Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Twenty-Four

Скритата история на четиридесети стих — двадесет и четвърто число

Ezekiel Number Five

Езекиил, пета глава

Author

Jeff Pippenger

Published

August 10, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the passage from Testimonies¸ volume five, which we have been considering for a few articles now; we are informed of the vision of the temple given to Ezekiel, Isaiah and John:

В пасажа от „Свидетелства“, том пети, който разглеждаме вече в продължение на няколко статии, ни се представя видението за храма, дадено на Езекиил, Исая и Йоан:

> “These lessons are for our benefit. We need to stay our faith upon God, for there is just before us a time that will try men’s souls. Christ, upon the Mount of Olives, rehearsed the fearful judgments that were to precede His second coming: ‘Ye shall hear of wars and rumors of wars.’ ‘Nation shall rise against nation, and kingdom against kingdom: and there shall be famines, and pestilences, and earthquakes, in divers places. All these are the beginning of sorrows.’ While these prophecies received a partial fulfillment at the destruction of Jerusalem, they have a more direct application to the last days.”

> „Тези поуки са за наша полза. Ние трябва да утвърдим вярата си в Бога, защото непосредствено пред нас е време, което ще изпита душите на човеците. Христос, на Елеонския хълм, изложи страшните съдби, които трябваше да предшестват Неговото второ пришествие: „Ще чуете за войни и за военни слухове.“ „Ще се повдигне народ против народ и царство против царство; и на разни места ще има глад, мор и трусове. А всичко това е начало на скърби.“ Макар че тези пророчества получиха частично изпълнение при разрушението на Ерусалим, те имат по-пряко приложение към последните дни.“

## The Ninth of Av

Девети Ав

Tisha B’Av, which means “the Ninth of Av” in Hebrew is the Jewish day that commemorates the destruction of both the First Temple by the Babylonians in 586 BC and the Second Temple by Titus in the year 70. Both destruction's occurred on the same calendar date—the 9th day of the Hebrew month of Av (usually falling in July or August on the Gregorian calendar). When Sister White aligns the destruction of Jerusalem to the “time that will try men’s souls” in the last days, she is identifying two destructions which both illustrate the soon-coming Sunday law.

Тиша Б’Ав, което на иврит означава „деветият ден на Ав“, е еврейският ден, който възпоменава разрушаването както на Първия храм от вавилонците през 586 г. пр. Хр., така и на Втория храм от Тит през 70 г. сл. Хр. И двете разрушения са станали на една и съща календарна дата — деветия ден от еврейския месец Ав (който обикновено се пада през юли или август по Григорианския календар). Когато сестра Уайт съотнася разрушаването на Ерусалим към „времето, което ще изпита душите на хората“ в последните дни, тя посочва две разрушения, които и двете онагледяват скоро идващия неделен закон.

Verse sixteen of Daniel eleven represents that Sunday law, and aligns with verse forty-one. In Ezekiel the destruction of Jerusalem is used to illustrate the separation of the wise and foolish virgins at the Sunday law. Ezekiel was a captive in Babylon when he was miraculously transported to Jerusalem to view that very separation in chapter eight through eleven.

Шестнадесетият стих на Даниил единадесета глава представя онзи неделен закон и съответства на четиридесет и първия стих. В Езекиил разрушаването на Ерусалим е използвано, за да илюстрира отделянето на мъдрите и неразумните девици при неделния закон. Езекиил беше пленник във Вавилон, когато по чудодеен начин бе пренесен в Ерусалим, за да види именно това отделяне в осма до единадесета глава.

> And it came to pass in the sixth year, in the sixth month, in the fifth day of the month, as I sat in mine house, and the elders of Judah sat before me, that the hand of the Lord God fell there upon me. Then I beheld, and lo a likeness as the appearance of fire: from the appearance of his loins even downward, fire; and from his loins even upward, as the appearance of brightness, as the colour of amber. And he put forth the form of an hand, and took me by a lock of mine head; and the spirit lifted me up between the earth and the heaven, and brought me in the visions of God to Jerusalem, to the door of the inner gate that looketh toward the north; where was the seat of the image of jealousy, which provoketh to jealousy. Ezekiel 8:1–3.

