Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Three

Книгата на Даниил — седемдесет и трето число

Unveiling the Historical Parallels: Jeroboam’s Deception and the Adventist Movement’s Test of Faith

Разкриване на историческите паралели: измамата на Йеровоам и изпитанието на вярата в адвентното движение

Author

Jeff Pippenger

Published

February 6, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The northern and southern kingdoms were scattered under God’s indignation for twenty-five hundred and twenty years in fulfillment of the broken covenant of Leviticus twenty-five and twenty-six. The forty-six years between the conclusion of the first and last indignations represented the gathering of those two kingdoms into one kingdom of spiritual modern Israel in 1844. The gathering of those two nations was represented by the two sticks which Ezekiel joined together and the two sticks the widow of Zarephath gathered in the story of Elijah. On October 22, 1844 the prophetic history of the northern and southern kingdoms concluded and in so doing it repeated the history of the beginning of those two kingdoms.

Северното и южното царство бяха разпръснати под Божието негодувание за две хиляди петстотин и двадесет години в изпълнение на нарушения завет от Левит двадесет и пет и двадесет и шест. Четиридесет и шестте години между завършека на първото и последното негодувание представляваха събирането на тези две царства в едно царство на духовния съвременен Израил през 1844 година. Събирането на тези два народа бе представено чрез двата тояга, които Езекиил съедини заедно, и чрез двете съчки, които вдовицата от Сарепта събра в разказа за Илия. На 22 октомври 1844 година пророческата история на северното и южното царство приключи и с това повтори историята на началото на тези две царства.

Jeroboam instituted a counterfeit system of worship in the northern kingdom in order to prevent his subjects from travelling to Judah and worshipping God in the sanctuary in Jerusalem.

Йеровоам установи фалшива система на поклонение в северното царство, за да попречи на своите поданици да отиват в Юда и да се покланят на Бога в светилището в Йерусалим.

> And Jeroboam said in his heart, Now shall the kingdom return to the house of David: If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. And this thing became a sin: for the people went to worship before the one, even unto Dan. And he made an house of high places, and made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi. And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. 1 Kings 12:26–33.

> И Еровоам каза в сърцето си: Сега царството ще се върне към дома Давидов. Ако този народ отива да принася жертви в дома Господен в Йерусалим, тогава сърцето на този народ ще се обърне отново към господаря им, към Ровоама, юдовия цар; и те ще ме убият и ще се върнат пак при Ровоама, юдовия цар. Затова царят взе съвет и направи две златни телета, и им каза: Твърде много е за вас да възлизате в Йерусалим; ето твоите богове, Израилю, които те изведоха от Египетската земя. И постави едното във Ветил, а другото тури в Дан. И това стана грях; защото народът отиваше да се покланя пред едното чак до Дан. И направи домове по високите места и постави свещеници измежду най-низшите от народа, които не бяха от Левиевите синове. И Еровоам определи празник в осмия месец, на петнадесетия ден от месеца, подобен на празника, който беше в Юдея, и принасяше върху олтара. Така направи той във Ветил, като жертваше на телетата, които беше направил; и постави във Ветил свещениците на високите места, които беше направил. И принасяше върху олтара, който беше направил във Ветил, на петнадесетия ден от осмия месец, именно в месеца, който беше измислил от своето сърце; и установи празник за израилевите чада; и принасяше върху олтара, и кадеше. 3 Царе 12:26–33.

His system of worship was typical of Catholicism (paganism), for as with Aaron’s rebellion, it established an image to and of the beast. The two calf images were made of gold, symbolizing Babylon. The images were dedicated to the gods of Egypt, who were identified as Aaron had also identified them; as “the gods that had brought them up out of the land of Egypt.” He built two altars in two cities, which when considered together represent the combination of church (Bethel) and state (Dan). The altars were counterfeits of the true altar, which is Christ, just as Catholicism claims to be Christ’s earthly representative. He raised up a corrupted priesthood, as are the priests of Catholicism. He selected a day for his worship service that was specifically different from the days of any of God’s true feast days, thus representing the controversy over the true and false day of worship.

