Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Seven

Скритата история на Четиридесети стих — Число седем

Eleven and Twenty-Two

Единадесет и двадесет и две

Author

Jeff Pippenger

Published

April 4, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

Daniel chapter eleven verse sixteen and verse twenty-two both align with the soon coming Sunday law. Verse ten’s fulfillment in 1989 led to the Ukrainian War in 2014, as represented by the battle of Raphia’s fulfillment of verse eleven in 217 BC. Verse eleven unto verse sixteen is also verse eleven unto verse twenty-two; so, the hidden history of verse forty, as represented in verses eleven through sixteen is also represented as the history of verse eleven unto twenty-two. The hidden history of verse forty is represented by eleven through twenty-two.

Данаил, глава единадесета, стих шестнадесети и стих двадесет и втори, и двата съответстват на скоро идващия неделен закон. Изпълнението на стих десети през 1989 г. доведе до Украинската война през 2014 г., както е представено чрез изпълнението на стиха единадесети в битката при Рафия през 217 г. пр. Хр. Стих единадесети до стих шестнадесети е също така стих единадесети до стих двадесет и втори; следователно скритата история на стих четиридесети, както е представена в стихове единадесети до шестнадесети, е представена също и като историята на стих единадесети до двадесет и втори. Скритата история на стих четиридесети е представена в стихове единадесети до двадесет и втори.

## Chapters Eleven through Twenty-two

Глави единадесета до двадесет и втора

That hidden history is also represented in chapters eleven through twenty-two of Genesis, Matthew, Revelation and The Desire of Ages. Those four witnesses of chapters “eleven through twenty-two” align with the hidden history, for the hidden history is verses eleven through twenty-two in Daniel eleven. The center of the four witnesses always identify the sign of the covenant, beginning with the covenant of death represented by Nimrod in chapter eleven in Genesis and ending with the whore of Rome in chapter seventeen of Revelation.

Тази скрита история е представена също и в глави единадесета до двадесет и втора на Битие, Матей, Откровение и „Копнежът на вековете“. Тези четири свидетелства на глави „единадесета до двадесет и втора“ съответстват на скритата история, защото скритата история представлява стихове единадесети до двадесет и втори в Данаил единадесета глава. Средището на четирите свидетелства винаги посочва знака на завета, започвайки със завета със смъртта, представен от Нимрод в единадесета глава на Битие, и завършвайки с римската блудница в седемнадесета глава на Откровение.

## Seventeen

Седемнадесет

With the exception of Matthew, the four witnesses identify chapter seventeen as the midpoint of the period they illustrate. The number seventeen is also found three times in the three two hundred and fifty-year prophecies that began at 457 BC, 64 and 1776. Two of those lines, (the first and the last) identify a midpoint when the first line of 457 BC ended in 207 BC and the last line of 1776 ends in 2026. 207 BC was between the battles of Raphia and Panium, and 2026 is the midterm of the final president of the United States.

С изключение на Матей, четиримата свидетели определят седемнадесета глава като средата на периода, който те илюстрират. Числото седемнадесет се среща също три пъти в трите двеста и петдесетгодишни пророчества, започнали през 457 г. пр. Хр., 64 г. и 1776 г. Две от тези линии (първата и последната) посочват средна точка, когато първата линия от 457 г. пр. Хр. завършва през 207 г. пр. Хр., а последната линия от 1776 г. завършва през 2026 г. 207 г. пр. Хр. е между битките при Рафия и Паниум, а 2026 г. е средата на мандата на последния президент на Съединените щати.

Within the three two-hundred and fifty year lines, Ptolemy reigned for seventeen years. There are seventeen years between 313 and 330 in Nero’s line and there was seventeen years between the battles of Raphia in 217 BC and the battle of Panium in 200 BC. Three of the four witnesses of chapters eleven unto twenty-two mark their exact midpoint as chapters seventeen. Therefore, the hidden history of verse forty is represented in verses eleven through twenty-two of the same chapter, and the four witnesses of chapters eleven through twenty-two align with those very same verses. The fulfillment of each of the three 250-year prophecies align with the very same history. The midpoint is emphasized as a waymark, and it is especially identified as the symbol of the covenant and seal of God’s people.

В рамките на трите линии от по двеста и петдесет години Птолемей царува седемнадесет години. Между 313 и 330 година в линията на Нерон има седемнадесет години, и има седемнадесет години между битката при Рафия през 217 г. пр. Хр. и битката при Паний през 200 г. пр. Хр. Трима от четиримата свидетели в глави единадесета до двадесет и втора отбелязват точната си среда като глава седемнадесета. Следователно скритата история на четиридесети стих е представена в стихове единадесет до двадесет и две на същата глава, и четиримата свидетели в глави единадесета до двадесет и втора се съгласуват именно с тези същите стихове. Изпълнението на всяко едно от трите пророчества от по 250 години се съгласува с една и съща история. Средата е подчертана като ориентир и е особено посочена като символ на завета и печата на Божия народ.

## Daniel Twelve

Данаил дванадесета глава

Verses seven, eleven and twelve of Daniel chapter twelve identify the final period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. Verse seven identifies December 31, 2023, verse twelve identifies July 18, 2020. The scattering of verse seven that ended on December 31, 2023, which had begun on July 18, 2020 was represented in the alpha and omega of the three verses of prophetic time located in Daniel twelve. The middle verse of 1,290 years identifies the history of 1989 to the soon coming Sunday law as 30, and then 1,260 to the close of human probation. Thirty years representing the age of the priesthood of the one hundred and forty-four thousand and 1260 years typifying the symbolic forty-two months of Revelation thirteen.