> И стана в шестата година, в шестия месец, на петия ден от месеца, когато седях в дома си и юдейските старейшини седяха пред мен, че там ръката на Господа Йехова падна върху мен. Тогава погледнах, и ето — подобие като вид на огън: от вида на кръста Му надолу — огън; а от кръста Му нагоре — като вид на сияние, като цвят на кехлибар. И Той простря нещо като ръка и ме хвана за един кичур от косата на главата ми; и Духът ме издигна между земята и небето и ме отведе в Божиите видения в Ерусалим, при входа на вътрешната порта, която гледа на север, където беше седалището на идола на ревността, който възбужда ревност. Езекиил 8:1–3.

The four chapters of eight through eleven are a description of the separation, and Sister White, when commenting on Ezekiel nine identifies not only that it was the same sealing as Revelation chapter seven, but that Jerusalem represents the Laodicean Seventh-day Adventist church in the latter days.

Четирите глави, от осма до единадесета, представляват описание на отделянето, а сестра Уайт, когато коментира Езекиил девета глава, посочва не само че това е същото запечатване, както в Откровение, глава седма, но и че Йерусалим представлява лаодикийската Църква на адвентистите от седмия ден в последните дни.

> “The class who do not feel grieved over their own spiritual declension, nor mourn over the sins of others, will be left without the seal of God. The Lord commissions His messengers, the men with slaughtering weapons in their hands: ‘Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> „Хората, които не чувстват скръб поради собственото си духовно отстъпление, нито скърбят за греховете на другите, ще бъдат оставени без Божия печат. Господ възлага на Своите вестители, мъжете със сечива за избиване в ръцете си: „Вървете след него през града и поразявайте; окото ви да не щади, нито имайте милост: изтребете напълно старци и млади, девици, малки деца и жени; но не се приближавайте до никого, върху когото е белегът; и започнете от Моето светилище.“ Тогава започнаха от старейшините, които бяха пред дома.“

> “Here we see that the church—the Lord’s sanctuary—was the first to feel the stroke of the wrath of God. The ancient men, those to whom God had given great light and who had stood as guardians of the spiritual interests of the people, had betrayed their trust. They had taken the position that we need not look for miracles and the marked manifestation of God’s power as in former days. Times have changed. These words strengthen their unbelief, and they say: The Lord will not do good, neither will He do evil. He is too merciful to visit His people in judgment. Thus ‘Peace and safety’ is the cry from men who will never again lift up their voice like a trumpet to show God’s people their transgressions and the house of Jacob their sins. These dumb dogs that would not bark are the ones who feel the just vengeance of an offended God. Men, maidens, and little children all perish together.

> „Тук виждаме, че църквата — светилището на Господа — бе първата, която почувства удара на Божия гняв. Старците, онези, на които Бог бе дал голяма светлина и които бяха застанали като пазители на духовните интереси на народа, бяха изменили на повереното им доверие. Те бяха заели становището, че не е нужно да очакваме чудеса и явно проявление на Божията сила, както в предишните дни. Времената са се променили. Тези думи укрепват тяхното неверие и те казват: Господ няма да направи нито добро, нито зло. Той е твърде милостив, за да посети народа Си със съд. Така „Мир и безопасност“ е викът на мъже, които никога вече няма да издигнат гласа си като тръба, за да покажат на Божия народ неговите престъпления и на дома Яковов — неговите грехове. Тези неми кучета, които не искаха да лаят, са онези, които ще почувстват справедливото възмездие на оскърбения Бог. Мъже, девици и малки деца всички загиват заедно.“

> “The abominations for which the faithful ones were sighing and crying were all that could be discerned by finite eyes, but by far the worst sins, those which provoked the jealousy of the pure and holy God, were unrevealed. The great Searcher of hearts knoweth every sin committed in secret by the workers of iniquity. These persons come to feel secure in their deceptions and, because of His long-suffering, say that the Lord seeth not, and then act as though He had forsaken the earth. But He will detect their hypocrisy and will open before others those sins which they were so careful to hide.