Неговата система на поклонение беше прообраз на католицизма (езичеството), защото, както при бунта на Аарон, тя издигна образ на звяра и за звяра. Двата образа на телците бяха направени от злато, символизиращо Вавилон. Образите бяха посветени на египетските богове, които бяха определени така, както и Аарон ги беше определил: „боговете, които ви изведоха из египетската земя.“ Той построи два олтара в два града, които, разглеждани заедно, представляват съчетанието между църква (Ветил) и държава (Дан). Олтарите бяха фалшификати на истинския олтар, който е Христос, както и католицизмът претендира да бъде земният представител на Христос. Той издигна едно покварено свещенство, каквито са и свещениците на католицизма. Той определи ден за своето богослужение, който беше нарочно различен от дните на който и да е от истинските Божии празници, като по този начин представляваше спора относно истинския и фалшивия ден на поклонение.

In the inauguration of his false system of worship, God sent a prophet from Judah to rebuke his counterfeit system of worship.

При въвеждането на своята фалшива система на поклонение Бог изпрати пророк от Юда, за да изобличи неговата фалшифицирана система на поклонение.

> And, behold, there came a man of God out of Judah by the word of the Lord unto Bethel: and Jeroboam stood by the altar to burn incense. And he cried against the altar in the word of the Lord, and said, O altar, altar, thus saith the Lord; Behold, a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee. And he gave a sign the same day, saying, This is the sign which the Lord hath spoken; Behold, the altar shall be rent, and the ashes that are upon it shall be poured out. 1 Kings 13:1–3.

> И ето, един Божий човек дойде от Юда във Ветил по словото Господне; а Еровоам стоеше при олтара, за да кади тамян. И той извика против олтара по словото Господне и рече: Олтарю, олтарю, така казва Господ: Ето, ще се роди син на Давидовия дом, на име Йосия; и върху теб той ще принесе свещениците на високите места, които кадят върху теб, и човешки кости ще бъдат изгорени върху теб. И даде знамение в същия ден, като каза: Това е знамението, което Господ е изговорил: Ето, олтарът ще се разцепи и пепелта, която е върху него, ще се изсипе. 3 Царе 13:1–3.

The prophet from Judah proclaimed a threefold prophecy identifying the future birth of king Josiah. He predicted that Josiah would slay the wicked priests who were employed at the counterfeit altar and that Josiah would also burn men’s bones upon that very altar. He also gave Jeroboam a sign, identifying that Jeroboam’s altar would be broken open and the ashes would pour out. All of these things were fulfilled according to the Word of the Lord, but when Jeroboam heard the proclamation of the prophet he was angered and sought to deal with the prophet, but God was in control.

Пророкът от Юда възвести тройно пророчество, посочващо бъдещото раждане на цар Йосия. Той предсказа, че Йосия ще избие нечестивите свещеници, които служеха при лъжливия олтар, и че Йосия също така ще изгори човешки кости върху самия този олтар. Той даде на Йеровоам и знамение, посочвайки, че Йеровоамовият олтар ще бъде разцепен и пепелта ще се изсипе. Всички тези неща се изпълниха според Словото Господне, но когато Йеровоам чу възвестяването на пророка, той се разгневи и поиска да се разправи с пророка, ала Бог държеше всичко под Своя власт.

> And it came to pass, when king Jeroboam heard the saying of the man of God, which had cried against the altar in Bethel, that he put forth his hand from the altar, saying, Lay hold on him. And his hand, which he put forth against him, dried up, so that he could not pull it in again to him. The altar also was rent, and the ashes poured out from the altar, according to the sign which the man of God had given by the word of the Lord. 1 Kings 13:4, 5.

> И стана така, че когато цар Йеровоам чу словото на Божия човек, който беше извикал против олтара във Ветил, простря ръката си от олтара и каза: Хванете го! И ръката му, която беше прострял против него, изсъхна, така че не можеше да я прибере отново към себе си. Олтарът също се разцепи и пепелта се изсипа от олтара според знамението, което Божият човек беше дал чрез словото Господне. 3 Царе 13:4, 5.

The sign was immediately fulfilled, and Jeroboam’s hand was paralyzed.

Знамението се изпълни незабавно и ръката на Еровоам се парализира.

> And the king answered and said unto the man of God, Intreat now the face of the Lord thy God, and pray for me, that my hand may be restored me again. And the man of God besought the Lord, and the king’s hand was restored him again, and became as it was before. And the king said unto the man of God, Come home with me, and refresh thyself, and I will give thee a reward. And the man of God said unto the king, If thou wilt give me half thine house, I will not go in with thee, neither will I eat bread nor drink water in this place: For so was it charged me by the word of the Lord, saying, Eat no bread, nor drink water, nor turn again by the same way that thou camest. So he went another way, and returned not by the way that he came to Bethel. 1 Kings 13:6–10.

