Article

# Рим установява видението — число седем

Последният спор: символиката на Рим в адвентната пророческа вест и приключването на благодатното време

Author

Jeff Pippenger

Published

August 17, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Разглеждаме шест исторически линии в историята на адвентизма, в които спорът относно символа на Рим е бил разглежданият въпрос. Прилагаме методологията на късния дъжд, която е „заповед върху заповед“, от „тук малко“ и „там малко“. Започнахме, като установихме, че първият спор относно символа на Рим илюстрира настоящия спор и следователно подчертава, че сега се намираме в последния спор преди затварянето на благодатното време.

Сериозността на тази последна борба относно символа на Рим е представена също и в стихове десети до шестнадесети на Даниил единадесета глава, които предобразяват скритата история на стих четиридесети от Даниил единадесета глава. Историята на стих четиридесети довежда изучаващия пророчествата до 1989 година и разпадането на Съветския съюз, както е представено в стих десети. Следващият стих, стих четиридесет и първи, който посочва скоро настъпващия неделен закон в Съединените щати, е предобразен от стих шестнадесети. Вдъхновението е посочило, че запечатано е било „онази част от книгата на Даниил, която се отнасяше до последните дни“.

Периодът от 1989 година до неделния закон е запечатаната част на последните дни и е предобразен в стихове десети до шестнадесети. Следователно именно увеличаването на знанието води до края на благодатното време за адвентистите от седмия ден, защото благодатното време на адвентизма в Съединените щати приключва при неделния закон. В стихове десети до шестнадесети намираме стих четиринадесети, който посочва, че именно „разбойниците“ от Божия народ утвърждават видението.

Следователно милеритската полемика, представена на пионерската карта от 1843 г., е първата полемика на Рим в историята на адвентизма. Фактът, че същата тази полемика отново е настъпила, показва на всеки, който желае да види, че Исус, като Алфа и Омега, винаги илюстрира края с началото. Настоящата полемика е последната полемика, която пресява мъдрите и неразумните девици.

Осветената пророческа логика учи, че сто четиридесет и четирите хиляди достигат до съвършено единство преди приключването на времето им на изпитание при скоро настъпващия неделен закон. Облагородяващият огън на Малахиевия Вестител на завета сега очиства левитите като злато и сребро. Човекът с четката за прах сега очиства хармана Си с думи на истина.

> „Лопатата Му е в ръката Му, и Той ще очисти добре гумното Си и ще събере житото Си в житницата.“ Матей 3:12. Това беше едно от времената на пресяване. Чрез думите на истината плявата се отделяше от житото. Понеже бяха твърде суетни и самоправедни, за да приемат изобличение, твърде привързани към света, за да приемат живот на смирение, мнозина се отвърнаха от Исус. Мнозина и днес постъпват по същия начин. Днес душите биват изпитвани, както бяха изпитани онези ученици в синагогата в Капернаум. Когато истината бъде доведена до сърцето, те виждат, че животът им не е в съгласие с Божията воля. Виждат нуждата от цялостна промяна в себе си; но не са готови да поемат делото на самоотричане. Затова се гневят, когато греховете им бъдат разкрити. Те си отиват оскърбени, както учениците оставиха Исус, роптаейки: „Тежка е тая реч; кой може да я слуша?““ Копнежът на вековете, 392.

Фактът, че първите шестнадесет стиха са началото на последното пророчество на Даниил и че тези стихове съответстват на последните шест стиха от главата, показва, че Алфата и Омегата използва стиховете в началото, за да извърши окончателното отделяне на мъдрите и нечестивите, както е представено чрез Даниил в дванадесета глава, което сега се осъществява.

Трето свидетелство за сериозния характер на спора е фактът, че вдъхновението, чрез писанията на сестра Уайт, ясно потвърждава пионерската карта от 1843 г., която представя римския спор в стих четиринадесети. Началният спор представя крайния спор, а вдъхновеното утвърждаване на милеритското разбиране за „разбойниците от народа ти“ в стих четиринадесети означава, че ако тази основополагаща истина бъде отхвърлена, това едновременно представлява и отхвърляне на авторитета на Духа на пророчеството. В съгласие с предишните две свидетелства, които подчертават, че този спор се разиграва непосредствено преди приключването на благодатното време, е сигурността, че последната, или окончателна, измама за онези, които изповядват, че поддържат Духа на пророчеството, е отхвърлянето на Духа на пророчеството.