Седми, единадесети и дванадесети стих от дванадесета глава на Даниил определят последния период от запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Седми стих посочва 31 декември 2023 г., а дванадесети стих посочва 18 юли 2020 г. Разпръсването от седми стих, което завърши на 31 декември 2023 г. и бе започнало на 18 юли 2020 г., беше представено в алфата и омегата на трите стиха с пророческо време, намиращи се в Даниил 12. Средният стих от 1 290 години определя историята от 1989 г. до скоро идващия неделен закон като 30, а след това 1 260 до края на човешкото изпитателно време. Тридесет години, представляващи възрастта на свещенството на сто четиридесет и четирите хиляди, и 1260 години, предобразяващи символичните четиридесет и два месеца от Откровение 13.

The dual prophecy of 30 followed by twelve hundred and sixty years is a symbol of Abraham and Paul's dual covenant prophecy of 400 and 430 years. The midpoint of the three verses of time in Daniel twelve represents the rebellion of the thirteenth letter, while also emphasizing the covenant and sealing of the one hundred and forty-four thousand. The three verses also align with the hidden history, and add another witness of the emphasis of the midpoint being a symbol of the covenant.

Двойното пророчество за 30, последвано от хиляда двеста и шестдесет години, е символ на двойното заветно пророчество на Авраам и Павел за 400 и 430 години. Средната точка на трите стиха за време в Даниил дванадесета глава представлява бунта на тринадесетата буква, като същевременно подчертава завета и запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Трите стиха също се съгласуват със скритата история и прибавят още едно свидетелство за подчертаването на средната точка като символ на завета.

## Spring and Fall

Пролет и Есен

With all these lines we must include the three witnesses of the spring and fall feasts located in Leviticus twenty-three aligned and combined with the Pentecostal season in the history of the cross. There the chapter is twenty-three, which is a symbol of Christ's work of atonement. The chapter is made up of forty-four verses, symbolically representing October 22, 1844. October 22 represents 22 days in October, beginning with the first day and ending on the twenty-second day, thus bearing the credentials of the Hebrew alphabet. October being the tenth month, when multiplied by the twenty-second day equals 220.

Към всички тези линии трябва да включим тримата свидетели на пролетните и есенните празници, намиращи се в Левит двадесет и трета глава, приведени в съответствие и съчетани с петдесятния период в историята на кръста. Там главата е двадесет и трета, което е символ на Христовото дело на умилостивение. Главата се състои от четиридесет и четири стиха, които символично представят 22 октомври 1844 година. Двадесет и втори октомври представлява 22 дни през октомври, започвайки с първия ден и завършвайки с двадесет и втория ден, като по този начин носи белезите на еврейската азбука. Октомври, бидейки десетият месец, умножен по двадесет и втория ден, е равен на 220.

In the Hebrew calendar the tenth day of the seventh month was the Day of Atonement, and ten times seven is seventy, a symbol of probationary time. The twenty-three hundred years ended in 1844 when the third angel arrived, as typified by the third decree that initiated the period. There was seventy weeks determined as probationary time then allotted to ancient literal Israel at the beginning of the 2,300 days, and at the ending of those days the probationary period for modern spiritual Israel was represented by the tenth day of the seventh month, which equates to seventy. October 22, 1844 typifies the soon coming Sunday law, and it is there that the symbolic seventy years of probationary time ends for Seventh-day Adventism, as it did for the Jews when Stephen was stoned.

В еврейския календар десетият ден на седмия месец беше Денят на умилостивението, а десет по седем е седемдесет — символ на време на изпитание. Двете хиляди и триста години завършиха през 1844 г., когато пристигна третият ангел, както бе предобразено чрез третия указ, който постави началото на периода. Имаше седемдесет седмици, определени като време на изпитание, тогава отредено на древния буквален Израил в началото на 2 300-те дни, а при завършека на тези дни изпитателният период за съвременния духовен Израил беше представен чрез десетия ден на седмия месец, който се равнява на седемдесет. 22 октомври 1844 г. е предобраз на скоро идващия неделен закон, и именно там символичните седемдесет години на време на изпитание завършват за Адвентизма от седмия ден, както това стана за юдеите, когато Стефан бе убит с камъни.

1844 represents a period when two angels arrived, the second at the first disappointment and the third at the great disappointment. “44” represents a twofold message as represented by verse forty-four of Daniel eleven’s tidings out of the east and the north. Leviticus twenty-three consists of forty-four verses that divide the sacred feasts into spring and fall. Those forty-four verses represent a twofold message. The two seasons are represented by twenty-two verses each, so both the spring and fall feasts represent the Hebrew calendar’s twenty-two letters. When those two witnesses of twenty-two verses are brought together along with the Pentecostal season they produce a framework of three steps.

1844 представлява период, когато пристигнаха два ангела — вторият при първото разочарование, а третият при голямото разочарование. „44“ представлява двоен вестовен призив, както е представен от четиридесет и четвъртия стих на Даниил единадесета глава — вестите от изток и от север. Левит двадесет и трета глава се състои от четиридесет и четири стиха, които разделят свещените празници на пролетни и есенни. Тези четиридесет и четири стиха представляват двоен вестовен призив. Двата сезона са представени от по двадесет и два стиха всеки, така че и пролетните, и есенните празници представят двадесет и двете букви на еврейския календар. Когато тези двама свидетели от по двадесет и два стиха бъдат събрани заедно, заедно с петдесятния период, те образуват рамка от три стъпки.

