в Съединените щати, а второто определено време представлява момента, когато последната нация на земята последва примера на Съединените щати и наложи последния неделен закон, като по този начин обозначи световното налагане на идолската събота.

Those two prophetic waymarks are the Sunday law in the United States unto the world Sunday law enforcement, and those two Sunday laws are the two appointed times in verse twenty-seven and twenty-nine. The first appointed time of verse twenty-seven was also typified by Constantine’s Sunday law in 321, and the papal Sunday law at the Counsel of Orleans in 538 represents the worldwide Sunday law.

Тези два пророчески ориентири са неделният закон в Съединените щати и неговото налагане като световен неделен закон, а тези два неделни закона са двете определени времена в стихове двадесет и седем и двадесет и девет. Първото определено време в стих двадесет и седем беше също така предобразено чрез неделния закон на Константин през 321 година, а папският неделен закон на събора в Орлеан през 538 година представлява световния неделен закон.

In the context of verses thirteen through fifteen the battle of Panium is the history that precedes the Sunday law of verse sixteen. Within that history the meeting of the two kings who lie to each other is fulfilled. Verse thirteen through fifteen are part of the history represented in verses ten through sixteen. The verses identify the fourth Syrian War in verse ten, the battle of Raphia in verse eleven, and the aftermath of that battle in verse twelve. Verses thirteen through fifteen represent the history of the year 200 BC when the battle of Panium was fulfilled, and when pagan Rome represented as the robbers of thy people enter the prophetic narrative.

В контекста на стихове тринадесети до петнадесети битката при Паниум е историята, която предхожда неделния закон от стих шестнадесети. В рамките на тази история се изпълнява срещата на двамата царе, които се лъжат един друг. Стихове тринадесети до петнадесети са част от историята, представена в стихове десети до шестнадесети. Тези стихове посочват Четвъртата сирийска война в стих десети, битката при Рафия в стих единадесети и последиците от тази битка в стих дванадесети. Стихове тринадесети до петнадесети представят историята на 200 г. пр.Хр., когато се изпълни битката при Паниум и когато езическият Рим, представен като разбойниците на твоя народ, навлиза в пророческия разказ.

Daniel eleven verse forty identifies the collapse of the USSR in 1989 and verse sixteen identifies the Sunday law in the United States. The meeting between two kings who tell lies to one another in advance of the time appointed, which was the battle of Actium, do so within the history of verse forty that follows the time of the end in 1989 and concludes at the Sunday law in the United States. Verse twenty-seven is a waymark in the hidden history of verse forty, occurring after 1989, but before the Sunday law. The “meeting” of verse twenty-seven is a waymark before the empowerment of Rome at the Sunday law. There are several waymarks that lead up to the empowerment of the papacy in 538, and these waymarks also occur before the time appointed. One of those prophetic waymarks is the decree of Justinian in 533, that fulfilled verse thirty’s reference to having “intelligence with those that forsake the covenant.”

Даниил 11:40 посочва разпадането на СССР през 1989 г., а стих 16 посочва неделния закон в Съединените щати. Срещата между двама царе, които си говорят лъжи един на друг преди определеното време, която беше битката при Акциум, се осъществява в историята на стих 40, която следва времето на края през 1989 г. и завършва при неделния закон в Съединените щати. Стих 27 е ориентир в скритата история на стих 40, настъпващ след 1989 г., но преди неделния закон. „Срещата“ от стих 27 е ориентир преди овластяването на Рим при неделния закон. Има няколко ориентира, които водят до овластяването на папството през 538 г., и тези ориентири също настъпват преди определеното време. Един от тези пророчески ориентири е указът на Юстиниан от 533 г., който изпълни препратката в стих 30 за това, че е имал „разбирателство с онези, които изоставят завета“.

The other waymarks that lead to the time appointed in the history of pagan Rome are the year 330 when pagan Rome cast down and simultaneously gave the “seat,” to the papal power. In 496 Clovis gave his “power” to the papacy. In fulfillment of Daniel seven pagan Rome removed “three horns” for the papacy, the last being the removal of the Ostrogoths from the city of Rome in 538. In 508 the religion of paganism was set aside as the legal religion of the realm and was replaced with Catholicism. 538 represents the Sunday law of verse forty-one, and 496 represents 1989 when Reagan as with Clovis dedicated his power to the pope of Rome. The year 330 identifies the Sunday law, for it is there that the papacy returns to the seat of authority.

Другите ориентири, които водят към определеното време в историята на езическия Рим, са годината 330, когато езическият Рим събори и същевременно предаде „седалището“ на папската власт. През 496 г. Хлодвиг даде своята „сила“ на папството. В изпълнение на Даниил 7 езическият Рим отстрани „три рога“ за папството, като последният бе премахването на остготите от града Рим през 538 г. През 508 г. религията на езичеството бе отстранена като законна религия на царството и бе заменена с католицизма. 538 представлява неделния закон от стих четиридесет и първи, а 496 представлява 1989 г., когато Рейгън, както Хлодвиг, посвети своята сила на римския папа. Годината 330 посочва неделния закон, защото именно там папството се завръща на седалището на властта.