> „Сатана е… непрестанно настъпателен в налагането на фалшивото — за да отвежда далеч от истината. Самата последна измама на Сатана ще бъде да обезсили свидетелството на Божия Дух. „Където няма видение, народът загива“ (Притчи 29:18). Сатана ще действа изкусно, по различни начини и чрез различни средства, за да разклати доверието на Божия остатъчен народ в истинното свидетелство.

> „Ще се разпали омраза срещу Свидетелствата, която е сатанинска. Действията на Сатана ще бъдат насочени към разклащане на вярата на църквите в тях, поради следната причина: Сатана не може да има толкова свободен път, за да въвежда своите измами и да обвързва души в своите заблуди, ако предупрежденията, изобличенията и съветите на Божия Дух се вземат под внимание.“ Избрани вести, книга 1, 48.

Обезсилването или отхвърлянето на авторитета на „свидетелството на Божия Дух“ чрез писанията на Елън Уайт е „най-последната измама на Сатана“. Сестра Уайт пише, че ѝ било „показано“, че „картата от 1843 година беше направлявана от ръката на Господа и не бива да бъде изменяна“. Предходният пасаж пряко свързва отхвърлянето на авторитета на Духа на пророчеството с видението за последните дни, защото всички пророци говорят най-пряко за последните дни. Следователно, когато Даниил казва в стих четиринадесети, че „разбойниците“ утвърждават видението, това е видението на Соломон от Притчи 29:18, което казва, че онези, които нямат видението, „загиват“, а думата „загиват“ означава „да бъдат оголени“.

Следователно „погиват“ означава, че онези, които в последните дни изповядват, че поддържат Духа на пророчеството, но отхвърлят представения в него авторитет, остават голи и погиват — описание на лаодикийците, които са „окаяни, нещастни, сиромаси, слепи и голи“. На тях им се дава съвет да купят „бели дрехи, за да се облечеш, та да не се яви срамът на твоята голота“. Ако откажат съвета, биват избълвани из устата на Господа.

Така намираме още едно свидетелство, че тази голота се проявява непосредствено преди приключването на изпитателното време. При скоро предстоящия неделен закон тези голи души ще приемат белега на звяра, когато бъдат повалени, както е представено в четиридесет и първи стих на Даниил единадесета глава. Причината, поради която ще бъдат повалени, е, че са отхвърлили авторитета на Духа на пророчеството, който поддържа пионерската карта от 1843 година, която представя основите на адвентизма и включва „ключа“, който утвърждава видението чрез отъждествяването, че Рим е силата, представена като „разбойниците на твоя народ“ в четиринадесети стих.

> „Едно нещо е сигурно: онези адвентисти от седмия ден, които застанат под знамето на Сатана, най-напред ще се откажат от вярата си в предупрежденията и изобличенията, съдържащи се в Свидетелствата на Божия Дух.

> „Зовът към по-голямо посвещение и по-свята служба се отправя и ще продължава да се отправя. Някои, които сега изговарят внушенията на Сатана, ще дойдат на себе си. Има хора на важни доверени постове, които не разбират истината за това време. На тях вестта трябва да бъде дадена. Ако я приемат, Христос ще ги приеме и ще ги направи съработници с Него. Но ако откажат да чуят вестта, ще застанат под черното знаме на Княза на тъмнината.“

> „Получих наставление да кажа, че скъпоценната истина за това време се открива все по-ясно и по-ясно на човешките умове. В особен смисъл мъже и жени трябва да ядат плътта на Христос и да пият кръвта Му. Ще настъпи развитие на разбирането, защото истината е способна на постоянно разширяване. Божественият Източник на истината ще влезе в по-близко и още по-близко общение с онези, които продължават да Го познават. Когато Божият народ приема Неговото слово като небесния хляб, те ще узнаят, че Неговото явяване е приготвено като утрото. Те ще приемат духовна сила, както тялото приема физическа сила, когато се яде храна.“ Spalding and Magan, 305, 306.