The first step is a waymark made up of three parts followed by five days, as is the last of the three waymarks. The middle waymark is the thirty days of face-to-face instruction by Christ with those who are being anointed as priests for service in the church triumphant. Leviticus twenty-three aligns with the hidden history of verse forty.

Първата пътна отметка се състои от три части, последвани от пет дни, както и последната от трите пътни отметки. Средната пътна отметка е тридесетте дни на лично наставление от Христос към онези, които биват помазвани като свещеници за служба в тържествуващата църква. Левит двадесет и трета глава съответства на скритата история на стих четиридесети.

## Midpoints

Средни точки

The midpoint of the chapter eleven through chapter twenty-two line of Genesis is chapter seventeen, where the second step of the three-step covenant of Abraham and the sign of circumcision was instituted. The dead-center of all the verses located in chapter eleven unto twenty-two is Genesis 17:22:

Средната точка на линията от Битие, обхващаща глава единадесета до глава двадесет и втора, е глава седемнадесета, където бе установена втората стъпка от тристъпковия завет с Авраам и знакът на обрязването. Точният център на всички стихове, разположени от глава единадесета до глава двадесет и втора, е Битие 17:22:

> But my covenant will I establish with Isaac, which Sarah shall bear unto thee at this set time in the next year. And he left off talking with him, and God went up from Abraham. Genesis 17:22.

> Но завета Си ще установя с Исаак, когото Сара ще ти роди в това определено време през следната година. И престана да говори с него, и Бог се възнесе от Авраама. Битие 17:22.

God began speaking to Abraham in verse one and he ended his conversation in verse twenty-two, so the entire dialogue of the covenant of circumcision was placed within the prophetic context of the twenty-two letters of the Hebrew alphabet, while the theme of the twenty-two verses was the rite of circumcision, that was to be accomplished on the eighth day. The center or midpoint of the Genesis passage is God’s covenant relationship with the one hundred and forty-four thousand as represented by Abraham’s covenant of circumcision. The midpoint of Genesis’ line of chapters eleven unto twenty-two is chapter seventeen, and the absolute midpoint of the chapter is verse twenty-two where God ceases His conversation of the covenant with Abraham, thus placing the midpoint in the context of the Hebrew alphabet of twenty-two letters. The midpoint of those twenty-two verses, is of course, verse eleven.

Бог започна да говори на Авраам в първия стих и приключи разговора Си в двадесет и втория стих, така че целият диалог на завета на обрязването бе поставен в пророческия контекст на двадесет и двете букви на еврейската азбука, докато темата на двадесет и двата стиха беше обредът на обрязването, който трябваше да бъде извършен на осмия ден. Центърът, или средната точка, на пасажа от Битие е Божието заветно отношение със сто четиридесет и четирите хиляди, представено чрез Авраамовия завет на обрязването. Средната точка на поредицата от глави в Битие от единадесета до двадесет и втора е седемнадесета глава, а абсолютната средна точка на главата е двадесет и вторият стих, където Бог прекратява разговора Си за завета с Авраам, като по този начин поставя средната точка в контекста на еврейската азбука от двадесет и две букви. Средната точка на тези двадесет и два стиха, разбира се, е единадесетият стих.

> And ye shall circumcise the flesh of your foreskin; and it shall be a token of the covenant betwixt me and you. Genesis 17:11.

> И обрежете плътта на крайната си плът; и това ще бъде белег на завета между Мене и вас. Битие 17:11.

The midpoints of the four passages of chapters eleven through twenty-two in the Bible involve three verses to complete the thought of the midpoint.

Средищните точки на четирите пасажа от глави единадесета до двадесет и втора в Библията включват три стиха, за да завършат мисълта на средищната точка.

> This is my covenant, which ye shall keep, between me and you and thy seed after thee; Every man child among you shall be circumcised. And ye shall circumcise the flesh of your foreskin; and it shall be a token of the covenant betwixt me and you. And he that is eight days old shall be circumcised among you, every man child in your generations, he that is born in the house, or bought with money of any stranger, which is not of thy seed. Genesis 17:10–12.

> Това е Моят завет, който ще пазите между Мене и вас, и потомството ти след тебе: всеки мъжки пол между вас да бъде обрязван. И ще обрязвате плътта на крайната си плът; и това ще бъде белег на завета между Мене и вас. И всеки осемдневен между вас да бъде обрязван, всеки от мъжки пол в поколенията ви, роденият в дома, или купеният с пари от който и да било чужденец, който не е от твоето потомство. Битие 17:10–12.

A token is a sign, which represents an ensign. The passage is about the ensign who are the one hundred and forty-four thousand. The man child were to be circumcised at eight days old, just as the covenant of Noah was with the eight souls in the ark, thus employing the number eight to tie the Noachian covenant together with the Abrahamic covenant. They are to be Philadelphians, for the are to be circumcised which Paul identifies as the symbol of the crucifixion of the flesh. When the flesh is crucified Christ’s Divinity is within, and that combination is the ensign; for as Sister White states, “When Christ character is perfectly reproduced in His children, He will return for them.”

