Article

# Panium - Number Ten

Паниум — Номер десет

The Rise and Fall of Nations: Sealing the 144,000 and the Hidden Prophetic History of Daniel 11:10–16

Възходът и падението на народите: запечатването на 144 000 и скритата пророческа история на Даниил 11:10–16

Author

Jeff Pippenger

Published

April 16, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

The theme in verses eleven and twelve is the rise and fall of the king of the south, as is the final rise and fall of the United States represented in the final president in verse two, as is the final earthly representative of the dragon power; the United Nation’s final rise and fall represented in verses three and four. Verses five through nine represent the history of the papal power from 538 unto 1798. 538 marks the empowerment of the papal power, 1798 marks the deadly wound of the papacy, and therefore verses five through nine represent the final rise and fall of the beast. Verse ten marks 1989 as the fall of the king of the south as represented in the former Soviet Union.

Темата в единадесети и дванадесети стих е възходът и падението на южния цар, както и последният възход и падение на Съединените щати, представени в последния президент във втори стих, като последен земен представител на силата на змея; както и последният възход и падение на Организацията на обединените нации, представени в трети и четвърти стих. Пети до девети стих представят историята на папската власт от 538 до 1798 година. 538 година бележи овластяването на папската власт, 1798 година бележи смъртоносната рана на папството и следователно пети до девети стих представят последния възход и падение на звяра. Десети стих отбелязва 1989 година като падението на южния цар, представено в бившия Съветски съюз.

> “Every nation that has come upon the stage of action has been permitted to occupy its place on the earth, that it might be seen whether it would fulfill the purpose of ‘the Watcher and the Holy One.’ Prophecy has traced the rise and fall of the world’s great empires—Babylon, Medo-Persia, Greece, and Rome. With each of these, as with nations of less power, history repeated itself. Each had its period of test, each failed, its glory faded, its power departed, and its place was occupied by another. . . .

> „На всеки народ, излязъл на сцената на действие, е било позволено да заеме своето място на земята, за да се види дали ще изпълни намерението на „Стража и Светия“. Пророчеството е проследило възхода и падението на великите световни империи — Вавилон, Мидо-Персия, Гърция и Рим. С всяка от тях, както и с народите с по-малка мощ, историята се е повтаряла. Всяка е имала своето време на изпит, всяка е претърпяла неуспех, славата ѝ е повяхвала, силата ѝ се е оттегляла и мястото ѝ е било заемано от друга....“

> “From the rise and fall of nations as made plain in the pages of Holy Writ, they need to learn how worthless is mere outward and worldly glory. Babylon, with all its power and its magnificence, the like of which our world has never since beheld,—power and magnificence which to the people of that day seemed so stable and enduring,—how completely has it passed away! As ‘the flower of the grass’ it has perished. So perishes all that has not God for its foundation. Only that which is bound up with His purpose and expresses His character can endure. His principles are the only steadfast things our world knows.” Education, 177, 184.

> „От възхода и падението на народите, както е ясно разкрито в страниците на Свещеното Писание, те трябва да се научат колко безстойностни са само външната и светската слава. Вавилон, с цялата си мощ и великолепие, каквито нашият свят никога оттогава не е виждал — мощ и великолепие, които на хората от онова време са се стрували тъй устойчиви и трайни, — колко напълно е отминал! Като „цвета на тревата“ той е загинал. Така загива всичко, което няма Бога за своя основа. Само онова, което е свързано с Неговото намерение и изразява Неговия характер, може да устои. Неговите принципи са единствените неизменни неща, които нашият свят познава.“ Възпитание, 177, 184.

Verses eleven and twelve identify the final rise and fall of the king of the south, as represented by Russia. Verses thirteen through fifteen identify the final rise and fall of the United States. The entire prophetic narrative of chapter eleven is built upon the structure of the rise and fall of kingdoms. The student of prophecy must consider this fact if he is to have any possibility of rightly dividing the prophetic message of chapter eleven.

Стихове единадесет и дванадесет посочват окончателното въздигане и падение на южния цар, представен от Русия. Стихове тринадесет до петнадесет посочват окончателното въздигане и падение на Съединените щати. Целият пророчески разказ на единадесета глава е изграден върху структурата на въздигането и падението на царства. Изследователят на пророчеството трябва да вземе предвид този факт, ако изобщо има някаква възможност правилно да разграничи пророческата вест на единадесета глава.

The foundational perspective of Daniel chapter eleven is that it consists of repeated illustrations of the rise and fall of kingdoms. When Sister White stated, “So perished the Medo-Persian kingdom, and the kingdoms of Grecia and Rome,” she is identifying “Grecia” as the dragon, “Rome” as the beast and “Medo-Persia” as the false prophet. She is identifying the final rise and fall of the final earthly kingdom which consists of the dragon, the beast and the false prophet who begin their rise at the Sunday law and lead the world to Armageddon in fulfillment of Revelation 16:12–21. She is directing God’s people to “the rise and fall of nations as made plain in the pages of Holy Writ” as the perspective to employ in order “to learn how worthless is mere outward and worldly glory.”

Основополагащата гледна точка към единадесета глава на Даниил е, че тя се състои от повтарящи се илюстрации на възхода и падението на царства. Когато сестра Уайт заявява: „Така загина Мидо-Персийското царство, както и царствата на Гърция и Рим“, тя определя „Гърция“ като змея, „Рим“ като звяра, а „Мидо-Персия“ като лъжепророка. Тя посочва окончателния възход и падение на последното земно царство, което се състои от змея, звяра и лъжепророка, които започват своя възход при неделния закон и водят света към Армагедон в изпълнение на Откровение 16:12–21. Тя насочва Божия народ към „възхода и падението на народите, както са ясно разкрити в страниците на Свещеното писание“ като гледната точка, която трябва да бъде възприета, за да „се научи колко безстойностни са чисто външната и светската слава“.

The reason we need “to learn how worthless is mere outward and worldly glory,” is to further understand that everything perishes “that has not God for its foundation.” It is therefore a life-or-death proposition to have God or not to have God as your foundation. From that point in the development of the thought Sister White then defines what it means to have God as your foundation when she states, “Only that which is bound up with His purpose and expresses His character can endure.” She has just explained that everything not on God’s foundation perishes, and that a two-fold qualifier of what is built upon the foundation is whether a thing is “bound up with His purposes,” and that which “expresses His character.” His character is His foundation.

Причината да имаме нужда „да се научим колко безстойностна е само външната и светска слава“ е, за да разберем по-пълно, че всичко погива, „което няма Бога за своя основа“. Следователно въпросът дали имаш Бога, или нямаш Бога за своя основа, е въпрос на живот и смърт. От този момент в развитието на мисълта сестра Уайт след това определя какво означава да имаш Бога за своя основа, когато заявява: „Само онова, което е свързано с Неговото намерение и изразява Неговия характер, може да устои.“ Току-що тя е обяснила, че всичко, което не е върху Божията основа, погива, и че двоякото условие за онова, което е изградено върху основата, е дали дадено нещо е „свързано с Неговите намерения“ и дали „изразява Неговия характер“. Неговият характер е Неговата основа.