> „Мерзостите, заради които верните въздишаха и плачеха, бяха всичко, което можеше да бъде разпознато от ограничените човешки очи; но далеч най-тежките грехове — онези, които възбуждаха ревността на чистия и свят Бог — оставаха неразкрити. Великият Изследовател на сърцата знае всеки грях, извършен в тайна от вършителите на беззаконие. Тези хора започват да се чувстват сигурни в измамите си и поради Неговото дълготърпение казват, че Господ не вижда, и след това постъпват така, сякаш Той е оставил земята. Но Той ще изобличи тяхното лицемерие и ще открие пред другите онези грехове, които те тъй старателно са крили.“

> “No superiority of rank, dignity, or worldly wisdom, no position in sacred office, will preserve men from sacrificing principle when left to their own deceitful hearts. Those who have been regarded as worthy and righteous prove to be ring-leaders in apostasy and examples in indifference and in the abuse of God’s mercies. Their wicked course He will tolerate no longer, and in His wrath He deals with them without mercy.

> „Никакво превъзходство по ранг, достойнство или светска мъдрост, никакво положение в свещена служба няма да предпази човеците от това да пожертват принципа, когато бъдат оставени на собствените си измамливи сърца. Онези, които са били считани за достойни и праведни, се оказват главатари в отстъпничеството и примери за безразличие и за злоупотреба с Божиите милости. Техния нечестив път Той няма да търпи повече, и в гнева Си постъпва с тях без милост.״

> “It is with reluctance that the Lord withdraws His presence from those who have been blessed with great light and who have felt the power of the word in ministering to others. They were once His faithful servants, favored with His presence and guidance; but they departed from Him and led others into error, and therefore are brought under the divine displeasure.” Testimonies, volume 5, 211, 212.

> „С неохота Господ оттегля присъствието Си от онези, които са били благословени с голяма светлина и са почувствали силата на словото в служене на другите. Някога те бяха Негови верни служители, удостоени с Неговото присъствие и ръководство; но те се отклониха от Него и поведоха други в заблуда, и затова биват доведени под Божественото неодобрение.“ Свидетелства, том 5, стр. 211, 212.

The entire book of Ezekiel is set within the context of the destruction of Jerusalem. In Ezekiel’s testimony the siege of Nebuchadnezzar that lasted a year and a half is specifically marked, but the “more direct application” of Jesus' warning in Matthew twenty-four is in the latter days. In Ezekiel that line of truth is found in chapter twenty-four.

Цялата книга на Езекиил е поставена в контекста на разрушението на Йерусалим. В свидетелството на Езекиил обсадата на Навуходоносор, продължила година и половина, е конкретно отбелязана, но „по-прякото приложение“ на предупреждението на Исус в Матей двадесет и четвърта глава е в последните дни. В Езекиил тази линия на истината се намира в двадесет и четвърта глава.

## January 15, 588 BC

15 януари 588 г. пр. Хр.

> Again in the ninth year, in the tenth month, in the tenth day of the month, the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, write thee the name of the day, even of this same day: the king of Babylon set himself against Jerusalem this same day. Ezekiel 24:1, 2.

> И пак, в деветата година, в десетия месец, на десетия ден от месеца, Господнето слово дойде към мене и каза: Сине човешки, запиши си името на деня, именно на този същия ден; царят на Вавилон се опълчи против Йерусалим в този същия ден. Езекиил 24:1, 2.

On this date, which is also established on other biblical witnesses, a siege of eighteen months began. The word of the Lord that came to Ezekiel on that date consisted of the parable of the bloody city that is illustrated with a boiling pot followed by a great fire. The parable clearly is representing the judgment upon Jerusalem, and it is followed in the same chapter with Ezekiel’s wife being laid to rest by a stroke as a symbol that the siege that would ultimately destroy the sanctuary had begun.