Знакът е белег, който представлява знамето. Пасажът се отнася за знамето, което са сто четиридесет и четирите хиляди. Мъжкото дете трябваше да бъде обрязано на осмия ден, както и заветът на Ной беше с осемте души в ковчега; така числото осем се използва, за да свърже Ноевия завет заедно с Авраамовия завет. Те трябва да бъдат филаделфийци, защото трябва да бъдат обрязани, което Павел определя като символ на разпъването на плътта. Когато плътта е разпната, Божествеността на Христос е вътре, и това съчетание е знамето; защото, както заявява сестра Уайт: „Когато Христовият характер бъде съвършено възпроизведен в Неговите чеда, Той ще дойде, за да ги вземе.“

> “Human nature is depraved, and is justly condemned by a holy God. But provision is made for the repenting sinner, so that by faith in the atonement of the only begotten Son of God, he may receive forgiveness of sin, find justification, receive adoption into the heavenly family, and become an inheritor of the kingdom of God. Transformation of character is wrought through the operation of the Holy Spirit, which works upon the human agent, implanting in him, according to his desire and consent to have it done, a new nature. The image of God is restored to the soul, and day by day he is strengthened and renewed by grace, and is enabled more and more perfectly to reflect the character of Christ in righteousness and true holiness.

> „Човешкото естество е покварено и справедливо е осъдено от един свят Бог. Но е осигурено средство за каещия се грешник, така че чрез вяра в умилостивението на Единородния Божи Син той да може да получи прощение на греха, да намери оправдание, да приеме осиновление в небесното семейство и да стане наследник на Божието царство. Преобразяването на характера се извършва чрез действието на Светия Дух, Който работи върху човешкия деятел, като влага в него, според неговото желание и съгласие това да бъде извършено, ново естество. Образът Божий се възстановява в душата и ден след ден той бива укрепяван и обновяван чрез благодатта и бива правоспособен все по-съвършено да отразява характера на Христос в правда и истинска святост.“

> “The oil so much needed by those who are represented as foolish virgins, is not something to be put on the outside. They need to bring the truth into the sanctuary of the soul, that it may cleanse, refine, and sanctify. It is not theory that they need; it is the sacred teachings of the Bible, which are not uncertain, disconnected doctrines, but are living truths, that involve eternal interests that center in Christ. In him is the complete system of divine truth. The salvation of the soul, through faith in Christ, is the ground and pillar of the truth. Those who exercise true faith in Christ make it manifest by holiness of character, by obedience to the law of God. They realize that the truth as it is in Jesus reaches heaven, and compasses eternity. They understand that the Christian’s character should represent the character of Christ, and be full of grace and truth. To them is imparted the oil of grace, which sustains a never-failing light. The Holy Spirit in the heart of the believer, makes him complete in Christ. It is not a decided evidence that a man or a woman is a Christian because he manifests deep emotion when under exciting circumstances. He who is Christlike has a deep, determined, persevering element in his soul, and yet has a sense of his own weakness, and is not deceived and misled by the Devil, and made to trust in himself. He has a knowledge of the word of God, and knows that he is safe only as he places his hand in the hand of Jesus Christ, and keeps firm hold upon him.

> „Маслото, тъй необходимо за онези, които са представени като неразумни девици, не е нещо, което да се постави отвън. Те трябва да внесат истината в светилището на душата, за да очиства, облагородява и освещава. Това, от което се нуждаят, не е теория; това са свещените учения на Библията, които не са несигурни, несвързани доктрини, а са живи истини, обхващащи вечни интереси, които имат своя център в Христос. В Него е пълната система на божествената истина. Спасението на душата чрез вяра в Христос е основанието и стълбът на истината. Онези, които упражняват истинска вяра в Христос, я правят явна чрез святост на характера, чрез послушание към Божия закон. Те осъзнават, че истината, такава каквато е в Исус, достига до небето и обхваща вечността. Те разбират, че характерът на християнина трябва да представлява характера на Христос и да бъде пълен с благодат и истина. На тях се дава маслото на благодатта, което поддържа никога неугасваща светлина. Светият Дух в сърцето на вярващия го прави съвършен в Христос. Не е сигурно доказателство, че един мъж или една жена е християнин, това, че проявява дълбоко вълнение при въздействащи обстоятелства. Христоподобният човек има в душата си дълбок, твърд, постоянен елемент и същевременно има съзнание за собствената си слабост и не бива измамен и подведен от Дявола, така че да се довери на себе си. Той познава Божието слово и знае, че е в безопасност само когато полага ръката си в ръката на Исус Христос и се държи здраво за Него.

> “Character is revealed by a crisis. When the earnest voice proclaimed at midnight, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ the sleeping virgins roused from their slumbers, and it was seen who had made preparation for the event. Both parties were taken unawares, but one was prepared for the emergency, and the other was found without preparation. Character is revealed by circumstances. Emergencies bring out the true metal of character. Some sudden and unlooked-for calamity, bereavement, or crisis, some unexpected sickness or anguish, something that brings the soul face to face with death, will bring out the true inwardness of the character. It will be made manifest whether or not there is any real faith in the promises of the word of God. It will be made manifest whether or not the soul is sustained by grace, whether there is oil in the vessel with the lamp.

> „Характерът се разкрива в криза. Когато настойчивият глас провъзгласи в полунощ: „Ето, младоженецът идва; излезте да го посрещнете“, заспалите девици се пробудиха от съня си и се видя кой е направил подготовка за събитието. И двете страни бяха изненадани, но едната беше подготвена за извънредното положение, а другата се оказа неподготвена. Характерът се разкрива от обстоятелствата. Извънредните положения изваждат наяве истинския метал на характера. Някое внезапно и неочаквано бедствие, скръб или криза, някаква неочаквана болест или мъка, нещо, което изправя душата лице в лице със смъртта, ще изведе наяве истинската вътрешна същност на характера. Ще стане явно дали има или няма някаква истинска вяра в обещанията на Божието слово. Ще стане явно дали душата се подкрепя от благодатта, дали в съда с лампата има масло.“