Then in the closing sentence of the paragraph she states that “His principles are the only steadfast things our world knows.” God’s character is His principles, and His principles express His character. It is a life-or-death proposition on how mankind relates to God as the foundation of all things. I contend that the foundational structure of Daniel chapter eleven is built upon the narrative of the rise and fall of kingdoms. There is a passage where inspiration informs us of a correct type of study.

След това, в заключителното изречение на абзаца, тя заявява, че „Неговите принципи са единствените непоклатими неща, които нашият свят познава.“ Божият характер е Неговите принципи, а Неговите принципи изразяват Неговия характер. Въпрос на живот и смърт е как човечеството се отнася към Бога като към основата на всичко. Поддържам, че основополагащата структура на единадесета глава на Даниил е изградена върху повествованието за възхода и падението на царства. Има един пасаж, в който Вдъхновението ни известява за правилен вид изучаване.

> “There is a study of history that is not to be condemned. Sacred history was one of the studies in the schools of the prophets. In the record of His dealings with the nations were traced the footsteps of Jehovah. So today we are to consider the dealings of God with the nations of the earth. We are to see in history the fulfillment of prophecy, to study the workings of Providence in the great reformatory movements, and to understand the progress of events in the marshaling of the nations for the final conflict of the great controversy.” The Ministry of Healing, 441.

> „Съществува едно изучаване на историята, което не бива да бъде осъждано. Свещената история беше един от предметите в училищата на пророците. В записа на Неговите взаимоотношения с народите бяха проследявани стъпките на Йехова. Така и днес ние трябва да разглеждаме Божиите действия спрямо народите на земята. Трябва да виждаме в историята изпълнението на пророчеството, да изучаваме действията на Провидението във великите реформаторски движения и да разбираме развитието на събитията при строяването на народите за последния конфликт на великата борба.“ The Ministry of Healing, 441.

A sanctified study of history is identified as studying God’s dealing with the nations of the earth and also in God’s providential leading of His reformatory movements, thus a sanctified history includes an external and internal line of study. The purpose of employing history in confirming God’s prophetic Word is to use that prophetic history in order to “understand the progress of events in the marshaling of the nations for the final conflict of the great controversy.” The previous paragraph from Sister White was taken from a very enlightened explanation of the necessity of building a prophetic model of sacred history which is based upon the foundational structure represented in the “rise and fall” of kingdoms.

Осветеното изучаване на историята се определя като изследване на Божието отношение към народите на земята, а също и на Божието провиденциално ръководство на Неговите реформаторски движения; следователно осветената история включва външна и вътрешна линия на изследване. Целта на използването на историята за потвърждаване на Божието пророческо Слово е тази пророческа история да бъде използвана, за да „разберем развитието на събитията в строяването на народите за последния конфликт на великата борба“. Предишният абзац от Сестра Уайт бе взет от едно много просветлено обяснение на необходимостта от изграждане на пророчески модел на свещената история, основан върху основополагащата структура, представена в „възхода и падението“ на царствата.

> “As a preparation for Christian work, many think it essential to acquire an extensive knowledge of historical and theological writings. They suppose that this knowledge will be an aid to them in teaching the gospel. But their laborious study of the opinions of men tends to the enfeebling of their ministry, rather than to its strengthening. As I see libraries filled with ponderous volumes of historical and theological lore, I think, Why spend money for that which is not bread? The sixth chapter of John tells us more than can be found in such works. Christ says: ‘I am the Bread of Life: he that cometh to Me shall never hunger; and he that believeth on Me shall never thirst.’ ‘I am the living Bread which came down from heaven: if any man eat of this Bread, he shall live forever.’ ‘He that believeth on Me hath everlasting life.’ ‘The words that I speak unto you, they are spirit, and they are life.’ John 6:35, 51, 47, 63.

> „Като подготовка за християнска работа мнозина смятат за съществено да придобият обширно познание върху историческите и богословските писания. Те предполагат, че това знание ще им бъде помощ при преподаването на евангелието. Но техният усилен труд по изучаването на човешките мнения води по-скоро до отслабване на тяхното служение, отколкото до неговото укрепване. Когато виждам библиотеки, пълни с тежки томове историческа и богословска ученост, си мисля: Защо се харчат пари за онова, което не е хляб? Шестата глава на Йоан ни казва повече, отколкото може да се намери в подобни съчинения. Христос казва: „Аз съм хлябът на живота; който дойде при Мене, никога няма да огладнее; и който вярва в Мене, никога няма да ожаднее.“ „Аз съм живият хляб, слязъл от небето; ако яде някой от този хляб, ще живее довека.“ „Който вярва в Мене, има вечен живот.“ „Думите, които Аз ви говоря, дух са и живот са.“ Йоан 6:35, 51, 47, 63.

> “There is a study of history that is not to be condemned. Sacred history was one of the studies in the schools of the prophets. In the record of His dealings with the nations were traced the footsteps of Jehovah. So today we are to consider the dealings of God with the nations of the earth. We are to see in history the fulfillment of prophecy, to study the workings of Providence in the great reformatory movements, and to understand the progress of events in the marshaling of the nations for the final conflict of the great controversy.

> „Съществува едно изучаване на историята, което не бива да бъде осъждано. Свещената история беше един от предметите в училищата на пророците. В записа на Неговите отношения с народите бяха проследявани стъпките на Йехова. Така и днес трябва да разглеждаме Божиите отношения с народите на земята. Трябва да виждаме в историята изпълнението на пророчеството, да изучаваме действията на Провидението във великите реформаторски движения и да разбираме хода на събитията в строяването на народите за последния конфликт на великата борба.

> “Such study will give broad, comprehensive views of life. It will help us to understand something of its relations and dependencies, how wonderfully we are bound together in the great brotherhood of society and nations, and to how great an extent the oppression and degradation of one member means loss to all.

> „Подобно изучаване ще даде широки, всеобхватни възгледи за живота. То ще ни помогне да разберем донякъде неговите взаимовръзки и зависимости, колко чудесно сме свързани заедно във великото братство на обществото и народите и до каква голяма степен потисничеството и унижението на един негов член означават загуба за всички.

> “But history, as commonly studied, is concerned with man’s achievements, his victories in battle, his success in attaining power and greatness. God’s agency in the affairs of men is lost sight of. Few study the working out of His purpose in the rise and fall of nations.

> „Но историята, както обикновено се изучава, се занимава с постиженията на човека, с неговите победи в битка, с успеха му в придобиването на власт и величие. Божието действие в делата на хората се изпуска от поглед. Малцина изследват осъществяването на Неговата цел във възхода и падението на народите.