This identifies that both 538 and 330 represent the time appointed, which is verses sixteen and forty-one. 496 represents 1989 fulfilled verse ten and verse forty in Daniel eleven and Isaiah 8:8. 508 identifies when the religion of the realm is set aside for Catholicism. Beginning with Clovis in 496 through 508, a progressive removal and replacement of the legal religion of the realm was illustrated. In the history beginning in 330 a progressive demise of Western Rome is represented by the first four trumpets, thus identifying progressive destruction that begins at the Sunday law in the United States.

Това показва, че и 538, и 330 представляват определеното време, а именно стихове шестнадесети и четиридесет и първи. 496 представлява 1989, когато се изпълниха стих десети и стих четиридесети от Даниил единадесета глава и Исая 8:8. 508 посочва времето, когато религията на царството е отстранена в полза на католицизма. Започвайки с Хлодвиг през 496 до 508, беше онагледено едно постепенно премахване и заместване на законната религия на царството. В историята, започваща през 330, постепенното загиване на Западния Рим е представено чрез първите четири тръби, като по този начин се посочва едно прогресивно разрушение, което започва със неделния закон в Съединените щати.

The progressive fall of pagan Rome following Constantine’s Sunday law in 321 illustrates the fall of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy that arrives at the Sunday law. Then the four trumpet judgments are brought upon the United States as Sister White has identified when she states that “national apostacy will be followed by national ruin.” Ezekiel adds witness to a fourfold punishment.

Постепенното падение на езическия Рим след Константиновия неделен закон от 321 г. онагледява падението на Съединените щати като шестото царство на библейското пророчество, което достига до неделния закон. Тогава четирите съдби на тръбите биват доведени върху Съединените щати, както Сестра Уайт е посочила, когато заявява, че „националното отстъпление ще бъде последвано от национална разруха“. Езекиил прибавя свидетелство за четирикратно наказание.

> The word of the Lord came again to me, saying, Son of man, when the land sinneth against me by trespassing grievously, then will I stretch out mine hand upon it, and will break the staff of the bread thereof, and will send famine upon it, and will cut off man and beast from it: Though these three men, Noah, Daniel, and Job, were in it, they should deliver but their own souls by their righteousness, saith the Lord God. If I cause noisome beasts to pass through the land, and they spoil it, so that it be desolate, that no man may pass through because of the beasts: Though these three men were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither sons nor daughters; they only shall be delivered, but the land shall be desolate. Or if I bring a sword upon that land, and say, Sword, go through the land; so that I cut off man and beast from it: Though these three men were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither sons nor daughters, but they only shall be delivered themselves. Or if I send a pestilence into that land, and pour out my fury upon it in blood, to cut off from it man and beast: Though Noah, Daniel, and Job, were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither son nor daughter; they shall but deliver their own souls by their righteousness. For thus saith the Lord God; How much more when I send my four sore judgments upon Jerusalem, the sword, and the famine, and the noisome beast, and the pestilence, to cut off from it man and beast? Yet, behold, therein shall be left a remnant that shall be brought forth, both sons and daughters: behold, they shall come forth unto you, and ye shall see their way and their doings: and ye shall be comforted concerning the evil that I have brought upon Jerusalem, even concerning all that I have brought upon it. And they shall comfort you, when ye see their ways and their doings: and ye shall know that I have not done without cause all that I have done in it, saith the Lord God. Ezekiel 14:12–23.

> И словото Господне дойде пак към мене и каза: Сине човешки, когато някоя земя съгрешава против Мене, като престъпва тежко, тогава ще простра ръката Си против нея и ще строша подпората на хляба ѝ, и ще изпратя глад върху нея, и ще изтребя от нея човек и добитък; дори и тези трима мъже, Ной, Данаил и Йов, да бяха в нея, те биха избавили само своите души чрез правдата си, казва Господ Бог. Ако направя пакостни зверове да минат през земята и те я опустошат, тъй щото тя стане запустяла, та никой да не минава през нея поради зверовете, дори и тези трима мъже да бяха в нея, заклевам се в живота Си, казва Господ Бог, те няма да избавят нито синове, нито дъщери; само те ще се избавят, а земята ще бъде запустяла. Или ако докарам меч върху оная земя и кажа: Меч, премини през земята, тъй щото да изтребя от нея човек и добитък, дори и тези трима мъже да бяха в нея, заклевам се в живота Си, казва Господ Бог, те няма да избавят нито синове, нито дъщери, а само те самите ще се избавят. Или ако изпратя мор върху оная земя и излея яростта Си върху нея в кръв, за да изтребя от нея човек и добитък, дори и Ной, Данаил и Йов да бяха в нея, заклевам се в живота Си, казва Господ Бог, те няма да избавят нито син, нито дъщеря; ще избавят само своите души чрез правдата си. Защото така казва Господ Бог: Колко повече, когато изпратя четирите Си тежки съда върху Йерусалим — меча, глада, пакостния звяр и мора, — за да изтребя от него човек и добитък! Но ето, в него ще остане остатък, който ще бъде изведен, синове и дъщери; ето, те ще излязат при вас, и ще видите пътя им и делата им; и ще се утешите за злото, което съм докарал върху Йерусалим, за всичко, което съм докарал върху него. И те ще ви утешат, когато видите пътищата им и делата им; и ще узнаете, че не без причина съм извършил всичко, що извърших в него, казва Господ Бог. Езекиил 14:12–23.

We will continue these considerations in the next article.

Ще продължим тези разсъждения в следващата статия.

Back to Articles