> “Testing times come to all. How do we conduct ourselves under the test and proving of God? Do our lamps go out? or do we still keep them burning? Are we prepared for every emergency by our connection with Him who is full of grace and truth? The five wise virgins could not impart their character to the five foolish virgins. Character must be formed by us as individuals. It cannot be transferred to another, even if the possessor were willing to make the sacrifice. There is much we can do for each other while mercy still lingers. We can represent the character of Christ. We can give faithful warnings to the erring. We can reprove, rebuke, with all long-suffering and doctrine, bringing the doctrines of Holy Writ home to the heart. We can give heartfelt sympathy. We can pray with and for one another. By living a circumspect life, by maintaining a holy conversation, we may give an example of what a Christian should be; but no person can give to another his own mold of character. Let us duly consider the fact that we are to be saved, not as companies, but as individuals. We shall be judged according to the character we have formed. It is perilous to neglect to prepare the soul for eternity, and to put off making our peace with God until upon a dying bed. It is by the daily transactions of life, by the spirit we manifest, that we determine our eternal destiny. He who is faithful in that which is least, is faithful also in much. If we have made Christ our pattern, if we have walked and worked as he has given us an example in his own life, we shall be able to meet the solemn surprises that will come upon us in our experience, and say from our heart, ‘Not my will, but thine, be done.’

> „Времена на изпитание идват върху всички. Как се държим ние под изпита и проверката на Бога? Изгасват ли светилниците ни? или продължаваме да ги поддържаме горящи? Подготвени ли сме за всяка извънредна нужда чрез връзката си с Онзи, Който е пълен с благодат и истина? Петте мъдри девици не можеха да предадат своя характер на петте неразумни девици. Характерът трябва да бъде изграден от нас като отделни личности. Той не може да бъде прехвърлен на друг, дори ако притежателят му би бил готов да направи тази жертва. Има много, което можем да вършим един за друг, докато милостта още се бави. Можем да представяме Христовия характер. Можем да даваме верни предупреждения на заблудените. Можем да изобличаваме, да порицаваме, с всяко дълготърпение и поучение, като прилагаме ученията на Светото Писание към сърцето. Можем да оказваме сърдечно съчувствие. Можем да се молим един с друг и един за друг. Като живеем предпазливо, като поддържаме свят разговор, можем да даваме пример какъв трябва да бъде един християнин; но никой човек не може да даде на друг своя собствен образец на характер. Нека надлежно да вземем под внимание факта, че трябва да бъдем спасени не като групи, а като отделни личности. Ще бъдем съдени според характера, който сме изградили. Опасно е да пренебрегваме подготовката на душата за вечността и да отлагаме примирението си с Бога до смъртното ложе. Чрез всекидневните дела на живота, чрез духа, който проявяваме, ние определяме вечната си участ. Който е верен в най-малкото, верен е и в многото. Ако сме направили Христос свой образец, ако сме ходили и работили така, както Той ни е дал пример в Своя собствен живот, ще можем да посрещнем тържествените изненади, които ще ни сполетят в опитността ни, и да кажем от сърце: „Не Моята воля, а Твоята да бъде.““

> “It is in probationary time, the time in which we are living, that we should calmly contemplate the terms of salvation, and live according to the conditions laid down in the word of God. We should educate and train ourselves, hour by hour and day by day, by careful discipline, to perform every duty. We should become acquainted with God and with Jesus Christ whom he has sent. In every trial it is our privilege to draw upon him who has said, ‘Let him take hold of my strength, that he may make peace with me; and he shall make peace with me.’ The Lord says he is more willing to give us the Holy Spirit than parents are to give bread to their children. Then let us have the oil of grace in our vessels with our lamps, that we may not be found among those who are represented as foolish virgins, who were not prepared to go forth to meet the bridegroom.” Review and Herald, September 17, 1895.

> „Именно във времето на изпитване, във времето, в което живеем, ние трябва спокойно да размишляваме върху условията на спасението и да живеем според условията, изложени в Божието слово. Трябва да възпитаваме и обучаваме себе си, час по час и ден след ден, чрез внимателна дисциплина, за да изпълняваме всеки дълг. Трябва да се запознаем с Бога и с Исус Христос, Когото Той е изпратил. Във всяко изпитание наша привилегия е да се опрем на Онзи, Който е казал: „Нека се хване за силата Ми, за да се примири с Мен; и ще се примири с Мен.“ Господ казва, че е по-готов да ни даде Светия Дух, отколкото родителите са да дадат хляб на децата си. Тогава нека имаме елея на благодатта в съдовете си заедно със светилниците си, за да не бъдем намерени между онези, които са представени като неразумни девици, които не бяха приготвени да излязат да посрещнат младоженеца.“ Review and Herald, September 17, 1895.

The ensign of the one hundred and forty-four thousand who were typified by Abraham’s circumcision and the eight souls upon the ark, are the wise virgins in the parable who perfectly reflect the character of Christ in the soon coming crisis. It is only fitting that Sister White closed out the passage by citing Isaiah, for it is a passage that directly refers to the sealing time of the one hundred and forty-four thousand.

Знамето на сто четиридесет и четирите хиляди, които бяха предобразени чрез обрязването на Авраам и осемте души в ковчега, са мъдрите девици в притчата, които съвършено отразяват характера на Христос в скоро настъпващата криза. Напълно уместно е, че сестра Уайт завърши този пасаж, като цитира Исая, защото това е пасаж, който пряко се отнася до времето на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди.

> In that day sing ye unto her, A vineyard of red wine. I the Lord do keep it; I will water it every moment: lest any hurt it, I will keep it night and day. Fury is not in me: who would set the briers and thorns against me in battle? I would go through them, I would burn them together. Or let him take hold of my strength, that he may make peace with me; and he shall make peace with me. He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him? In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will shew them no favour. Isaiah 27:2–11.