> “And, to a great degree, theology, as studied and taught, is but a record of human speculation, serving only to ‘darken counsel by words without knowledge.’ Too often the motive in accumulating these many books is not so much a desire to obtain food for mind and soul, as it is an ambition to become acquainted with philosophers and theologians, a desire to present Christianity to the people in learned terms and propositions.

> „И в голяма степен богословието, както се изучава и преподава, е само запис на човешки умозрения, служещ единствено да „помрачава съвета с думи без знание“. Твърде често подтикът за натрупването на тези многобройни книги не е толкова желание да се придобие храна за ума и душата, колкото честолюбие да се опознаят философи и богослови, желание християнството да бъде представено на хората в учените термини и положения.“

> “Not all the books written can serve the purpose of a holy life. ‘Learn of Me’, said the Great Teacher, ‘take My yoke upon you,’ ‘learn My meekness and lowliness.’ Your intellectual pride will not aid you in communicating with souls that are perishing for want of the bread of life. In your study of these books you are allowing them to take the place of the practical lessons you should be learning from Christ. With the results of this study the people are not fed. Very little of the research which is so wearying to the mind furnishes that which will help one to be a successful laborer for souls.

> „Не всички написани книги могат да послужат на целта на свят живот. „Учете се от Мене“, каза Великият Учител, „вземете Моето иго върху себе си“, „научете се на Моята кротост и смирение.“ Вашата интелектуална гордост няма да ви помогне да общувате с души, които загиват поради липса на хляба на живота. Като изучавате тези книги, вие им позволявате да заемат мястото на практическите уроци, които би трябвало да научавате от Христос. С резултатите от това изучаване народът не се храни. Съвсем малко от изследванията, които толкова изморяват ума, доставя онова, което ще помогне на човека да бъде успешен работник за души.

> “The Saviour came ‘to preach the gospel to the poor.’ Luke 4:18. In His teaching He used the simplest terms and the plainest symbols. And it is said that ‘the common people heard Him gladly.’ Mark 12:37. Those who are seeking to do His work for this time need a deeper insight into the lessons He has given.

> „Спасителят дойде „да благовести на сиромасите“. Лука 4:18. В Своето учение Той употребяваше най-простите изрази и най-ясните символи. И е казано, че „простолюдието Го слушаше с радост“. Марк 12:37. Онези, които се стремят да вършат Неговото дело за това време, се нуждаят от по-дълбоко вникване в уроците, които Той е дал.

> “The words of the living God are the highest of all education. Those who minister to the people need to eat of the bread of life. This will give them spiritual strength; then they will be prepared to minister to all classes of people.” The Ministry of Healing, 441–443.

> „Словата на живия Бог са най-висшето от всяко образование. Онези, които служат на народа, трябва да се хранят от хляба на живота. Това ще им даде духовна сила; тогава те ще бъдат подготвени да служат на всички класи хора.“ The Ministry of Healing, 441–443.

Sister White further defines that recognizing the outworking of God’s power in setting up kings and removing kings based upon the king’s choices is the true philosophy of historical study.

Сестра Уайт по-нататък пояснява, че разпознаването на проявлението на Божията сила в поставянето на царе и свалянето на царе въз основа на изборите на самия цар е истинската философия на историческото изследване.

> “In the history of nations the student of God’s word may behold the literal fulfillment of divine prophecy. Babylon, shattered and broken at last, passed away because in prosperity its rulers had regarded themselves as independent of God, and had ascribed the glory of their kingdom to human achievement. The Medo-Persian realm was visited by the wrath of Heaven because in it God’s law had been trampled underfoot. The fear of the Lord had found no place in the hearts of the vast majority of the people. Wickedness, blasphemy, and corruption prevailed. The kingdoms that followed were even more base and corrupt; and these sank lower and still lower in the scale of moral worth.

> „В историята на народите изследователят на Божието слово може да съзре буквалното изпълнение на Божественото пророчество. Вавилон, най-сетне съкрушен и сломен, отмина, защото в благоденствието си неговите владетели бяха смятали себе си за независими от Бога и бяха приписвали славата на царството си на човешки постижения. Мидо-персийското царство бе посетено от гнева на Небето, защото в него Божият закон беше потъпкан. Страхът Господен не бе намерил място в сърцата на огромното мнозинство от народа. Господстваха нечестие, богохулство и поквара. Царствата, които последваха, бяха още по-низки и по-покварени; и те се спускаха все по-ниско и по-ниско по стълбицата на нравствената стойност.“

> “The power exercised by every ruler on the earth is Heaven-imparted; and upon his use of the power thus bestowed, his success depends. To each the word of the divine Watcher is, ‘I girded thee, though thou hast not known Me.’ Isaiah 45:5. And to each the words spoken to Nebuchadnezzar of old are the lesson of life: ‘Break off thy sins by righteousness, and thine iniquities by showing mercy to the poor: if it may be a lengthening of thy tranquillity.’ Daniel 4:27.

> „Властта, упражнявана от всеки владетел на земята, е дарена от Небето; и от употребата на така дарената власт зависи неговият успех. Към всеки е отправено словото на Божествения Страж: „Аз те опасах, макар че ти не Ме позна.“ Исая 45:5. И за всеки думите, изречени някога към Навуходоносор, са житейски урок: „Затова, царю, нека ти бъде угоден моят съвет: изкупи греховете си чрез правда и беззаконията си чрез милост към сиромасите; дано така се продължи твоето благоденствие.“ Даниил 4:27.“

> “To understand these things,—to understand that ‘righteousness exalteth a nation;’ that ‘the throne is established by righteousness,’ and ‘upholden by mercy;’ to recognize the outworking of these principles in the manifestation of His power who ‘removeth kings, and setteth up kings,’—this is to understand the philosophy of history. Proverbs 14:34; 16:12; 20:28; Daniel 2:21.

> „Да се разберат тези неща — да се разбере, че „правдата възвишава един народ“; че „престолът се утвърждава чрез правда“ и „се поддържа чрез милост“; да се разпознае действието на тези принципи в проявлението на силата на Онзи, Който „сваля царе и поставя царе“ — това значи да се разбере философията на историята. Притчи 14:34; 16:12; 20:28; Даниил 2:21.

> “In the word of God only is this clearly set forth. Here it is shown that the strength of nations, as of individuals, is not found in the opportunities or facilities that appear to make them invincible; it is not found in their boasted greatness. It is measured by the fidelity with which they fulfill God’s purpose.” Prophets and Kings, 501, 502.

> „Само в Божието слово това е ясно изложено. Тук е показано, че силата на народите, както и на отделните личности, не се намира във възможностите или средствата, които привидно ги правят непобедими; тя не се намира в тяхното самохвално величие. Тя се измерва чрез верността, с която те изпълняват Божията цел.“ Пророци и царе, 501, 502.