На тази дата, която е утвърдена и чрез други библейски свидетелства, започна обсада, продължила осемнадесет месеца. Словото Господне, което дойде към Езекил на тази дата, се състоеше от притчата за кървавия град, онагледена с врящ котел, последван от голям огън. Притчата ясно представя съда над Йерусалим, а в същата глава след нея е описано и как жената на Езекил бе положена в покой чрез удар, като знак, че е започнала обсадата, която в крайна сметка щеше да разруши светилището.

> Also the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, behold, I take away from thee the desire of thine eyes with a stroke: yet neither shalt thou mourn nor weep, neither shall thy tears run down. Forbear to cry, make no mourning for the dead, bind the tire of thine head upon thee, and put on thy shoes upon thy feet, and cover not thy lips, and eat not the bread of men. So I spake unto the people in the morning: and at even my wife died; and I did in the morning as I was commanded. Ezekiel 24:15–18.

> И още словото Господне дойде към мене, като каза: Сине човешки, ето, Аз отнемам от тебе с един удар желанието на очите ти; но ти не плачи и не ридай, и сълзите ти да не текат. Въздържай се от плач, не прави жалейка за мъртвец, привържи превръзката на главата си и обуй обувките си на нозете си, и не покривай устните си, и не яж хляба на човеците. И така, говорих на народа сутринта; а вечерта жена ми умря; и на сутринта постъпих, както ми бе заповядано. Езекиил 24:15–18.

Then the people around Ezekiel asked the meaning of the parable and his wife’s death.

Тогава хората около Езекиил попитаха какъв е смисълът на притчата и на смъртта на неговата жена.

> And the people said unto me, Wilt thou not tell us what these things are to us, that thou doest so? Then I answered them, The word of the Lord came unto me, saying, Speak unto the house of Israel, Thus saith the Lord God; Behold, I will profane my sanctuary, the excellency of your strength, the desire of your eyes, and that which your soul pitieth; and your sons and your daughters whom ye have left shall fall by the sword. Ezekiel 24:19–21.

> И народът ми каза: Няма ли да ни кажеш какво значат за нас тия неща, че вършиш това? Тогава им отговорих: Господното слово дойде към мен и каза: Говори на Израилевия дом: Така казва Господ Йехова: Ето, Аз ще оскверня светилището Си, великолепието на вашата сила, желанието на очите ви и онова, което душата ви жали; и синовете ви и дъщерите ви, които сте оставили, ще паднат от меч. Езекиил 24:19–21.

Ezekiel’s wife and the sanctuary are both identified as the “desire of your eyes” in the passage. Biblical historians identify the siege lasted eighteen months, whereas the sieges of Cestius and Titus lasted four years from the year 66 unto the year 70. A close count of the time from the first siege of Cestius unto the destruction is three and a half years, but when applying “inclusive reckoning,” which is the most often employed application in the Bible, it is four-years. Knowing that both reckonings are valid allows us to see both three and a half years from Cestius to Titus and also four years.

В разглеждания пасаж и жената на Езекил, и светилището са определени като „желанието на очите ти“. Библейските историци посочват, че обсадата е продължила осемнадесет месеца, докато обсадите на Цестий и Тит са продължили четири години — от 66-та до 70-та година. При точно изчисление на времето от първата обсада на Цестий до разрушението се получават три години и половина; но при прилагането на „инклузивното броене“, което е най-често използваният начин на изчисление в Библията, то е четири години. Познаването, че и двата начина на броене са валидни, ни позволява да видим както три години и половина от Цестий до Тит, така и четири години.

We have two witnesses of the Sunday law in the two destruction's of Jerusalem, and the details of both histories are to be applied to the soon-coming Sunday law—where Laodicea is spewed out of the mouth of the Lord. The beginning of the siege of Nebuchadnezzar is marked by the death of Ezekiel’s wife. At her death, Ezekiel was commanded not to openly mourn, for he was the sign of the Jews being carried away into captivity.