> В онзи ден запейте за нея: Лозе с червено вино. Аз, Господ, го пазя; ще го напоявам всеки миг; за да не му навреди някой, ще го пазя нощем и денем. Ярост няма в Мене; кой би изправил против Мене в битка къпини и тръни? Бих минал през тях, бих ги изгорил заедно. Или нека се хване за силата Ми, за да се помири с Мене; и ще се помири с Мене. Той ще направи ония, които произлизат от Яков, да пуснат корен; Израил ще разцъфти и ще покара, и ще изпълни лицето на света с плод. Поразил ли го е, както порази онези, които го поразяваха? Или е бил убит според клането на ония, които бяха убити от него? С мярка, когато го изпращаш, Ти ще се препираш с него; Той удържа бурния Си вятър в деня на източния вятър. Затова чрез това ще се очисти беззаконието на Яков; и това е целият плод от отнемането на греха му: когато направи всички камъни на олтара като варовикови камъни, стрити на късове, ашерите и идолите няма да устоят. Но укрепеният град ще запустее, и жилището ще бъде оставено и изоставено като пустиня; там телето ще пасе, там ще ляга и ще оголва клоните му. Когато клоните му изсъхнат, ще бъдат пречупени; жените идват и ги изгарят; защото това е народ без разум; затова Оня, Който го е създал, няма да му покаже милост, и Оня, Който го е образувал, няма да му окаже благоволение. Исая 27:2–11.

The “day of the east wind,” when the iniquity of Jacob is being purged, and the other class of “people of no understanding” are being gathered and burned is the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. In that period, he who desires to make peace with Christ can do so, but the final movements are rapid ones.

„Денят на източния вятър“, когато беззаконието на Яков се очиства, а другата класа от „люде без разум“ бива събирана и изгаряна, е времето на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. В този период онзи, който желае да сключи мир с Христос, може да стори това, но последните движения са бързи.

The priests were to be thirty years old when they began to serve, and the one-hundred and forty-four thousand are Peter’s kingdom of priests who renew the covenant with God in the last days.

Свещениците трябваше да бъдат на тридесет години, когато започваха да служат, а сто четиридесет и четирите хиляди са царственото свещенство на Петър, което подновява завета с Бога в последните дни.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 1:5.

> И вие, като живи камъни, се съграждате в духовен дом, свято свещенство, за да принасяте духовни жертви, благоприятни на Бога чрез Исус Христос. 1 Петр. 1:5.

The priests were prepared to serve over an eight-day anointing service; thus, the number eight is a symbol of the anointed priesthood that are within the ark.

Свещениците бяха подготвени да служат по време на осемдневна служба на помазване; следователно числото осем е символ на помазаното свещенство, което е вътре в ковчега.

## Aaron’s Rod

Жезълът на Аарон

The anointed priesthood of the one hundred and forty-four thousand are represented within the ark of the covenant as Aaron’s rod that budded. When Aaron’s rod budded it provided a distinction between Aaron and the other rods of the tribes of Israel which did not bud. In the Scriptures it is rain that produces the budding of the plants.

Помазаното свещенство на сто четиридесет и четирите хиляди е представено в ковчега на завета чрез Аароновия жезъл, който разцъфна. Когато Аароновият жезъл разцъфна, това установи разграничение между Аарон и другите жезли на Израилевите племена, които не разцъфнаха. В Писанията именно дъждът поражда разцъфването на растенията.

All the prophets address the latter days, so Aaron’s rod of priesthood, represents the anointing of the one hundred and forty-four thousand in a situation that aligns with Elijah at Carmel and the Millerites in 1844. It addresses the point when there is a clear distinction between the true and false messages of the latter rain. That distinction is made by Joel when he identifies the “new wine” being cut off from one class. The class who has the new wine cut off from their mouths are Isaiah’s drunkards of Ephraim. They are also those who accused the disciples of being drunk at Pentecost and they are the rebels of 1888, who followed their fathers, who were the rebels of 1863. All those lines of prophecy align with the line which Sister White identifies as occurring when the world realizes Adventism has known about the fireballs of Nashville for roughly one hundred and twenty-five years and has said nothing.

Всички пророци се обръщат към последните дни, затова Аароновият жезъл на свещенството представлява помазанието на сто четиридесет и четирите хиляди в обстановка, съответстваща на Илия на Кармил и на милеритите през 1844 година. Това се отнася до момента, когато има ясно разграничение между истинските и лъжливите вести на късния дъжд. Това разграничение е направено от Йоил, когато той посочва, че „новото вино“ е отсечено от една класа. Класата, от чиито уста е отсечено новото вино, са пияниците на Ефрем от Исая. Те са също и онези, които обвиниха учениците, че са пияни на Петдесетница, и те са бунтовниците от 1888 година, които последваха бащите си, които бяха бунтовниците от 1863 година. Всички тези пророчески линии се съгласуват с линията, която сестра Уайт определя като настъпваща, когато светът осъзнае, че адвентизмът е знаел за огнените топки над Нешвил приблизително сто двадесет и пет години и не е казал нищо.