В предишната ни статия установихме, че Урия Смит беше поборникът на бунта от 1863 г., защото именно той въведе фалшивата карта от 1863 г. Картата, която той изработи през 1863 г., премахна седемте времена от Левит двадесет и шеста глава от пророческата вест на Лаодикийския адвентизъм, като по този начин отбеляза началото на постепенното събаряне на основите, а също и началото на изграждането на фалшивата лаодикийска адвентна основа, която е построена върху пясък. По-късно в адвентната история неговото частно тълкуване на северния цар даде плодовете на неговия пророчески модел, когато хората побягнаха от църквата.

> Пазете се от лъжепророци, които идват при вас в овчи дрехи, а отвътре са грабливи вълци. По плодовете им ще ги познаете. Берат ли хората грозде от тръни или смокини от бодили? Така всяко добро дърво дава добър плод, а лошото дърво дава лош плод. Доброто дърво не може да дава лош плод, нито лошото дърво може да дава добър плод. Всяко дърво, което не дава добър плод, се отсича и в огън се хвърля. И тъй, по плодовете им ще ги познаете. Не всеки, който Ми казва: Господи, Господи, ще влезе в небесното царство, а онзи, който върши волята на Моя Отец, Който е на небесата. Мнозина ще Ми кажат в онзи ден: Господи, Господи, не в Твоето ли име пророкувахме? и в Твоето име бесове изгонвахме? и в Твоето име много велики дела вършихме? И тогава ще им заявя: Никога не съм ви познавал; махнете се от Мен вие, които вършите беззаконие. И тъй, всеки, който слуша тези Мои думи и ги изпълнява, ще оприлича него на разумен човек, който е построил къщата си на канара; и заваля дъждът, и придойдоха реките, и духнаха ветровете, и се устремиха върху онази къща; и тя не падна, защото беше основана на канара. А всеки, който слуша тези Мои думи и не ги изпълнява, ще бъде оприличен на безразсъден човек, който е построил къщата си на пясък; и заваля дъждът, и придойдоха реките, и духнаха ветровете, и налетяха върху онази къща; и тя падна; и падането ѝ беше голямо. Матей 7:15–27.

Ръководството на Лаодикийския адвентизъм от седмия ден беше отминато през 1989 г. така сигурно, както ръководството на юдейската църква беше отминато при раждането на Христос.

> „Човеците не знаят това, но вестта изпълва небето с ликуване. С по-дълбок и по-нежен интерес святите същества от света на светлината са привлечени към земята. Целият свят е по-светъл поради Неговото присъствие. Над хълмовете на Витлеем е събрано безбройно множество ангели. Те очакват знака, за да възвестят радостната вест на света. Ако водачите в Израил бяха верни на повереното им, биха могли да споделят радостта да известят раждането на Исус. Но сега те са отминати.

> „Бог заявява: „Ще излея вода върху жадния и потоци върху сухата земя.“ „На праведния изгрява светлина в тъмнината.“ Исая 44:3; Псалм 112:4. На онези, които търсят светлина и я приемат с радост, ще засияят светлите лъчи от Божия престол.“ Копнежът на вековете, 47.

Времето на края в линията на Христос беше Неговото раждане и именно тогава бе разпечатана вестта, която щеше да изпита онова поколение. 1989 година беше времето на края за кандидатите, които са призовани да бъдат между сто четиридесет и четирите хиляди. Пророческият модел на Урия Смит отхвърли основополагащите истини, представени на картата от 1843 година. Тези истини бяха „Канарата“.

> „Предупреждението дойде: Не бива да се допуска да навлезе нищо, което би смутило основата на вярата, върху която градим още откакто вестта дойде през 1842, 1843 и 1844 година. Аз участвах в тази вест и оттогава стоя пред света, вярна на светлината, която Бог ни е дал. Нямаме намерение да снемем нозете си от платформата, на която бяха поставени, когато ден след ден търсехме Господа с усърдна молитва, търсейки светлина. Мислите ли, че бих могла да се откажа от светлината, която Бог ми е дал? Тя трябва да бъде като Канарата на вековете. Тя ме е водила откакто ми бе дадена.“ Review and Herald, 14 април 1903 г.