Имаме две свидетелства за неделния закон в двете разрушения на Ерусалим, и подробностите и на двете истории трябва да бъдат приложени към скоро идващия неделен закон — когато Лаодикия е избълвана от устата на Господа. Началото на обсадата от Навуходоносор е отбелязано със смъртта на жената на Езекиил. При нейната смърт на Езекиил бе заповядано да не скърби открито, защото той беше знамението за юдеите, които биваха отвеждани в плен.

The beginning of the four-year period of 66 to 70 is marked by the sign of the abomination of desolation, which was the sign for the Christians in Jerusalem to flee.

Началото на четиригодишния период от 66 до 70 г. е белязано от знака на мерзостта на запустението, който беше знакът за християните в Йерусалим да побягнат.

> When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place, (whoso readeth, let him understand:) Then let them which be in Judaea flee into the mountains. Matthew 24:15,16.

> И тъй, когато видите мерзостта на запустението, за която е говорил пророк Даниил, че стои на святото място, (който чете, нека разбира:) тогава ония, които са в Юдея, нека бягат по планините. Матей 24:15,16.

Two sieges that clearly align with each other, and both sieges contain a “sign” at the beginning of the siege. When Ezekiel explains what was meant by the death of his wife and the lack of mourning on his part, he explained and then recorded:

Две обсади, които явно съответстват една на друга, и и двете обсади съдържат „знак“ в началото на обсадата. Когато Езекиил обяснява какво е означавала смъртта на неговата жена и липсата на скръб от негова страна, той обяснява и след това записва:

> Thus Ezekiel is unto you a sign: according to all that he hath done shall ye do: and when this cometh, ye shall know that I am the Lord God. Ezekiel 24:24.

> Така Езекиил е за вас знамение: според всичко, което е извършил той, ще извършите и вие; и когато това стане, ще познаете, че Аз съм Господ Йехова. Езекиил 24:24.

The sign of the death of Ezekiel’s wife was an identification of the soon-coming destruction of Jerusalem and the temple and the following captivity in Babylon. The sign of the abomination of desolation, spoken of by Daniel was a warning to escape the destruction, but both sieges have a sign at the beginning.

Знакът на смъртта на жената на Езекиил беше отъждествяване с предстоящото скоро разрушение на Ерусалим и храма и последвалия плен във Вавилон. Знакът на мерзостта на запустението, за която говори Даниил, беше предупреждение да се избяга от разрушението, но и двете обсади имат знак в началото.

There will be a prophetic siege before the soon-coming Sunday law and Ezekiel’s wife’s death is the symbol that the Laodicean Seventh-day Adventist church has been fully passed by, whereas; Ezekiel is a symbol of the one hundred and forty-four thousand, and is the symbol of the ensign that is lifted up at the beginning of the siege. Ezekiel is the ensign of the one hundred and forty-four thousand at the beginning of the siege of Babylon and the sign of the abomination of desolation at the beginning is the “sign” of Rome. One sign speaks to an internal warning and the other to an external warning. There was certainly a warning to the Christians in the year 66, but the warning sign was Rome. The sign in the destruction of Babylon was Ezekiel's wife. Rome is the class who receive the mark of the beast and Ezekiel the sign of those who receive the seal of God.

Ще има пророческа обсада преди скоро идващия неделен закон, и смъртта на жената на Езекиил е символ, че лаодикийската църква на адвентистите от седмия ден е била напълно отмината; докато Езекиил е символ на сто четиридесет и четирите хиляди и е символ на знамето, което се издига в началото на обсадата. Езекиил е знамето на сто четиридесет и четирите хиляди в началото на обсадата на Вавилон, а белегът на мерзостта на запустението в началото е „знакът“ на Рим. Единият знак говори за вътрешно предупреждение, а другият — за външно предупреждение. Несъмнено е имало предупреждение към християните в 66 година, но предупредителният знак е бил Рим. Знакът при разрушаването на Вавилон е била жената на Езекиил. Рим е класата, която приема белега на звяра, а Езекиил — знакът на онези, които приемат Божия печат.