> И царят отговори и рече на Божия човек: Умоли сега лицето на Господа, твоя Бог, и помоли се за мене, та ръката ми да ми се възвърне отново. И Божият човек умоли Господа; и ръката на царя му се възвърна отново и стана, както беше преди. И царят каза на Божия човек: Ела у дома с мене и се подкрепи, и ще ти дам награда. А Божият човек каза на царя: Ако ми дадеш половината от дома си, пак няма да вляза с тебе, нито ще ям хляб, нито ще пия вода на това място; защото така ми бе заповядано чрез словото Господне, което казва: Не яж хляб, нито пий вода, нито се връщай по същия път, по който си дошъл. И той тръгна по друг път и не се върна по пътя, по който беше дошъл във Ветил. 3 Царе 13:6–10.

Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing, and the beginning of the northern and southern kingdoms of literal ancient Israel end in the history where the two sticks are joined into one stick, representing the nation of spiritual modern Israel.

Исус винаги онагледява края на едно нещо с началото на друго нещо, а началото на северното и южното царство на буквалния древен Израил завършват в онази история, в която двете тояги се съединяват в една тояга, представляваща народа на духовния съвременен Израил.

In the history where the two sticks were joined a three-step testing process was initiated at the time of the end in 1798. Both sticks (kingdoms) were being gathered in advance of the outpouring of the Holy Spirit in the Midnight Cry. At the first disappointment in the spring of 1844, the Protestants failed the testing process and became the daughters of Catholicism, thus repeating the inauguration of a counterfeit system of worship, as had been typified by Jeroboam.

В историята, при която двата жезъла бяха съединени, в края на времето през 1798 г. бе започнат тристепенен процес на изпитване. И двата жезъла (царства) бяха събирани предварително за изливането на Светия Дух в Среднощния вик. При първото разочарование през пролетта на 1844 г. протестантите не издържаха изпитния процес и станаха дъщери на католицизма, като по този начин повториха установяването на една фалшива система на поклонение, както бе предобразено от Еровоам.

The Protestant Reformation was a work which God accomplished in order to bring the church in the wilderness out of the superstitions, traditions and customs of the Roman church. From the time of Martin Luther more and more truths were revealed identifying the whore of Tyre as nothing more than a pagan system of worship covered with a false profession of Christianity. It was the Lord’s purpose to bring his captive people out of darkness, as He had done when His people were slaves in Egypt. He delivered them from the bondage of Egypt to give them His law. The Protestant’s refusal to follow after the increasing light of the knowledge that was unsealed in 1798, prevented them from recognizing the law and the true sanctuary work of Christ in 1844.

Протестантската Реформация беше дело, което Бог извърши, за да изведе църквата в пустинята от суеверията, преданията и обичаите на Римската църква. От времето на Мартин Лутер се разкриваха все повече и повече истини, които показваха, че тирската блудница не е нищо друго освен езическа система на поклонение, прикрита с лъжливо изповядване на християнството. Намерението на Господа беше да изведе пленения Си народ от тъмнината, както беше сторил, когато Неговият народ беше в робство в Египет. Той ги избави от египетското робство, за да им даде Своя закон. Отказът на протестантите да следват нарастващата светлина на познанието, която беше разпечатана през 1798 година, им попречи да разпознаят закона и истинското служение на Христос в светилището през 1844 година.

Their rejection of the judgment-hour message represented their becoming daughters of the Roman church, and they then raised up a false system of worship identified in the Scriptures as the false prophet (apostate Protestantism). The faithful Millerites that entered into the sanctuary by faith on October 22, 1844, received the light of the third angel and presented a rebuke to the false system of worship that professes to be Protestant, while holding to the primary tradition of paganism, that being the worship of the sun. The prophet from Judah typified Millerite Adventism recognizing and presenting the message of the third angel that arrived on October 22, 1844.

Отхвърлянето от тяхна страна на вестта за часа на съда означаваше, че те станаха дъщери на Римската църква, и тогава издигнаха една лъжлива система на поклонение, определена в Писанията като лъжепророка (отстъпил протестантизъм). Верните милерити, които чрез вяра влязоха в светилището на 22 октомври 1844 г., приеха светлината на третия ангел и отправиха изобличение към лъжливата система на поклонение, която изповядва, че е протестантска, като същевременно се придържа към основната традиция на езичеството, а именно поклонението на слънцето. Пророкът от Юда беше прообраз на милеритския адвентизъм, който разпозна и представи вестта на третия ангел, дошла на 22 октомври 1844 г.