## 8, Eighty and 81

8, осемдесет и 81

The number thirty and the number eight are symbols of the priesthood of the one hundred and forty-four thousand who are the ensign of the latter days which represents the combination of Divinity and humanity. The number eight is a tithe of the number eighty, which is the number of the eighty valiant priests who with the high priest withstood king Uzziah, who attempted to offer incense in the holy place. Eighty-one represents Divinity combined with humanity in the context of the priesthood of the church triumphant. The history of Uzziah’s rebellion connects that priesthood of eighty-one in the very crisis that aligns with the rebellion of Ptolemy just after the battle of Raphia. All the prophets identify the latter days, so the priesthood of Divinity combined with humanity, which is the priesthood of the church triumphant made up of eighty human priests and one Divine High Priest are identified in the history that began in 2014 when the Ukrainian War was initiated.

Числото тридесет и числото осем са символи на свещенството на сто четиридесет и четирите хиляди, които са знамето на последните дни, представляващо съчетанието на Божественост и човечност. Числото осем е десятък от числото осемдесет, което е числото на осемдесетте храбри свещеници, които заедно с първосвещеника се възпротивиха на цар Озия, когато той се опита да принесе тамян на святото място. Осемдесет и едно представлява Божественост, съчетана с човечност, в контекста на свещенството на тържествуващата църква. Историята за бунта на Озия свързва това свещенство на осемдесет и едно именно в кризата, която съответства на бунта на Птолемей непосредствено след битката при Ра́фия. Всички пророци посочват последните дни, така че свещенството на Божествеността, съчетана с човечност, което е свещенството на тържествуващата църква, съставено от осемдесет човешки свещеници и един Божествен Първосвещеник, е разпознато в историята, която започна през 2014 г., когато беше започната Украинската война.

The middle chapter of Genesis’ twelve-chapter line is chapter seventeen. The middle verse of the twelve-chapter line is verse twenty-two. Verse twenty-two marks a distinct end of a conversation between God and Abraham that began in verse one, thus identifying verse twenty-two as the end of a prophetic line which bears the signature of the Hebrew alphabet’s twenty-two letters. The middle verse of the line of twenty-two verses is verse eleven, which in turn is the middle of three verses that identify the ensign of the one hundred and forty-four thousand. Verse eleven is therefore the middle of three distinct verses, and verse eleven conveys the primary truth of not only the twenty-two verses, but also of the three verses it is within, thus identifying verse eleven and twenty-two as a beginning and ending of the primary thought. Thus, verse eleven through twenty-two in chapter seventeen is the primary theme of chapters eleven through twenty-two.

Средната глава от дванадесетглавната поредица на Битие е глава седемнадесета. Средният стих от дванадесетглавната поредица е стих двадесет и втори. Стих двадесет и втори отбелязва отчетлив край на разговор между Бога и Авраам, който започва в стих първи, като така определя стих двадесет и втори като края на една пророческа линия, която носи знака на двадесет и двете букви на еврейската азбука. Средният стих от поредицата от двадесет и два стиха е стих единадесети, който на свой ред е средният от три стиха, които посочват знамето на сто четиридесет и четирите хиляди. Следователно стих единадесети е средният от три отделни стиха, а стих единадесети предава основната истина не само на двадесет и двата стиха, но и на трите стиха, в които се намира, като така определя стихове единадесети и двадесет и втори като начало и край на основната мисъл. И така, стихове единадесети до двадесет и втори в глава седемнадесета са основната тема на глави единадесета до двадесет и втора.

The middle of chapters eleven unto twenty-two in the book of Matthew is chapter sixteen.

Средата на единадесета до двадесет и втора глава в книгата на Матей е шестнадесета глава.

> Then charged he his disciples that they should tell no man that he was Jesus the Christ. Matthew 16:20.

> Тогава Той заръча на учениците Си да не казват никому, че Той е Исус Христос. Матей 16:20.

As with Genesis’ midpoint, verse twenty marks the end of a specific conversation that began in verse thirteen when Christ and the disciples arrived at Caesarea Philippi.

Както и в средната точка на Битие, двадесети стих отбелязва края на един определен разговор, започнал в тринадесети стих, когато Христос и учениците пристигнаха в Кесария Филипова.

> When Jesus came into the coasts of Caesarea Philippi, he asked his disciples, saying, Whom do men say that I the Son of man am? And they said, Some say that thou art John the Baptist: some, Elias; and others, Jeremias, or one of the prophets. He saith unto them, But whom say ye that I am? And Simon Peter answered and said, Thou art the Christ, the Son of the living God. And Jesus answered and said unto him, Blessed art thou, Simon Barjona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but my Father which is in heaven. And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Then charged he his disciples that they should tell no man that he was Jesus the Christ. Matthew 16:13–20.

> А когато Исус дойде в пределите на Кесария Филипова, попита учениците Си, казвайки: За кого Ме мислят човеците, Мене, Човешкия Син? А те казаха: Едни казват, че си Йоан Кръстител; други — Илия; а трети — Еремия или един от пророците. Той им каза: А вие за кого Ме мислите? А Симон Петър в отговор рече: Ти си Христос, Синът на живия Бог. А Исус в отговор му каза: Блажен си ти, Симоне, сине Йонин; защото не плът и кръв са ти открили това, а Моят Отец, Който е на небесата. И Аз също ти казвам, че ти си Петър, и на тази канара ще съградя Моята църква; и портите на ада няма да ѝ надделеят. И ще ти дам ключовете на небесното царство; и каквото вържеш на земята, ще бъде вързано на небесата; и каквото развържеш на земята, ще бъде развързано на небесата. Тогава Той заръча на учениците Си да не казват никому, че Той е Исус Христос. Матей 16:13–20.

## Raphia and Panium

Рафия и Паниум

Not only does Matthew’s middle passage represent a distinct conversation and subject, but just as the covenant symbolism of Genesis’ testimony aligns with the battle of Raphia, Matthew’s conversation takes place in Caesarea Philippi, which is Panium. Panium of verse fifteen of Daniel eleven is the midpoint in Matthew’s twelve-chapter line and Raphia of verse eleven of Daniel eleven, is the midpoint of Genesis’ twelve-chapter line.