## Two Ending Periods

Два заключителни периода

The first siege lasted eighteen months and the second siege lasted four years. Both sieges find their “more direct” fulfillment in the latter days, and both sieges are directly connected with the prophecy of three hundred and ninety-one years and fifteen days located in Revelation nine verse fifteen.

Първата обсада продължи осемнадесет месеца, а втората обсада продължи четири години. И двете обсади намират своето „по-пряко“ изпълнение в последните дни, и двете обсади са пряко свързани с пророчеството за триста деветдесет и една години и петнадесет дни, намиращо се в Откровение 9:15.

The beginning of the five months of Revelation nine, verse ten included a history that marks a thirty-eight-year period that culminates in a four-year siege, that is associated with the number thirty-eight, and identified the rising up of Islam. That four-year siege finds its counterpart in the history that began when the (five months) one hundred and fifty years concluded and the three hundred and ninety-one years and fifteen days began. It began on July 27, 1449 and four years later, Islam brought a siege of fifty-five days against Constantinople that concluded on 29 May 1453.

Началото на петте месеца от Откровение 9, стих 10 включваше история, която отбелязва период от тридесет и осем години, завършващ с четиригодишна обсада, която е свързана с числото тридесет и осем и посочва въздигането на исляма. Тази четиригодишна обсада намира своя съответен паралел в историята, която започна, когато (петте месеца) сто и петдесетте години завършиха и започнаха триста деветдесет и една години и петнадесет дни. Тя започна на 27 юли 1449 г. и четири години по-късно ислямът наложи петдесет и петдневна обсада на Константинопол, която завърши на 29 май 1453 г.

When the time prophecy that began on July 27, 1449 concluded on August 11, 1844, the four years of the movement of the first and second angels from 1840 unto 1844 aligned with the four-year siege of 1333 unto 1337, and also the four-year period from 1449 unto 1453. Those three witnesses, which are all directly part of the same prophetic line, represent a symbolic four-year period when the first and second angel’s movement of 1840 unto 1844 is repeated in the history of the movement of the third angel. Those three witnesses typify a four-year siege in the history of the one hundred and forty-four thousand. That four-year period is also illustrated by the sieges of Jerusalem in 66 and 70.

Когато временното пророчество, започнало на 27 юли 1449 г., завърши на 11 август 1844 г., четирите години на движението на първия и втория ангел от 1840 до 1844 г. се съгласуваха с четиригодишната обсада от 1333 до 1337 г., а също и с четиригодишния период от 1449 до 1453 г. Тези трима свидетели, които всички са пряко част от една и съща пророческа линия, представляват символичен четиригодишен период, когато движението на първия и втория ангел от 1840 до 1844 г. се повтаря в историята на движението на третия ангел. Тези трима свидетели предобразяват четиригодишна обсада в историята на сто четиридесет и четирите хиляди. Този четиригодишен период е и илюстриран чрез обсадите на Ерусалим през 66 и 70 г.

The beginning of the four-year siege by Cestius in 66, and then the ending by Titus in 70 produces an alpha symbol and an omega symbol to a period of four years. That same period is also a represented as three and a half years, which in turn aligns with the three and a half prophetic years that papal Rome trampled down the sanctuary.

Началото на четиригодишната обсада от Цестий през 66 г., а след това и нейният край от Тит през 70 г., образуват символ на алфа и символ на омега за период от четири години. Същият този период е представен и като три години и половина, което от своя страна съответства на трите години и половина пророчески години, през които папският Рим потъпкваше светилището.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 11: 2, 3.

> Но двора, който е вън от храма, остави вън и не го измервай, защото е даден на езичниците; и те ще тъпчат светия град четиридесет и два месеца. И ще дам власт на Моите двама свидетели, и те ще пророкуват хиляда двеста и шейсет дни, облечени във вретища. Откровение 11: 2, 3.