The theme in verses eleven and twelve is the rise and fall of the king of the south, but more importantly the verses mark the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and the second of three tests that began at the time of the end in 1989 as represented in verse ten.

Темата в стихове единадесет и дванадесет е възходът и падението на южния цар, но още по-важно е, че тези стихове отбелязват запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди и втория от трите изпита, започнали във времето на края през 1989 година, както е представено в стих десети.

That sealing is represented by Daniel in the lion’s den, the three worthies in the fiery furnace, Daniel and the three worthies praying to understand Nebuchadnezzar’s dream of the image of beasts in chapter two, Daniel praying the Leviticus twenty-six prayer in chapter nine, the wise who understand the increase of knowledge, Joshua having his sin removed in Zechariah chapter three, Zerubbabel in chapter four, Joseph becoming the second ruler in Egypt, the disciples in the upper room for ten days in advance of Pentecost, the Millerites at the Exeter camp meeting, Lazarus leading the procession at the Triumphal Entry, and the one hundred and forty-four thousand in Revelation chapter seven.

Това запечатване е представено чрез Даниил в рова на лъвовете, тримата достойни в огнената пещ, Даниил и тримата достойни, молещи се, за да разберат съня на Навуходоносор за образа на зверовете във втора глава, Даниил, който в девета глава отправя молитвата от Левит двадесет и шеста глава, мъдрите, които разбират увеличаването на знанието, Исус Навин, от когото е отнет грехът му, в Захария, трета глава, Зоровавел в четвърта глава, Йосиф, който става втори управител в Египет, учениците в горницата в продължение на десет дни преди Петдесетница, милеритите на лагерното събрание в Ексетър, Лазар, който води шествието при Триумфалното влизане, и сто четиридесет и четирите хиляди в Откровение, седма глава.

Verse eleven arrived in 2014 at the outset of the Ukrainian war and in July of 2023 the visual test, where God’s people are “made white” began. The fifth line in chapter eleven is verses thirteen through fifteen.

Единадесетият стих настъпи през 2014 година в началото на украинската война, а през юли 2023 година започна зрителният изпит, при който Божият народ бива „направен бял“. Петата линия в единадесета глава обхваща стихове тринадесети до петнадесети.

## Fifth Line Overview

Преглед на петата линия

> For the king of the north shall return, and shall set forth a multitude greater than the former, and shall certainly come after certain years with a great army and with much riches. And in those times there shall many stand up against the king of the south: also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall. So the king of the north shall come, and cast up a mount, and take the most fenced cities: and the arms of the south shall not withstand, neither his chosen people, neither shall there be any strength to withstand. Daniel 11:13–15.

> Защото северният цар ще се върне и ще изведе множество по-голямо от предишното; и несъмнено ще дойде след известни години с голяма войска и с много богатства. И в онези времена мнозина ще се надигнат против южния цар; също и насилниците измежду твоя народ ще се възвисят, за да утвърдят видението; но ще паднат. И тъй, северният цар ще дойде, ще издигне насип и ще превземе най-укрепените градове; и силите на юга няма да устоят, нито избраният му народ, нито ще има сила да се устои. Данаил 11:13–15.

These verses were fulfilled in 200 BC and they identify the Battle of Panium, which includes the opposing kings and their alliances, and the verses are also the point in history where pagan Rome first asserted itself into the history of Daniel eleven. The verses include the final rise and fall of the sixth kingdom of Bible prophecy, but also the biblical history of Christ visiting Caesarea Philippi, where Peter locates the sealing of the one hundred and forty-four thousand. This history typifies the sealing of the one hundred and forty-four thousand with the arrival of the third of the three tests of chapter twelve consisting of being “purified, made white and tried.”

Тези стихове се изпълниха през 200 г. пр. Хр. и посочват битката при Паний, която включва противостоящите царе и техните съюзи; същевременно тези стихове бележат и момента в историята, когато езическият Рим за пръв път утвърди присъствието си в историята на Данаил единадесета глава. Стиховете включват окончателното въздигане и падение на шестото царство от библейското пророчество, но също и библейската история за посещението на Христос в Кесария Филипова, където Петър посочва запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Тази история е предобраз на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди с настъпването на третото от трите изпитания в дванадесета глава, състоящо се в това да бъдат „очистени, избелени и изпитани“.

These three verses lead to verse sixteen where the Sunday law in the United States is represented. When the Exeter camp meeting ended on August 17, 1844 the wise virgins carried the message of the Midnight Cry across the eastern seaboard of the United States in sixty-six days. There is a period when all the virgins awake and one class has no oil, and everything which that identifies. When Simon Barjona’s name was changed to Peter the sealing of the one hundred and forty-four thousand is marked. From that point onward Jesus began to teach the disciples about the events connected with the cross.

Тези три стиха водят към шестнадесети стих, където е представен неделният закон в Съединените щати. Когато лагерното събрание в Ексетър приключи на 17 август 1844 г., разумните девици занесоха вестта на Среднощния вик по източното крайбрежие на Съединените щати за шестдесет и шест дни. Има период, в който всички девици се събуждат, а едната група няма елей, и всичко, което това определя. Когато името на Симон Варйона беше променено на Петър, е отбелязано запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. От този момент нататък Исус започна да учи учениците за събитията, свързани с кръста.

The cross is a symbol of the close of probation and William Miller, who had been typified by John the Baptist, who had in turn been typified by Elijah was raised up to present the “events connected with the close of probation” as did both John the Baptist and Elijah. John said it this way.

Кръстът е символ на края на благодатното време, и Уилям Милър, който бе предобразен от Йоан Кръстител, а той от своя страна бе предобразен от Илия, бе издигнат, за да представи „събитията, свързани с края на благодатното време“, както сториха и Йоан Кръстител, и Илия. Йоан го изрази така.

> But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Matthew 3:7.

> А когато видя мнозина от фарисеите и садукеите да идват на кръщението му, каза им: Рожби ехиднини, кой ви предупреди да бягате от идещия гняв? Матей 3:7.

Elijah said it this way.

Илия го изрази така.

> And Ahab made a grove; and Ahab did more to provoke the Lord God of Israel to anger than all the kings of Israel that were before him. In his days did Hiel the Bethelite build Jericho: he laid the foundation thereof in Abiram his firstborn, and set up the gates thereof in his youngest son Segub, according to the word of the Lord, which he spake by Joshua the son of Nun. And Elijah the Tishbite, who was of the inhabitants of Gilead, said unto Ahab, As the Lord God of Israel liveth, before whom I stand, there shall not be dew nor rain these years, but according to my word. 1 Kings 16:33–17:1.