Не само че средният пасаж на Матей представлява отделен разговор и отделна тема, но както заветната символика на свидетелството в Битие съответства на битката при Рафия, така и разговорът на Матей се провежда в Кесария Филипова, която е Паниум. Паниум от петнадесети стих на Даниил единадесета глава е средната точка в дванадесетглавната линия на Матей, а Рафия от единадесети стих на Даниил единадесета глава е средната точка на дванадесетглавната линия на Битие.

The 250 years that began in 457 BC concluded at 207 BC, the midpoint between Raphia of verse eleven and Panium of verse fifteen, which is where the sign of Abraham’s circumcision and Peter’s confession of the Messiah converge. In the book of Matthew’s line, Peter is testifying to his recognition of Christ, the Son of God at His baptism.

Двеста и петдесетте години, които започнаха през 457 г. пр. Хр., завършиха през 207 г. пр. Хр., в средната точка между Рафа от единадесети стих и Паниум от петнадесети стих, където се събират знакът на Авраамовото обрязване и Петровото изповядване на Месията. В линията на Евангелието според Матей Петър свидетелства за своето разпознаване на Христос, Божия Син, при Неговото кръщение.

Simon means “one who hears” and Barjona means “son of the dove.” Simon was one who heard the message of Christ baptism, when the Holy Spirit descended in the form of a dove. Christ’s baptism typified August 11, 1840, when the mighty angel of Revelation ten descended. The same angel descended on 9/11. Peter represents those who recognize 9/11 as the testing message of the generation of the one hundred and forty-four thousand.

Симон означава „онзи, който чува“, а Барйона означава „син на гълъба“. Симон беше човек, който чу вестта за кръщението на Христос, когато Светият Дух слезе във вид на гълъб. Кръщението на Христос беше предобраз на 11 август 1840 г., когато слезе силният ангел от Откровение десета глава. Същият ангел слезе на 11 септември. Петър представлява онези, които разпознават 11 септември като изпитната вест за поколението на сто четиридесет и четирите хиляди.

Peter represents those who employ the methodology of line upon line. He is the “son” of the dove, so as a son he symbolically represents the last generation. Peter is a symbol of the last generation, and with the symbolic numbering of his name he represents the one hundred and forty-four thousand. Peter represents the final generation who hear the message of the empowerment when Christ appears in the prophetic line. Peter recognized the message associated with Christ’s baptism, and thus Peter could identify Jesus as the anointed one, which is Messiah in the Hebrew and Christ in the Greek. Peter represents those who understand that the angel of Revelation eighteen who descended at 9/11, had also descended on August 11, 1840. Peter represents those who understand 9/11 as a waymark that is only established by the testimony of two or three lines.

Петър представлява онези, които прилагат методологията „ред след ред“. Той е „синът“ на гълъба, така че като син символично представлява последното поколение. Петър е символ на последното поколение, и чрез символичното числово значение на името му той представлява сто четиридесет и четирите хиляди. Петър представлява последното поколение, което чува вестта за овластяването, когато Христос се явява в пророческата линия. Петър разпозна вестта, свързана с кръщението на Христос, и така Петър можеше да разпознае Исус като Помазаника, което на еврейски е Месия, а на гръцки — Христос. Петър представлява онези, които разбират, че ангелът от Откровение осемнадесета глава, който слезе на 11 септември, бе слязъл също и на 11 август 1840 година. Петър представлява онези, които разбират 11 септември като ориентир, който се утвърждава единствено чрез свидетелството на две или три линии.

Peter’s confession is that 9/11 identifies the arrival of the third woe, which is the testing message for the final generation. That confession is where the name changes. Abraham is at Raphia and Peter is at Panium, just before the cross. Between Panium and the cross Peter is going to visit the Mount of Transfiguration. It is at Panium where Simon is changed unto Peter when he gave his confession of the testing message for his generation. For the one hundred and forty-four thousand that testing message is Islam of the third woe which arrived in prophetic history at 9/11.

Изповедта на Петър е, че 11 септември обозначава настъпването на третото горко, което е изпитната вест за последното поколение. Именно при тази изповед настъпва промяната на името. Авраам е при Рафа, а Петър е при Паниум, непосредствено преди кръста. Между Паниум и кръста Петър ще посети Планината на преображението. Именно при Паниум Симон се променя в Петър, когато даде своята изповед за изпитната вест за своето поколение. За стоте четиридесет и четири хиляди тази изпитна вест е ислямът на третото горко, който настъпи в пророческата история на 11 септември.

The beginning of the testing of Adventism began at 9/11, and at the end of the testing of Adventism the message of Islam of the third woe identifies when and where Simon’s name is changed. The message Peter understands at the end, which was typified by the message of 9/11 at the beginning, is the corrected message of the fireballs of Nashville. There the feast of trumpets arrives in conjunction with the ascension of the ensign and the closed door of the Day of Atonement.

Началото на изпитанието на адвентизма започна на 11 септември, а в края на изпитанието на адвентизма ислямското послание на третото горко определя кога и къде името на Симон е променено. Вестта, която Петър разбира накрая, и която в началото беше предобразена от вестта на 11 септември, е поправената вест за огнените кълба на Нешвил. Там празникът на тръбите настъпва във връзка с възнасянето на знамето и затворената врата на Деня на умилостивението.

We will continue these things in the next article.

Ще продължим тези неща в следващата статия.

Back to Articles