> And they shall fall by the edge of the sword, and shall be led away captive into all nations: and Jerusalem shall be trodden down of the Gentiles, until the times of the Gentiles be fulfilled. Luke 21:24.

> И ще паднат от острието на меча, и ще бъдат отведени в плен между всички народи; и Ерусалим ще бъде тъпкан от езичниците, докато се изпълнят времената на езичниците. Лука 21:24.

It is essential to note that I am employing both “inclusive” and “exclusive” reckoning to the period represented by the alpha symbol of Cestius unto the omega symbol of Titus. This identifies that two applications of time are represented with one history. We have already dealt with this biblical principle when we considered (many articles ago), the time between Jesus’ visit to Caesarea-Philippi (Panium) and His trip to the Mount of Transfiguration. Two biblical authors record six days and one eight days.

Съществено е да се отбележи, че прилагам както „включително“, така и „изключително“ броене към периода, представен от алфа-символа на Цестий до омега-символа на Тит. Това показва, че в рамките на една история са представени две приложения на времето. Вече разгледахме този библейски принцип, когато разглеждахме (преди много статии) времето между посещението на Исус в Кесария Филипова (Паний) и Неговото отиване на Планината на преображението. Двама библейски автори записват шест дни, а един — осем дни.

> And after six days Jesus taketh Peter, James, and John his brother, and bringeth them up into an high mountain apart. Matthew 17:1.

> И след шест дни Иисус взема Петра, Якова и Йоан, брат му, и ги извежда насаме на една висока планина. Матей 17:1.

> And after six days Jesus taketh with him Peter, and James, and John, and leadeth them up into an high mountain apart by themselves: and he was transfigured before them. Mark 9:2.

> И след шест дни Иисус взема със Себе Си Петра, Якова и Йоана и ги извежда насаме на една висока планина; и се преобрази пред тях. Марк 9:2.

> And it came to pass about an eight days after these sayings, he took Peter and John and James, and went up into a mountain to pray. Luke 9:28.

> И около осем дни след тези думи Той взе Петър, Йоан и Яков и се възкачи на една планина да се помоли. Лука 9:28.

The destruction of Jerusalem has a “more direct” application to the latter days, and that destruction is two witnesses represented by Babylon and Rome. The two witnesses align with one another but provide different and essential prophetic characteristics in order to amplify the truth. The siege by Rome (66 to 70) was four years that also represents three and a half years. The three and a half years connects with the trampling down of the sanctuary and host accomplished by both paganism and papalism. The trampling down by papalism was for three and a half symbolic years as typified by a literal three and a half years in the siege by Rome.

Разрушаването на Йерусалим има „по-пряко“ приложение към последните дни, и това разрушаване е два свидетеля, представени от Вавилон и Рим. Тези два свидетеля се съгласуват един с друг, но предоставят различни и съществени пророчески характеристики, за да усилят истината. Обсадата от Рим (66 до 70) беше четири години, които също така представляват три години и половина. Трите години и половина се свързват с потъпкването на светилището и множеството, осъществено както от езичеството, така и от папството. Потъпкването от папството беше за три и половина символични години, както е предобразено чрез буквални три години и половина в обсадата от Рим.

That four-year siege also connects with the four-year periods associated with the prophetic line that identifies the lifting up of Islam and thereafter the lifting up of the movement of both the first and second and then the third angels. Cestius to Titus intersects with the wheel of papal Rome and also the wheel of Islam. The wheel of Rome and the three and a half years of Cestius and Titus intersects with papal Rome’s three and a half symbolic years, thus identifying the two entities of pagan and papal Rome. The wheel of Islam is connected by the same history as understood as four years, but just as with the wheel of Rome in that history, Islam is associated with a second power subject to the wheel of Islam—that being Adventism. The period of three and a half years represents Rome in both its phases, and the four-year period represents Islam and Adventism. Pagan and papal Rome cannot be separated prophetically and neither can Islam and Adventism.