When confronted by Jeroboam’s request for the prophet to come to his home and refresh himself, the prophet expressed his specific directions that had been given to him by the Lord. That command was also given to Millerite Adventism. The command was to not return the way they had come, and Millerite Adventism had come out of the Protestant denominations. They had been separated from the Protestants at the first disappointment in the spring of 1844, and Jeremiah provides an example of the identical directions that had been given to the Judean prophet.

Когато се изправи пред молбата на Йеровоам пророкът да дойде в дома му и да се подкрепи, пророкът изложи точните наставления, които му бяха дадени от Господа. Същата заповед беше дадена и на милеритския адвентизъм. Заповедта беше да не се връщат по пътя, по който бяха дошли, а милеритският адвентизъм беше излязъл из протестантските деноминации. Те бяха отделени от протестантите при първото разочарование през пролетта на 1844 година, а Йеремия дава пример за напълно същите наставления, които бяха дадени на юдейския пророк.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brasen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. And I will deliver thee out of the hand of the wicked, and I will redeem thee out of the hand of the terrible. Jeremiah 15:16–21.

> Думите Ти се намериха, и аз ги изядох; и Твоето слово ми беше радост и веселие на сърцето ми; защото съм наречен с Твоето име, Господи Боже на Силите. Не седях в събранието на присмивателите, нито се радвах; седях сам поради Твоята ръка, защото си ме изпълнил с негодувание. Защо е постоянна болката ми и раната ми неизцелима, която отказва да се изцели? Нима ще бъдеш за мене съвсем като лъжец, като води, които пресъхват? Затова тъй казва Господ: Ако се върнеш, тогава ще те върна отново и ще стоиш пред Мен; и ако отделиш скъпоценното от недостойното, ще бъдеш като Моите уста; нека те да се върнат при тебе, а ти не се връщай при тях. И ще те направя за този народ укрепена медна стена; и те ще воюват против тебе, но няма да ти надделеят; защото Аз съм с тебе, за да те спася и за да те избавя, казва Господ. И ще те избавя от ръката на нечестивите, и ще те изкупя от ръката на жестоките. Еремия 15:16–21.

At the fulfillment of the time prophecy of the second Woe, on August 11, 1840, the mighty angel of Revelation ten descended with a little book open in his hand, and John was told to go and take the book and eat it. Jeremiah represents those that ate the little book at that point in history, and the words were sweet as honey, for they were “the joy and rejoicing of” his “heart.” But because of God’s “hand,” Jeremiah was “filled” “with indignation,” he was “wounded” and in “perpetual pain.” Because of God’s “hand” Jeremiah suggested that God had been “unto” Jeremiah “as a liar,” and as “failed waters.” The Lord had held his “hand” over a mistake in some of the figures of the 1843 chart.

При изпълнението на времепророчеството за второто Горко, на 11 август 1840 г., могъщият ангел от Откровение десета глава слезе с малка книжка, разгъната в ръката си, и на Йоан бе казано да отиде, да вземе книжката и да я изяде. Йеремия представя онези, които изядоха малката книжка в онзи момент от историята, и думите бяха сладки като мед, защото бяха „радостта и веселието на“ неговото „сърце“. Но поради Божията „ръка“ Йеремия бе „изпълнен“ „с негодувание“, бе „наранен“ и в „непрестанна болка“. Поради Божията „ръка“ Йеремия предположи, че Бог е станал „за“ Йеремия „като лъжец“ и като „пресъхващи води“. Господ бе държал Своята „ръка“ над една грешка в някои от числата на картата от 1843 година.

Jeremiah represents the first disappointment of the Millerites, when the vision of Habakkuk tarried. It appeared to those represented by Jeremiah that the message, which is represented as “rain,” had failed. But Habakkuk had stated “the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry.” Jeremiah had thought God lied, and that the message (rain) had failed, but it had only tarried.

Йеремия представя първото разочарование на милеритите, когато видението на Авакум се забави. На онези, представени от Йеремия, им се стори, че вестта, която е представена като „дъжд“, е пропаднала. Но Авакум бе заявил: „защото видението е още за определеното време, но към края ще заговори и няма да излъже; ако и да се забави, чакай го; защото непременно ще дойде, няма да се забави.“ Йеремия бе помислил, че Бог е излъгал и че вестта (дъждът) е пропаднала, но тя само се бе забавила.

Then God instructed Jeremiah that “if thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them.” After the disappointment Jeremiah, representing God’s people who must return to the service of the Lord and shake off the discouragement that had been produced when it appeared the message had failed. If Jeremiah would meet the designated requirements, God would allow him to be His spokesman.