На 11 септември 2001 г. късният дъжд започна да поръсва, когато ветровете, представляващи исляма на третото горко, бяха пуснати, а Патриотичният акт отбеляза преход от английското към римското право, като пророчески възвести, че потопът на папската власт е започнал да тече. Започна последният процес на изпитване за дома на лаодикийския адвентизъм и „заваля дъждът, и придойдоха реките, и духнаха ветровете, и устремиха се върху онази къща; и тя падна; и падането ѝ беше голямо“.

Вестта, която могъщият ангел възвести по онова време, посочи, че всички народи бяха пили от виното на Вавилон, и фалшивата методология на папския Рим и отстъпилото протестантство, която бе постепенно възприемана от бунта през 1863 година насам, е представена чрез виното (учението) на Вавилон.

> И след това видях друг ангел да слиза от небето, който имаше голяма власт; и земята се освети от неговата слава. И той извика мощно със силен глас, казвайки: Падна, падна великият Вавилон и стана жилище на бесове, и свърталище на всеки нечист дух, и клетка на всяка нечиста и омразна птица. Защото всички народи пиха от виното на яростта на нейното блудство, и земните царе блудстваха с нея, и търговците на земята забогатяха от изобилието на нейните разкошества. Откровение 18:1–3.

При разочарованието на 18 юли 2020 г. изпитателният процес за лаодикийската църква на адвентистите от седмия ден приключи и започна изпитателният процес на онези, които бяха кандидати да бъдат сред сто четиридесет и четирите хиляди. Когато Михаил започна да събужда тези кандидати през юли 2023 г., вестта, представена като масло в притчата на адвентизма, отново бе разпечатана. Било след 11 септември 2001 г., било след юли 2023 г., имаше изливане на маслото, а вестта, която бе разпечатана през юли 2023 г., когато бъде напълно развита, е вестта на Среднощния вик в притчата.

То започва във времето на изпитание като вестта за мъдрите и неразумните девици, но се разгръща до вестта на силния вик. Тази вест идва с предстоящия неделен закон, и когато дойде, вторият глас от осемнадесета глава на Откровение призовава другото Божие стадо да излезе от Вавилон.

> И чух друг глас от небето, който казваше: Излезте от нея, люде Мои, за да не участвате в греховете ѝ и да не приемете от язвите ѝ. Защото греховете ѝ стигнаха до небето, и Бог си спомни нейните беззакония. Откровение 18:4, 5.

Първият глас в стихове първи до трети извести настъпването на време на изпитание и тогава започна поръсването на късния дъжд. Вторият глас определя края на онова време на изпитание и известява времето на изпитание за другото Божие стадо, което все още е във Вавилон.

> „И тъй, в последното дело за предупреждение на света към църквите се отправят два различни призива. Вестта на втория ангел е: „Падна, падна Вавилон, онзи велик град, защото той напои всички народи с виното на яростта на своето блудодеяние.“ А в силния вик на вестта на третия ангел се чува глас от небето, който казва: „Излезте от нея, люде Мои.““ Review and Herald, 6 декември 1892 г.

Именно по време на изливането на Светия Дух се осъществява силното заблуждение на Павел от 2 Солунци. Независимо дали става дума за изпитанието на лаодикийската Църква на адвентистите от седмия ден, започнало на 11 септември 2001 г., или за изпитанието на девиците, които преживяха разочарованието от 18 юли 2020 г., изпитанието настъпва по време на изливане на Светия Дух. Това изливане представлява изпитваща вест.

> „Помазаните, които стоят при Господа на цялата земя, имат положението, някога дадено на Сатана като закрилящ херувим. Чрез святите същества, които обкръжават Неговия престол, Господ поддържа постоянно общение с жителите на земята. Златното масло представлява благодатта, с която Бог снабдява светилниците на вярващите, за да не трепкат и да не угаснат. Ако това свято масло не се изливаше от небето в посланията на Божия Дух, оръдията на злото биха имали пълен контрол над хората.“