Тази четиригодишна обсада също се свързва с четиригодишните периоди, свързани с пророческата линия, която посочва издигането на исляма, а след това и издигането на движението първо на първия и втория, а после и на третия ангел. От Цестий до Тит се пресича с колелото на папския Рим, а също и с колелото на исляма. Колелото на Рим и трите години и половина на Цестий и Тит се пресичат с трите години и половина на папския Рим в символичен смисъл, като по този начин се посочват двете същности на езическия и папския Рим. Колелото на исляма е свързано чрез същата история, разбирана като четири години, но както и при колелото на Рим в тази история, ислямът е свързан с втора сила, подчинена на колелото на исляма — а именно адвентизма. Периодът от три години и половина представлява Рим и в двете му фази, а четиригодишният период представлява исляма и адвентизма. Езическият и папският Рим не могат да бъдат разделени пророчески, нито пък ислямът и адвентизмът.

This demands prophetically that when we consider the siege of Babylon that two understandings of time should be seen in the illustration of the eighteen-month siege. Two representations of time in the siege brought by Rome, prophetically demand two representations of time in the siege brought by Nebuchadnezzar. Nebuchadnezzar’s siege of eighteen months also can be understood as a symbol of one and a half years. Eighteen months is one and a half years, and one and a half can be expressed as 1.5 years. The siege of Nebuchadnezzar was both eighteen months and one point five (1.5) years.

Това изисква в пророчески смисъл, когато разглеждаме обсадата на Вавилон, в илюстрацията на осемнадесетмесечната обсада да се видят две разбирания за времето. Две представяния на времето в обсадата, доведена от Рим, пророчески изискват две представяния на времето в обсадата, доведена от Навуходоносор. Осемнадесетмесечната обсада на Навуходоносор също може да бъде разбрана като символ на една година и половина. Осемнадесет месеца са една година и половина, а една и половина може да бъде изразена като 1.5 години. Обсадата на Навуходоносор беше едновременно осемнадесет месеца и една цяло и пет десети (1.5) години.

The eighteen months addresses the power that was to trample down Jerusalem and the 1.5 years addresses Islam. The prophetic wheel of reckoning that identifies eighteen months identifies Babylon and the other prophetic wheel of reckoning identifies Islam. We have not yet set forth an explanation of how we arrive at the application of the 1.5 years in connection with Islam, but it should be noted that the two reckonings of time in the destruction brought by Rome connected with the prophetic wheel of Rome, (both pagan and papal), and the other reckoning connected with the prophetic wheel of Islam. These characteristics are found in both the alpha and omega destruction's of Jerusalem.

Осемнадесетте месеца се отнасят до силата, която трябваше да потъпче Ерусалим, а 1,5-те години се отнасят до исляма. Пророческото колело на изчисление, което определя осемнадесетте месеца, посочва Вавилон, а другото пророческо колело на изчисление посочва исляма. Все още не сме изложили обяснение как достигаме до приложението на 1,5-те години във връзка с исляма, но следва да се отбележи, че двете изчисления на времето в разрушението, причинено от Рим, са свързани с пророческото колело на Рим (както езическия, така и папския), а другото изчисление е свързано с пророческото колело на исляма. Тези характеристики се откриват както в алфа-, така и в омега-разрушението на Ерусалим.

The four-year siege of Jerusalem with Cestius and Titus represent the ending of a prophetic line that began with a thirty-eight-year period that concluded with a four-years siege symbolizing the lifting up of Islam, and the final four-year period in that very same line represents the lifting up of the ensign of the one hundred and forty-four thousand.

Четиригодишната обсада на Ерусалим при Цестий и Тит представлява завършека на една пророческа линия, която започна с тридесет и осемгодишен период, приключил с четиригодишна обсада, символизираща издигането на исляма, а последният четиригодишен период в същата тази линия представлява издигането на знамето на сто четиридесет и четирите хиляди.

We will continue these things in the next article.

Ще продължим с тези неща в следващата статия.

Back to Articles