> И Ахав направи ашера; и Ахав вършеше още повече, за да разгневява Господа, Израилевия Бог, отколкото всички израилеви царе, които бяха преди него. В неговите дни хиелецът от Ветил съгради Ерихон: положи основите му с Авирама, своя първороден, и издигна портите му със Сегув, най-младия си син, според словото на Господа, което Той беше изговорил чрез Иисус, Навиновия син. И Илия Тесвиецът, от жителите на Галаад, каза на Ахав: Заклевам се в живота на Господа, Израилевия Бог, пред Когото стоя, че през тия години няма да има ни роса, ни дъжд, освен по моя дума. 3 Царе 16:33–17:1.

Speaking of William Miller’s work as a modern reformer Sister White stated:

Говорейки за делото на Уилям Милър като съвременен реформатор, сестра Уайт заяви:

> “It was needful that men should be awakened to their danger; that they should be roused to prepare for the solemn events connected with the close of probation.” The Great Controversy, 310.

> „Беше необходимо хората да бъдат събудени за своята опасност; да бъдат подтикнати да се приготвят за тържествените събития, свързани с края на благодатното време.“ Великата борба, с. 310.

The last six verses of Daniel eleven represent the “events connected with the close of probation.” Those events were unsealed at the time of the end in 1989, and they were clearly revealed.

Последните шест стиха на Даниил единадесета глава представляват „събитията, свързани с приключването на благодатното време“. Тези събития бяха разпечатани във времето на края през 1989 година и бяха ясно разкрити.

> “Before His crucifixion the Saviour explained to His disciples that He was to be put to death and to rise again from the tomb, and angels were present to impress His words on minds and hearts. But the disciples were looking for temporal deliverance from the Roman yoke, and they could not tolerate the thought that He in whom all their hopes centered should suffer an ignominious death. T he words which they needed to remember were banished from their minds; and when the time of trial came, it found them unprepared. The death of Jesus as fully destroyed their hopes as if He had not forewarned them. So in the prophecies the future is opened before us as plainly as it was opened to the disciples by the words of Christ. The events connected with the close of probation and the work of preparation for the time of trouble, are clearly presented. But multitudes have no more understanding of these important truths than if they had never been revealed. Satan watches to catch away every impression that would make them wise unto salvation, and the time of trouble will find them unready.” The Great Controversy, 595.

> „Преди Своето разпятие Спасителят обясни на Своите ученици, че трябва да бъде умъртвен и да възкръсне от гроба, и ангели присъстваха, за да запечатат думите Му в умовете и сърцата им. Но учениците очакваха временно освобождение от римското иго и не можеха да понесат мисълта, че Този, в Когото бяха съсредоточени всичките им надежди, трябва да претърпи позорна смърт. Думите, които трябваше да помнят, бяха прогонени от умовете им; и когато настъпи времето на изпитанието, то ги завари неподготвени. Смъртта на Исус така напълно разруши надеждите им, сякаш Той изобщо не ги беше предупредил. Така и в пророчествата бъдещето е открито пред нас също тъй ясно, както беше открито пред учениците чрез думите на Христос. Събитията, свързани с приключването на благодатното време и с делото на приготовление за времето на скръбта, са ясно представени. Но мнозина нямат повече разбиране за тези важни истини, отколкото ако никога не бяха им били открити. Сатана дебне, за да грабне всяко впечатление, което би ги направило мъдри за спасение, и времето на скръбта ще ги завари неприготвени.“ Великата борба, 595.

It was at Caesarea Philippi, which is Panium, which is verses thirteen through fifteen that Christ began to teach His disciples about the cross, thus typifying the history of the Exeter camp meeting until October 22, 1844. At the beginning of the reformatory movement of the one hundred and forty-four thousand the “events connected with the close of probation” were unsealed and at the end of the movement of the one hundred and forty-four thousand the “events connected with the close of probation” are unsealed within the hidden history of verse forty.

Именно в Кесария Филипова, която е Паниум, тоест в стихове тринадесети до петнадесети, Христос започна да учи Своите ученици за кръста, като по този начин предобразяваше историята на лагерното събрание в Ексетър до 22 октомври 1844 година. В началото на реформаторското движение на сто четиридесет и четирите хиляди „събитията, свързани с края на изпитателното време“ бяха разпечатани, а в края на движението на сто четиридесет и четирите хиляди „събитията, свързани с края на изпитателното време“ са разпечатани в скритата история на стих четиридесети.

> “Today, in the spirit and power of Elias and of John the Baptist, messengers of God’s appointment are calling the attention of a judgment-bound world to the solemn events soon to take place in connection with the closing hours of probation and the appearance of Christ Jesus as King of kings and Lord of lords.” Prophets and Kings, 715, 716.

> „Днес, в духа и силата на Илия и на Йоан Кръстител, вестители, определени от Бога, насочват вниманието на един свят, надвиснал под съда, към тържествените събития, които скоро ще се изпълнят във връзка с последните часове на благодатното време и явяването на Христос Исус като Цар на царете и Господ на господарите.“ Пророци и царе, 715, 716.

The “events connected with the close of probation” are the events that are unsealed in the hidden history of verse forty. In Zechariah chapter three the final scenes of the investigative judgment are illustrated. Inspiration combines Zechariah’s testimony with those who are sealed in Ezekiel chapter nine.

„събитията, свързани с приключването на благодатното време“, са събитията, които се разпечатват в скритата история на четиридесети стих. В трета глава на Захария са онагледени заключителните сцени на следствения съд. Вдъхновението съчетава свидетелството на Захария с онези, които са запечатани в девета глава на Езекиил.

> “The people of God are sighing and crying for the abominations done in the land. With tears they warn the wicked of their danger in trampling upon the divine law, and with unutterable sorrow they humble themselves before the Lord on account of their own transgressions. The wicked mock their sorrow, ridicule their solemn appeals, and sneer at what they term their weakness. But the anguish and humiliation of God’s people is unmistakable evidence that they are regaining the strength and nobility of character lost in consequence of sin. It is because they are drawing nearer to Christ, and their eyes are fixed upon His perfect purity, that they so clearly discern the exceeding sinfulness of sin. Their contrition and self-abasement are infinitely more acceptable in the sight of God than is the self-sufficient, haughty spirit of those who see no cause to lament, who scorn the humility of Christ, and who claim perfection while transgressing God’s holy law. Meekness and lowliness of heart are the conditions for strength and victory. The crown of glory awaits those who bow at the foot of the cross. Blessed are these mourners, for they shall be comforted.