> „Бог бива безчестен, когато не приемаме вестите, които Той ни изпраща. Така ние отказваме златния елей, който Той би излял в душите ни, за да бъде предаван на онези, които са в тъмнина. Когато дойде повикът: „Ето, младоженецът иде; излезте да го посрещнете“, онези, които не са приели святия елей, които не са съхранили благодатта на Христос в сърцата си, ще открият, както неразумните девици, че не са готови да посрещнат своя Господ. Те нямат в себе си силата да получат елея и животът им претърпява крушение. Но ако бъде поискан Светият Дух на Бога, ако умоляваме, както направи Моисей: „Покажи ми славата Си“, Божията любов ще се излее в сърцата ни. Чрез златните тръби златният елей ще ни бъде предаден. „Не чрез сила, нито чрез мощ, а чрез Духа Ми, казва Господ на Силите.“ Като приемат светлите лъчи на Слънцето на правдата, Божиите чеда светят като светила в света.“ Review and Herald, July 20, 1897.

Времето на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди започна на 11 септември 2001 г. и то представлява два периода на изпитване. Първият е последното изпитване на Лаодикийската църква на адвентистите от седмия ден, а вторият е за онези, които са предмет на притчата за десетте девици. За да бъде някой или мъдра, или неразумна девица, е необходимо всички девици да преминат през време на забавяне.

В милеритската история времето на забавянето започна с пристигането на втория ангел, което настъпи при първото разочарование. В този момент протестантите, които бяха избраният народ на Бога по предишния завет, бяха отминати. На 18 юли 2020 г. избраният народ по предишния завет беше отминат и процесът на изпитване, който се случи по време на забавянето в милеритската история, започна да се повтаря. Тогава в милеритската история беше развита вестта на Среднощния вик, както се развива и в настоящето. Когато тя напълно достигна лагерното събрание в Ексетър, стана явно кой има вестта (маслото) и кой няма. Избраният народ по предишния завет и в двете истории е първият, който бива изпитван и отминат.

> „„Ново сърце ще ви дам и нов дух ще вложа вътре във вас.“ Вярвам с цялото си сърце, че Божият Дух се оттегля от света и онези, които са имали голяма светлина и възможности и не са ги използвали, ще бъдат първите, които ще бъдат оставени. Те са прогонили Божия Дух чрез наскърбяването Му. Настоящата дейност на Сатана, който въздейства върху сърца, върху църкви и върху народи, би трябвало да смути всеки изследовател на пророчествата. Краят е близо. Нека нашите църкви се издигнат. Нека преобразяващата сила на Бога бъде преживяна в сърцето на отделните членове и тогава ще видим дълбокото раздвижване на Божия Дух. Самото прощение на греха не е единственият резултат от смъртта на Исус. Той принесе безкрайната жертва не само за да бъде премахнат грехът, но и за да бъде възстановено човешкото естество, отново украсено, възсъздадено от развалините си и направено годно за Божието присъствие.“ Избрани вести, книга 3, 154.

През който и да е от двата периода на изпитание, онези, които отхвърлят вестта, която е разпечатана, приемат силната заблуда, за която говори Павел.

> „Страшно нещо е да се отнасяме лекомислено към истината, която е убедила нашия разум и е докоснала сърцата ни. Не можем безнаказано да отхвърляме предупрежденията, които Бог по милост ни изпраща. В дните на Ной от небето беше изпратена вест към света и спасението на човеците зависеше от начина, по който те се отнасяха към тази вест. Понеже отхвърлиха предупреждението, Божият Дух беше оттеглен от грешния род и те загинаха във водите на потопа. Във времето на Авраам милостта престана да умолява виновните жители на Содом и всички, освен Лот с жена си и двете си дъщери, бяха погълнати от огъня, изпратен от небето. Така беше и в дните на Христос. Божият Син заяви на невярващите юдеи от онова поколение: „Вашият дом се оставя пуст.“ Като гледа към последните дни, същата безкрайна сила заявява за онези, които „не приеха любовта към истината, за да се спасят“: „Затова Бог ще им прати силно заблуждение, та да повярват на лъжата; за да бъдат осъдени всички, които не повярваха на истината, а имаха удоволствие в неправдата.“ Когато отхвърлят ученията на Неговото Слово, Бог оттегля Своя Дух и ги оставя на заблудите, които обичат.“ Ранни писания, 46.

Ще продължим това изследване в следващата статия.

Back to Articles