Тогава Бог настави Еремия, че „ако се върнеш, тогава Аз ще те върна отново и ти ще стоиш пред Мене; и ако отделиш скъпоценното от нищожното, ще бъдеш като Моите уста; нека те да се върнат към теб, но ти не се връщай към тях“. След разочарованието Еремия представлява Божия народ, който трябва да се върне към служенето на Господа и да отхвърли обезсърчението, породено, когато е изглеждало, че вестта е претърпяла неуспех. Ако Еремия изпълнеше определените изисквания, Бог щеше да му позволи да бъде Негов говорител.

More importantly for our study at this time is what God told Jeremiah concerning the “assembly of mockers” who were “rejoicing” over his disappointment. He told Jeremiah that the mockers could return to Jeremiah, but he was never to return to them. Jeremiah represented those who stood against the Protestants who had just chosen to return to the fold of Catholicism and became the daughters of Babylon, the false prophets of Baal and Ashtaroth. Jeremiah represented the Judean prophet who at the same point in the prophetic line had rebuked Jeroboam’s false system of worship at the beginning of the northern kingdom, thus typifying the introduction of a false system of worship that was an image of Catholicism at the end of the history of the northern kingdom. The prophet told Jeroboam, when Jeroboam offered to form an alliance, that he was not to eat, drink or return the way he came.

По-важно за нашето изследване в настоящия момент е това, което Бог каза на Еремия относно „събранието на присмивателите“, които „се радваха“ на неговото разочарование. Той каза на Еремия, че присмивателите могат да се върнат при Еремия, но той никога не бива да се връща при тях. Еремия представляваше онези, които се противопоставиха на протестантите, току-що избрали да се върнат в лоното на католицизма и станали дъщерите на Вавилон, лъжепророците на Ваал и Астарта. Еремия представляваше юдейския пророк, който в същата точка от пророческата линия беше изобличил лъжливата система на поклонение на Еровоам в началото на северното царство, като по този начин предобразяваше въвеждането на лъжлива система на поклонение, която беше образ на католицизма в края на историята на северното царство. Пророкът каза на Еровоам, когато Еровоам предложи да бъде сключен съюз, че не бива да яде, да пие или да се връща по пътя, по който беше дошъл.

> And the king said unto the man of God, Come home with me, and refresh thyself, and I will give thee a reward. And the man of God said unto the king, If thou wilt give me half thine house, I will not go in with thee, neither will I eat bread nor drink water in this place: For so was it charged me by the word of the Lord, saying, Eat no bread, nor drink water, nor turn again by the same way that thou camest. 1 Kings 13:7–9.

> И царят рече на Божия човек: Ела у дома с мене, подкрепи се и ще ти дам награда. А Божият човек рече на царя: Ако ми дадеш половината от дома си, няма да вляза с тебе, нито ще ям хляб, нито ще пия вода на това място; защото така ми бе заповядано чрез словото Господне, като се каза: Не яж хляб, нито пий вода, нито се връщай по същия път, по който си дошъл. 3 Царе 13:7–9.

The expression of the Judean prophet aligns with the work of the false prophets of Baal and Ashtaroth in the story of Elijah. Of course, the history of the Millerites is also the history of Elijah, for Miller was Elijah. In the story of Elijah, the prophets of Baal and Ashtaroth performed a dance of deception, which was exposed as foolishness when fire came down from God and consumed Elijah’s offering, thus typifying the outpouring of the Holy Spirit in the Midnight Cry of Millerite history. The confrontation of that history represented the confrontation of the second Elijah, which was John the Baptist during the dance of deception performed by the daughter of Herodias (Salome). Herodias was typified by Jezebel, and Jezebel is a symbol of the Catholic church.

Изразът на юдейския пророк е в съзвучие с делото на лъжепророците на Ваал и Астарта в разказа за Илия. Разбира се, историята на милеритите е също и историята на Илия, защото Милър беше Илия. В разказа за Илия пророците на Ваал и Астарта извършиха танц на измамата, който бе изобличен като безумие, когато огън слезе от Бога и погълна приноса на Илия, като по този начин предобрази изливането на Светия Дух в Среднощния вик от историята на милеритите. Сблъсъкът в тази история представляваше сблъсъка на втория Илия, който беше Йоан Кръстител, по време на танца на измамата, извършен от дъщерята на Иродиада (Саломе). Иродиада беше предобразена от Езавел, а Езавел е символ на Католическата църква.