> „Божият народ въздиша и плаче за мерзостите, които се вършат в земята. Със сълзи те предупреждават нечестивите за опасността, в която се намират, като потъпкват Божия закон, и с неизказана скръб се смиряват пред Господа поради собствените си прегрешения. Нечестивите се подиграват на тяхната скръб, осмиват тържествените им увещания и се присмиват на онова, което наричат тяхна слабост. Но мъката и смирението на Божия народ са недвусмислено доказателство, че той възвръща силата и благородството на характера, изгубени вследствие на греха. Тъкмо защото се приближават повече до Христос и очите им са устремени към Неговата съвършена чистота, те така ясно разпознават крайната греховност на греха. Тяхното съкрушение и себеунижение са безкрайно по-приемливи пред Бога, отколкото самодоволният, надменен дух на онези, които не виждат причина да скърбят, които презират смирението на Христос и претендират за съвършенство, докато престъпват святия Божи закон. Кротостта и смирението на сърцето са условията за сила и победа. Венецът на славата очаква онези, които се покланят в подножието на кръста. Блажени са тези, които плачат, защото те ще се утешат.“

> “The faithful, praying ones are, as it were, shut in with God. They themselves know not how securely they are shielded. Urged on by Satan, the rulers of this world are seeking to destroy them; but could their eyes be opened, as were the eyes of Elisha’s servant at Dothan, they would see the angels of God encamped about them, by their brightness and glory holding in check the hosts of darkness.

> „Верните, молещи се люде са, така да се каже, затворени заедно с Бога. Самите те не знаят колко сигурно са защитени. Подтиквани от Сатана, управниците на този свят се стремят да ги погубят; но ако очите им можеха да се отворят, както се отвориха очите на слугата на Елисей в Дотан, те биха видели Божиите ангели, разположени на стан около тях, които със своя блясък и слава държат в възпиране силите на тъмнината.

> “As the people of God afflict their souls before Him, pleading for purity of heart, the command is given, ‘Take away the filthy garments’ from them, and the encouraging words are spoken, ‘Behold, I have caused thine iniquity to pass from thee, and I will clothe thee with change of raiment.’ The spotless robe of Christ’s righteousness is placed upon the tried, tempted, yet faithful children of God. The despised remnant are clothed in glorious apparel, nevermore to be defiled by the corruptions of the world. Their names are retained in the Lamb’s book of life, enrolled among the faithful of all ages. They have resisted the wiles of the deceiver; they have not been turned from their loyalty by the dragon’s roar. Now they are eternally secure from the tempter’s devices. Their sins are transferred to the originator of sin. And the remnant are not only pardoned and accepted, but honored. ‘A fair miter’ is set upon their heads. They are to be as kings and priests unto God. While Satan was urging his accusations and seeking to destroy this company, holy angels, unseen, were passing to and fro, placing upon them the seal of the living God. These are they that stand upon Mount Zion with the Lamb, having the Father’s name written in their foreheads. They sing the new song before the throne, that song which no man can learn save the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. ‘These are they which follow the Lamb whithersoever He goeth. These were redeemed from among men, being the first fruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God.’”

> „Когато Божият народ смирява душите си пред Него, молейки за чистота на сърцето, се дава заповедта: „Свалете от тях оцапаните дрехи“, и се изричат насърчителните думи: „Виж, отнех от тебе беззаконието ти и ще те облека в премяна.“ Безупречната одежда на Христовата правда се полага върху изпитаните, изкушавани, но верни Божии чеда. Презреният остатък е облечен в славни одежди, за да не бъде вече никога осквернен от покварите на света. Имената им се запазват в книгата на живота на Агнето, вписани между верните от всички векове. Те са устояли на хитростите на измамника; не са били отклонени от своята вярност от ръмженето на змея. Сега те са завинаги обезпечени срещу кроежите на изкусителя. Техните грехове се прехвърлят върху причинителя на греха. А остатъкът не само е простен и приет, но и почетен. „Чиста митра“ се поставя на главите им. Те трябва да бъдат като царе и свещеници на Бога. Докато Сатана отправяше обвиненията си и се стремеше да погуби това общество, свети ангели, невидими, преминаваха насам и натам, като поставяха върху тях печата на живия Бог. Това са онези, които стоят на хълма Сион с Агнето, като имат името на Отца, написано на челата им. Те пеят новата песен пред престола, онази песен, която никой не може да научи, освен сто четиридесет и четирите хиляди, които бяха изкупени от земята. „Това са онези, които следват Агнето, където и да отива То. Те бяха изкупени измежду човеците като първи плодове на Бога и на Агнето. И в устата им не се намери лъжа; защото са без недостатък пред Божия престол.“”

> “Now is reached the complete fulfillment of those words of the Angel: ‘Hear now, O Joshua the high priest, thou, and thy fellows that sit before thee: for they are men wondered at: for, behold, I will bring forth My servant the Branch.’ Christ is revealed as the Redeemer and Deliverer of His people. Now indeed are the remnant ‘men wondered at,’ as the tears and humiliation of their pilgrimage give place to joy and honor in the presence of God and the Lamb. ‘In that day shall the branch of the Lord be beautiful and glorious, and the fruit of the earth shall be excellent and comely for them that are escaped of Israel. And it shall come to pass, that he that is left in Zion, and he that remaineth in Jerusalem, shall be called holy, even everyone that is written among the living in Jerusalem.”’ Testimonies, volume 5, 474–476.

> „Сега се достига пълното изпълнение на онези думи на Ангела: „Чуй сега, Иисусе, велики първосвещенико, ти и другарите ти, които седят пред теб; защото те са мъже за чудо; защото, ето, Аз ще доведа Своя Служител, Отрасъла.“ Христос се открива като Изкупител и Освободител на Своя народ. Сега наистина остатъкът е „мъже за чудо“, тъй като сълзите и унижението на тяхното странстване отстъпват място на радост и чест в присъствието на Бога и на Агнето. „В онзи ден Отрасълът Господен ще бъде красив и славен, и плодът на земята — превъзходен и прекрасен за избавените от Израил. И ще стане така, че онзи, който е останал в Сион, и онзи, който е останал в Йерусалим, ще се нарече свят — всеки, който е записан между живите в Йерусалим.““ Свидетелства, том 5, 474–476.

The one hundred and forty-four thousand in the book of Revelation are Ezekiel’s group that are “sealed” as they “sigh and cry” for the abominations that are in the land. They are sealed when they are given the garment of Christ’s righteousness and the fair miter which represents Peter’s “kings and priests,” who were not the people of God, but have now become the people of God.

Сто четиридесет и четирите хиляди в книгата Откровение са групата на Езекиил, които са „запечатани“, докато „въздишат и плачат“ за мерзостите, които са в земята. Те биват запечатани, когато им се дава одеждата на Христовата правда и красивият митър, който представлява Петровите „царе и свещеници“, които не бяха Божий народ, но сега са станали Божий народ.

> But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should shew forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. Dearly beloved, I beseech you as strangers and pilgrims, abstain from fleshly lusts, which war against the soul; Having your conversation honest among the Gentiles: that, whereas they speak against you as evildoers, they may by your good works, which they shall behold, glorify God in the day of visitation. 1 Peter 2:9–12.

> Но вие сте избран род, царствено свещенство, свят народ, люде, придобити за Негово притежание, за да възвестявате превъзходствата на Онзи, Който ви призова от тъмнината в Своята чудна светлина; вие, които някога не бяхте народ, а сега сте Божий народ; които не бяхте получили милост, а сега получихте милост. Възлюбени, моля ви като чужденци и пришълци да се въздържате от плътските страсти, които воюват против душата; като имате поведение честно между езичниците, та, в онова, в което говорят против вас като против злосторници, чрез добрите ви дела, които виждат, да прославят Бога в деня на посещението. 1 Peter 2:9–12.

> Now therefore, if ye will obey my voice indeed, and keep my covenant, then ye shall be a peculiar treasure unto me above all people: for all the earth is mine: And ye shall be unto me a kingdom of priests, and an holy nation. These are the words which thou shalt speak unto the children of Israel. Exodus 19:5, 6.

> И така, ако наистина ще послушате гласа Ми и ще пазите завета Ми, тогава ще Ми бъдете особено съкровище измежду всички народи; защото цялата земя е Моя. И ще Ми бъдете царство от свещеници и свят народ. Това са думите, които ще говориш на израилевите чеда. Изход 19:5, 6.

> “In the last days of this earth’s history, God’s covenant with his commandment-keeping people is to be renewed. ‘In that day I will make a covenant for them with the beasts of the field, and with the fowls of heaven, and with the creeping things of the ground: and I will break the bow and the sword and the battle out of the earth, and I will make them to lie down safely. And I will betroth thee unto me forever; yea, I will betroth thee unto me in righteousness, and in judgment, and in loving-kindness, and in mercies. I will even betroth thee unto me in faithfulness; and thou shalt know the Lord.’

> „В последните дни от историята на тази земя Божият завет с Неговия народ, който пази Неговите заповеди, трябва да бъде подновен. „В онзи ден ще сключа за тях завет с полските зверове, с небесните птици и с пълзящите по земята неща; и ще строша лъка, меча и войната от земята, и ще ги направя да лежат в безопасност. И ще те сгодя за Себе Си довека; да, ще те сгодя за Себе Си в правда, в съд, в милост и в щедри милости. Ще те сгодя за Себе Си във вярност; и ти ще познаеш Господа.“

> “‘And it shall come to pass in that day, I will hear, saith the Lord, I will hear the heavens, and they shall hear the earth; and the earth shall hear the corn, and the wine, and the oil; and they shall hear Jezreel. And I will sow her unto me in the earth; and I will have mercy upon her that had not obtained mercy; and I will say to them which were not my people, Thou art my people; and they shall say, Thou art my God.’ Hosea 2:14–23.

> „И ще стане в онзи ден, ще чуя, казва Господ, ще чуя небесата, а те ще чуят земята; и земята ще чуе житото, виното и дървеното масло; а те ще чуят Езраел. И ще я посея за Себе Си в земята; и ще покажа милост към онази, която не беше получила милост; и ще кажа на онези, които не бяха Мой народ: Ти си Мой народ; а те ще кажат: Ти си мой Бог.“ Осия 2:14–23.

> “‘In that day, . . . the remnant of Israel, and such as are escaped of the house of Jacob, . . . shall stay upon the Lord, the Holy One of Israel, in truth.’ Isaiah 10:20. From ‘every nation, and kindred, and tongue, and people’ there will be those who will gladly respond to the message, ‘Fear God, and give glory to him; for the hour of his judgment is come.’ They will turn from every idol that binds them to this earth, and will ‘worship him at that made heaven, and earth, and the sea, and the fountains of waters.’ They will free themselves from every entanglement, and will stand before the world as monuments of God’s mercy. Obedient to every divine requirement, they will be recognized by angels and by men as those that ‘keep the commandments of God, and the faith of Jesus.’ Revelation 14:6–7, 12.

> „‘В оня ден... останалите от Израиля и спасените от Якововия дом... ще се уповават на Господа, Светия Израилев, с истина.’ Исая 10:20. От ‘всеки народ, племе, език и люде’ ще има такива, които с радост ще откликнат на вестта: ‘Бойте се от Бога и Му въздайте слава, защото настана часът на Неговия съд.’ Те ще се отвърнат от всеки идол, който ги привързва към тази земя, и ще ‘се поклонят на Този, Който е направил небето и земята, морето и водните извори.’ Те ще се освободят от всяко заплитане и ще застанат пред света като паметници на Божията милост. Послушни на всяко Божествено изискване, те ще бъдат разпознати от ангели и от човеци като онези, които ‘пазят Божиите заповеди и вярата Исусова.’ Откровение 14:6–7, 12.“

> “‘Behold, the days come, saith the Lord, that the plowman shall overtake the reaper, and the treader of grapes him that soweth seed; and the mountains shall drop sweet wine, and all the hills shall melt. And I will bring again the captivity of my people of Israel, and they shall build the waste cities, and inhabit them; and they shall plant vineyards, and drink the wine thereof; they shall also make gardens, and eat the fruit of them. And I will plant them upon their land, and they shall no more be pulled up out of their land which I have given them, saith the Lord thy God. Amos 9:13–15.’” Review and Herald, February 26, 1914.

> „Ето, идат дни, казва Господ, когато орачът ще настигне жътваря, и тъпчещият гроздето — онзи, който сее семе; и планините ще капят сладко вино, и всички хълмове ще се разтопят. И ще върна от плена Моя народ Израил, и те ще съградят запустелите градове и ще ги населят; ще насадят лозя и ще пият виното им; ще направят и градини и ще ядат плода им. И ще ги насадя в земята им, и те няма вече да бъдат изтръгнати от земята си, която им дадох, казва Господ, твоят Бог. Амос 9:13–15.“ Review and Herald, 26 февруари 1914 г.

It is evident that from the point when the final chosen generation of the one hundred and forty-four thousand are sealed that there are still Gentiles who can be influenced by the one hundred and forty-four thousand’s life style (conversation) during the day of the Gentile’s visitation.

Очевидно е, че от момента, когато последното избрано поколение от сто четиридесет и четирите хиляди бъде запечатано, все още има езичници, които могат да бъдат повлияни от начина на живот (поведението) на сто четиридесет и четирите хиляди през деня на посещението на езичниците.

> “Human power and human might did not establish the church of God, and neither can they destroy it. Not on the rock of human strength, but on Christ Jesus, the Rock of Ages, was the church founded, ‘and the gates of hell shall not prevail against it.’ Matthew 16:18. The presence of God gives stability to His cause. ‘Put not your trust in princes, nor in the son of man,’ is the word that comes to us. Psalm 146:3. ‘In quietness and in confidence shall be your strength.’ Isaiah 30:15. God’s glorious work, founded on the eternal principles of right, will never come to nought. It will go on from strength to strength, ‘not by might, nor by power, but by My Spirit, saith the Lord of hosts.’ Zechariah 4:6.