In 1844, the Protestant churches became Salome, the daughter of Herodias (Jezebel). In the dance of deception Herod had promised half his kingdom, and he did so on his birthday, thus typifying the last days when the ten kings, who are typified by Ahab (the king of the ten northern kingdoms), agree to give their kingdom to the papacy (Jezebel). Giving “half your kingdom” is a symbol of a confederacy, and the prophet from Judea was clearly informing Jeroboam that he would never form an alliance with the apostate king or support his counterfeit system of worship.

През 1844 година протестантските църкви станаха Саломия, дъщерята на Иродиада (Езавел). В танца на измамата Ирод бе обещал половината от царството си и го стори на рождения си ден, като по този начин предобразяваше последните дни, когато десетте царе, предобразени от Ахав (царят на десетте северни царства), се съгласяват да дадат царството си на папството (Езавел). Даване на „половината от царството ти“ е символ на конфедерация, а пророкът от Юдея ясно известяваше на Еровоам, че никога не би сключил съюз с отстъпилия цар, нито би подкрепил неговата фалшива система на поклонение.

That is what the Lord also told Jeremiah, when He said the “assembly of mockers” (apostate Protestantism) can return to Jeremiah, but Jeremiah must never return to them, or return by the way he came. But the Judean prophet did that very thing, for he was deceived by a false and lying prophet before he returned to Judea—before he finished the work he had been given.

Това е и онова, което Господ каза на Еремия, когато заяви, че „сборището на присмивателите“ (отстъпил протестантизъм) може да се върне при Еремия, но Еремия никога не бива да се връща при тях, нито да се връща по пътя, по който е дошъл. Но юдейският пророк направи тъкмо това, понеже бе измамен от лъжлив и неверен пророк, преди да се върне в Юдея — преди да завърши делото, което му бе възложено.

> Now there dwelt an old prophet in Bethel; and his sons came and told him all the works that the man of God had done that day in Bethel: the words which he had spoken unto the king, them they told also to their father. And their father said unto them, What way went he? For his sons had seen what way the man of God went, which came from Judah. And he said unto his sons, Saddle me the ass. So they saddled him the ass: and he rode thereon, And went after the man of God, and found him sitting under an oak: and he said unto him, Art thou the man of God that camest from Judah? And he said, I am. Then he said unto him, Come home with me, and eat bread. And he said, I may not return with thee, nor go in with thee: neither will I eat bread nor drink water with thee in this place: For it was said to me by the word of the Lord, Thou shalt eat no bread nor drink water there, nor turn again to go by the way that thou camest. He said unto him, I am a prophet also as thou art; and an angel spake unto me by the word of the Lord, saying, Bring him back with thee into thine house, that he may eat bread and drink water. But he lied unto him. So he went back with him, and did eat bread in his house, and drank water. And it came to pass, as they sat at the table, that the word of the Lord came unto the prophet that brought him back: And he cried unto the man of God that came from Judah, saying, Thus saith the Lord, Forasmuch as thou hast disobeyed the mouth of the Lord, and hast not kept the commandment which the Lord thy God commanded thee, But camest back, and hast eaten bread and drunk water in the place, of the which the Lord did say to thee, Eat no bread, and drink no water; thy carcase shall not come unto the sepulchre of thy fathers.

> А в Ветил живееше един стар пророк; и синовете му дойдоха и му разказаха всички дела, които Божият човек беше извършил онзи ден във Ветил; и думите, които беше говорил на царя, тях също разказаха на баща си. И баща им им каза: По кой път отиде? Защото синовете му бяха видели по кой път беше тръгнал Божият човек, който беше дошъл от Юда. И той каза на синовете си: Оседлайте ми осела. И те му оседлаха осела; и той го възседна, и тръгна след Божия човек, и го намери да седи под един дъб; и му каза: Ти ли си Божият човек, който дойде от Юда? А той каза: Аз съм. Тогава му каза: Ела у дома с мене и яж хляб. А той каза: Не мога да се върна с тебе, нито да вляза с тебе; нито ще ям хляб, нито ще пия вода с тебе на това място; защото ми бе казано чрез словото Господне: Да не ядеш там хляб, нито да пиеш вода, нито да се върнеш, като отидеш по пътя, по който си дошъл. А той му каза: И аз съм пророк, както и ти; и ангел ми говори чрез словото Господне, като каза: Върни го със себе си у дома си, за да яде хляб и да пие вода. Но той го излъга. И тъй, той се върна с него и яде хляб в дома му, и пи вода. И когато седяха на трапезата, словото Господне дойде към пророка, който го беше върнал; и той извика към Божия човек, който беше дошъл от Юда, като каза: Така казва Господ: Понеже не се покори на устата Господни и не опази заповедта, която Господ, твоят Бог, ти беше заповядал, а се върна и яде хляб, и пи вода на мястото, за което Той ти бе казал: Да не ядеш хляб и да не пиеш вода, трупът ти няма да дойде в гроба на бащите ти.

> And it came to pass, after he had eaten bread, and after he had drunk, that he saddled for him the ass, to wit, for the prophet whom he had brought back. And when he was gone, a lion met him by the way, and slew him: and his carcase was cast in the way, and the ass stood by it, the lion also stood by the carcase. And, behold, men passed by, and saw the carcase cast in the way, and the lion standing by the carcase: and they came and told it in the city where the old prophet dwelt. And when the prophet that brought him back from the way heard thereof, he said, It is the man of God, who was disobedient unto the word of the Lord: therefore the Lord hath delivered him unto the lion, which hath torn him, and slain him, according to the word of the Lord, which he spake unto him. And he spake to his sons, saying, Saddle me the ass. And they saddled him. And he went and found his carcase cast in the way, and the ass and the lion standing by the carcase: the lion had not eaten the carcase, nor torn the ass. And the prophet took up the carcase of the man of God, and laid it upon the ass, and brought it back: and the old prophet came to the city, to mourn and to bury him. And he laid his carcase in his own grave; and they mourned over him, saying, Alas, my brother! And it came to pass, after he had buried him, that he spake to his sons, saying, When I am dead, then bury me in the sepulchre wherein the man of God is buried; lay my bones beside his bones: For the saying which he cried by the word of the Lord against the altar in Bethel, and against all the houses of the high places which are in the cities of Samaria, shall surely come to pass. 1 Kings 13:11–32.

> И стана, след като яде хляб и след като пи, че той му оседла осела, сиреч на пророка, когото бе върнал. И когато си отиде, един лъв го срещна по пътя и го уби; и трупът му беше хвърлен на пътя, а оселът стоеше при него; и лъвът стоеше при трупа. И ето, минаваха човеци и видяха трупа, хвърлен на пътя, и лъва, който стоеше при трупа; и дойдоха и известиха това в града, където живееше старият пророк. А когато пророкът, който го бе върнал от пътя, чу за това, каза: Това е Божият човек, който не послуша словото Господне; затова Господ го предаде на лъва, който го разкъса и го уби, според словото Господне, което му беше говорил. И каза на синовете си, думайки: Оседлайте ми осела. И те го оседлаха. И той отиде и намери трупа му хвърлен на пътя, а осела и лъва стоящи при трупа; лъвът не беше изял трупа, нито беше разкъсал осела. И пророкът вдигна трупа на Божия човек, положи го на осела и го върна; и старият пророк дойде в града, за да го оплаче и да го погребе. И положи трупа му в своя гроб; и го оплакваха, казвайки: Уви, брате мой! И стана, след като го погреба, че каза на синовете си, думайки: Когато умра, погребете ме в гроба, в който е погребан Божият човек; положете костите ми до неговите кости; защото словото, което той извика чрез словото Господне против олтара във Ветил и против всички капища по високите места, които са в градовете на Самария, непременно ще се сбъдне. 3 Царе 13:11–32.

We will continue this study in the next article.

Ще продължим това изследване в следващата статия.

> “When the power of God testifies as to what is truth, that truth is to stand forever as the truth. No after suppositions contrary to the light God has given are to be entertained. Men will arise with interpretations of Scripture which are to them truth, but which are not truth. The truth for this time God has given us as a foundation for our faith. He Himself has taught us what is truth. One will arise, and still another, with new light, which contradicts the light that God has given under the demonstration of His Holy Spirit. A few are still alive who passed through the experience gained in the establishment of this truth. God has graciously spared their lives to repeat, and repeat till the close of their lives, the experience through which they passed even as did John the apostle till the very close of his life. And the standard bearers who have fallen in death are to speak through the reprinting of their writings. I am instructed that thus their voices are to be heard. They are to bear their testimony as to what constitutes the truth for this time.