> „Човешката власт и човешката мощ не са основали Божията църква и също така не могат да я унищожат. Не върху скалата на човешката сила, а върху Христос Исус, Канарата на вековете, беше основана църквата, „и портите на ада няма да ѝ надделеят“. Матей 16:18. Божието присъствие придава устойчивост на Неговото дело. „Не уповавайте на князе, нито на човешки син“ — това е словото, което идва към нас. Псалом 146:3. „В тишина и упование ще бъде силата ви.“ Исая 30:15. Божието славно дело, основано върху вечните принципи на правдата, никога няма да се провали. То ще върви от сила в сила, „не чрез сила, нито чрез мощ, а чрез Духа Ми, казва Господ на Силите“. Захария 4:6.

> “The promise, ‘The hands of Zerubbabel have laid the foundation of this house; his hands shall also finish it,’ was literally fulfilled. Verse 9. ‘The elders of the Jews builded, and they prospered through the prophesying of Haggai the prophet and Zechariah the son of Iddo. And they builded, and finished it, according to the commandment of the God of Israel, and according to the commandment of Cyrus, and Darius, and Artaxerxes king of Persia. And this house was finished on the third day of the month Adar [the twelfth month], which was in the sixth year of the reign of Darius the king.’ Ezra 6:14, 15.” Prophets and Kings, 595, 596.

> „Обещанието: „Ръцете на Зоровавел положиха основите на този дом; неговите ръце и ще го довършат“, се изпълни буквално. Стих 9. „Юдейските старейшини градяха и преуспяваха чрез пророкуването на пророк Агей и на Захария, сина на Идо. И те градиха и го завършиха според заповедта на Израилевия Бог и според заповедта на Кир, Дарий и Артаксеркс, персийския цар. И този дом бе завършен на третия ден от месец Адар [дванадесетия месец], в шестата година от царуването на цар Дарий.“ Ездра 6:14, 15.“ Пророци и царе, 595, 596.

Verses thirteen to fifteen represent the prophetic events that lead to the close of probation for Sabbath-keepers at the Sunday law. They also represent the third of three steps in verse ten of Daniel twelve. Verse ten is the “purification,” verses eleven and twelve represent the “made white” and verses thirteen to fifteen represent the litmus test where the Sabbath-keeping virgins are “tried.”

Стихове тринадесети до петнадесети представят пророческите събития, които водят до приключването на времето на изпит за пазителите на съботата при неделния закон. Те също така представят третата от трите стъпки в десети стих на Даниил дванадесета глава. Десети стих е „очистването“, стихове единадесети и дванадесети представят „избелени“, а стихове тринадесети до петнадесети представят лакмусовия изпит, при който девиците, пазещи съботата, са „изпитани“.

The internal message in the book of Daniel is represented by the Ulai River vision of chapters seven through nine and the external message is represented by the Hiddekel River vision of chapters ten through twelve. Chapter twelve is the climax of both the internal and external visions, and it presents the method in which Christ raises up and cleanses the one hundred and forty-four thousand. Verses ten through sixteen represent the hidden history of verse forty from 1989 unto the Sunday law of verse forty-one and sixteen. The verses that fit into the hidden history represent the perfect fulfillment of verse ten of chapter twelve.

Вътрешната вест в книгата на Даниил е представена чрез видението при река Улай в глави седма до девета, а външната вест е представена чрез видението при река Хидекел в глави десета до дванадесета. Дванадесета глава е кулминацията както на вътрешните, така и на външните видения и представя начина, по който Христос издига и очиства сто четиридесет и четирите хиляди. Стихове десети до шестнадесети представят скритата история на четиридесети стих от 1989 година до неделния закон от четиридесет и първи и шестнадесети стих. Стиховете, които се вписват в скритата история, представляват съвършеното изпълнение на десети стих от дванадесета глава.

> Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days. Daniel 12:10–12.

> Мнозина ще се очистят, и ще станат бели, и ще бъдат изпитани; а нечестивите ще вършат нечестие; и никой от нечестивите няма да разбере; но разумните ще разберат. И от времето, когато бъде премахната всекидневната жертва и бъде поставена мерзостта, която докарва запустение, ще има хиляда двеста и деветдесет дни. Блажен е онзи, който чака и достигне до хилядата триста тридесет и пет дни. Даниил 12:10–12.

The “wise” who understand verses ten through sixteen and who have been sealed both “intellectually” and “spiritually” are those who understand the external prophetic message represented in the hidden history of verse forty, and they have been “intellectually” settled into that understanding before the Sunday law. The “wise” are those who have been transformed by the internal message represented by Revelation chapter eleven and verse eleven and they have settled into the experience before the Sunday law.

„Мъдрите“, които разбират стихове десет до шестнадесет и които са били запечатани както „интелектуално“, така и „духовно“, са онези, които разбират външната пророческа вест, представена в скритата история на стих четиридесет, и които са били „интелектуално“ утвърдени в това разбиране преди неделния закон. „Мъдрите“ са онези, които са били преобразени от вътрешната вест, представена в Откровение, глава единадесета, стих единадесет, и са се утвърдили в тази опитност преди неделния закон.

The “wise” are those who have received the “blessing” associated with “waiting,” marking the one hundred and forty-four thousand as those who fulfill the perfect and final fulfillment of the ten virgins. Revelation eleven verse eleven arrived in July of 2023, thus marking the “time of the end,” when Daniel and Revelation mark with two witnesses that the increase of knowledge which was unsealed in July of 2023 identifies the sealing process of the one hundred and forty-four thousand. Eleven plus eleven equals twenty-two, which is a symbol of the combination of divinity with humanity, and those who pass the three-step purification process that produces the one hundred and forty-four thousand are identified in Daniel twelve, verse twelve providing another signature of Palmoni, for twelve times twelve equals one hundred and forty-four thousand.

„Мъдрите“ са онези, които са приели „благословението“, свързано с „очакването“, с което сто четиридесет и четирите хиляди са обозначени като онези, които изпълняват съвършеното и окончателно изпълнение на десетте девици. Откровение единадесета глава, единадесети стих, настъпи през юли 2023 г., като по този начин отбеляза „времето на края“, когато Даниил и Откровение чрез двама свидетели посочват, че увеличаването на знанието, което бе разпечатано през юли 2023 г., определя процеса на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Единадесет плюс единадесет е равно на двадесет и две, което е символ на съчетаването на божествеността с човечеството, а онези, които преминават през тристепенния очистителен процес, който произвежда сто четиридесет и четирите хиляди, са посочени в Даниил дванадесета глава, дванадесети стих, като по този начин се дава още един белег на Палмони, защото дванадесет по дванадесет е равно на сто четиридесет и четири хиляди.

We will continue this study in the next article.

Ще продължим това изследване в следващата статия.

Back to Articles