> „Когато Божията сила свидетелства за това що е истина, тази истина трябва да стои завинаги като истина. Не бива да се допускат никакви по-късни предположения, противни на светлината, която Бог е дал. Ще се издигнат човеци с тълкувания на Писанието, които за тях са истина, но които не са истина. Истината за настоящото време Бог ни е дал като основа на нашата вяра. Сам Той ни е научил що е истина. Ще се надигне един, а после още друг, с нова светлина, която противоречи на светлината, която Бог е дал чрез явяването на Своя Свети Дух. Още неколцина са живи, които преминаха през опитността, придобита при установяването на тази истина. Бог милостиво е пощадил живота им, за да повтарят и повтарят до края на дните си опитността, през която са преминали, както и апостол Йоан правеше до самия край на живота си. И знаменосците, които са паднали в смъртта, трябва да говорят чрез преиздаването на своите писания. Напътствана съм, че така гласовете им трябва да бъдат чути. Те трябва да дадат своето свидетелство за това какво съставлява истината за настоящото време.“

> “We are not to receive the words of those who come with a message that contradicts the special points of our faith. They gather together a mass of Scripture, and pile it as proof around their asserted theories. This has been done over and over again during the past fifty years. And while the Scriptures are God’s word, and are to be respected, the application of them, if such application moves one pillar from the foundation that God has sustained these fifty years, is a great mistake. He who makes such an application knows not the wonderful demonstration of the Holy Spirit that gave power and force to the past messages that have come to the people of God.

> „Не бива да приемаме думите на онези, които идват с вест, противоречаща на особените точки на нашата вяра. Те събират множество библейски текстове и ги натрупват като доказателство около своите поддържани теории. Това е било правено отново и отново през изминалите петдесет години. И макар Писанията да са Божието слово и да трябва да бъдат почитани, прилагането им, ако такова прилагане разклаща един стълб от основата, която Бог е поддържал през тези петдесет години, е голяма грешка. Онзи, който прави такова приложение, не познава чудното проявление на Светия Дух, което даде сила и мощ на предишните вести, дошли до Божия народ.“

> “Elder G’s proofs are not reliable. If received, they would destroy the faith of God’s people in the truth that has made us what we are.

> „Доказателствата на старейшина G не са надеждни. Ако бъдат приети, те биха разрушили вярата на Божия народ в истината, която ни е направила това, което сме.״

> “We must be decided on this subject; for the points that he is trying to prove by Scripture, are not sound. They do not prove that the past experience of God’s people was a fallacy. We had the truth; we were directed by the angels of God. It was under the guidance of the Holy Spirit that the presentation of the sanctuary question was given. It is eloquence for everyone to keep silent in regard to the features of our faith in which they acted no part. God never contradicts Himself. Scripture proofs are misapplied if forced to testify to that which is not true. Another and still another will arise and bring in supposedly great light, and make their assertions. But we stand by the old landmarks. [1 John 1:1–10 quoted.]

> „Трябва да бъдем твърди по този въпрос; защото положенията, които той се опитва да докаже чрез Писанието, не са здрави. Те не доказват, че миналият опит на Божия народ е бил заблуда. Ние имахме истината; бяхме направлявани от Божиите ангели. Под ръководството на Светия Дух беше дадено представянето на въпроса за светилището. Красноречие е всеки да пази мълчание относно особеностите на нашата вяра, в които не е имал никакво участие. Бог никога не Си противоречи. Доказателствата от Писанието се прилагат погрешно, ако бъдат насилвани да свидетелстват за онова, което не е истина. Ще се надигне още един, и още един, и ще внесе уж голяма светлина, и ще излага своите твърдения. Но ние стоим при старите гранични камъни. [Цитира се 1 Йоан 1:1–10.]“

> “I am instructed to say that these words we may use as appropriate for this time, for the time has come when sin must be called by its right name. We are hindered in our work by men who are not converted, who seek their own glory. They wish to be thought originators of new theories, which they present claiming that they are truth. But if these theories are received, they will lead to a denial of the truth that for the past fifty years God has been giving to His people, substantiating it by the demonstration of the Holy Spirit.” Selected Messages, book 1, 161.

> „Получих наставление да кажа, че можем да употребим тези думи като уместни за настоящото време, защото е дошло времето грехът да бъде назоваван с истинското му име. Ние биваме възпирани в нашето дело от мъже, които не са обърнати и които търсят собствената си слава. Те желаят да бъдат считани за родоначалници на нови теории, които представят с твърдението, че са истина. Но ако тези теории бъдат приети, те ще доведат до отричане на истината, която през последните петдесет години Бог е давал на Своя народ, утвърждавайки я чрез проявлението на Светия Дух.“ Избрани вести, книга 1, 161.

Back to Articles