Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Nineteen

Скритата история на стих четиридесети — числото деветнадесет

The Second Woe - Part Six

Второто горко — Част шеста

Author

Jeff Pippenger

Published

July 20, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

The books of Daniel and Revelation complement each other, meaning together they are perfected.

Книгите на Данаил и Откровение се допълват взаимно, което означава, че заедно се усъвършенстват.

> “In the Revelation all the books of the Bible meet and end. Here is the complement of the book of Daniel.” Acts of the Apostles, 585.

> „В Откровението всички книги на Библията се срещат и завършват. Тук се намира допълнението към книгата на Даниил.“ Деяния на апостолите, 585.

The kingdoms of Bible prophecy are to be the student of prophecy’s focus, for it is there that the external history of the latter days is primarily set forth.

Царствата на библейското пророчество трябва да бъдат във фокуса на изследователя на пророчествата, защото именно там е преди всичко изложена външната история на последните дни.

> “Far better is it to learn, in the light of God’s word, the causes that govern the rise and fall of kingdoms. Let the youth study these records, and see how the true prosperity of nations has been bound up with an acceptance of the divine principles. Let him study the history of the great reformatory movements, and see how often these principles, though despised and hated, their advocates brought to the dungeon and the scaffold, have through these very sacrifices triumphed.” Education, 238.

> „Далеч по-добре е да се научат, в светлината на Божието слово, причините, които определят възхода и падението на царствата. Нека младежта изучава тези свидетелства и да види как истинското благоденствие на народите е било неразривно свързано с приемането на божествените принципи. Нека тя изучава историята на великите реформаторски движения и да види колко често тези принципи, макар и презирани и мразени, а техните защитници довеждани в тъмница и на ешафода, именно чрез самите тези жертви са тържествували.“ Възпитание, с. 238.

Sacred histories, whether it is the “great reformatory movements,” or the “rise and fall of kingdoms;” sacred histories are a life-or-death proposition in God’s Word. Paul recorded in 2 Thessalonians chapter two that those that do not love the truth, and who thereafter receive strong delusion; do so because they chose to reject the message Paul identified in the passage. The passage identifies the relationship of pagan Rome with papal Rome, which is also the relationship of Pergamos and Thyatira and is also the relationship of iron and clay, as well as, the relationship of the dragon with the beast. The rise of papal Rome represented by Thyatira and the fall of pagan Rome as represented by Pergamos is a truth that those who receive strong delusion hate.

Свещените истории, било то „великите реформаторски движения“ или „възходът и падението на царства“, са въпрос на живот и смърт в Божието Слово. Павел записа във 2 Солунци, глава втора, че онези, които не обичат истината и които след това приемат силно заблуждение, постъпват така, защото са избрали да отхвърлят вестта, която Павел посочва в този пасаж. Пасажът разкрива връзката между езическия Рим и папския Рим, която е също така връзката между Пергам и Тиатир, а също и връзката между желязото и глината, както и връзката между змея и звяра. Възходът на папския Рим, представен чрез Тиатир, и падението на езическия Рим, представено чрез Пергам, е истина, която онези, които приемат силно заблуждение, мразят.

In the Millerite history the argument between the Millerites and the Protestants that made its way onto the 1843 pioneer chart was over what historical power was represented as the “robbers of thy people” in verse fourteen of Daniel eleven. Were the robbers the rising of pagan Rome as the Millerites contended, or was it the fall of the Seleucids as the Protestants claimed?

В милеритската история спорът между милеритите и протестантите, който намери място върху пионерската карта от 1843 г., беше относно това коя историческа сила е представена като „разбойниците на твоя народ“ в четиринадесети стих на Даниил единадесета глава. Дали разбойниците бяха въздигането на езическия Рим, както поддържаха милеритите, или падането на Селевкидите, както твърдяха протестантите?

> “Every nation that has come upon the stage of action has been permitted to occupy its place on the earth, that it might be seen whether it would fulfill the purpose of ‘the Watcher and the Holy One.’ Prophecy has traced the rise and fall of the world’s great empires—Babylon, Medo-Persia, Greece, and Rome. With each of these, as with nations of less power, history repeated itself. Each had its period of test, each failed, its glory faded, its power departed, and its place was occupied by another....

> „На всеки народ, който е излязъл на сцената на действието, е било позволено да заеме своето място на земята, за да се види дали ще изпълни намерението на „Бодърствуващия и Светия“. Пророчеството е проследило възхода и падението на великите световни империи — Вавилон, Мидо-Персия, Гърция и Рим. С всяка от тях, както и с народи с по-малка мощ, историята се е повтаряла. Всяка е имала своя период на изпитание, всяка се е провалила, славата ѝ е помръкнала, силата ѝ е отминала и мястото ѝ е било заето от друга....“

> “From the rise and fall of nations as made plain in the pages of Holy Writ, they need to learn how worthless is mere outward and worldly glory. Babylon, with all its power and its magnificence, the like of which our world has never since beheld,—power and magnificence which to the people of that day seemed so stable and enduring,—how completely has it passed away! As ‘the flower of the grass’ it has perished. So perishes all that has not God for its foundation. Only that which is bound up with His purpose and expresses His character can endure. His principles are the only steadfast things our world knows.” Education, 177, 184.

> „От възхода и падението на народите, както е ясно разкрито на страниците на Светото Писание, те трябва да се научат колко безстойностна е самата външна и светска слава. Вавилон, с цялата си мощ и великолепие, подобие на които нашият свят оттогава не е виждал — мощ и великолепие, които на хората от онова време са изглеждали тъй устойчиви и трайни — колко напълно е отминал! Като „цвета на тревата“ той е загинал. Така загива всичко, което няма Бога за своя основа. Само онова, което е свързано с Неговата цел и изразява Неговия характер, може да устои. Неговите принципи са единствените непоколебими неща, които нашият свят познава.“ Възпитание, 177, 184.

Biblical history is the vision that Solomon said to lack, is to perish. The Millerites recognized and proclaimed the one hundred and fifty years represented as “five months” in Revelation chapter nine, verses five and ten, but they did not dredge deeply into the history represented in chapter nine of Revelation. They correctly identified verse ten’s five months, but evidently thought that because verses five and ten both contain the expression “five months,” that it simply represented an emphasis upon the prophecy of torment represented in both verses. It is now easily demonstrated that when verse five represents “five months” it represents one hundred and fifty years that began at the death of Mohammed in 632, and ended in 782 with the humiliation of Empress Irene of the Byzantine, or eastern Roman empire.

Библейската история е видението, за което Соломон каза, че при липса на него народът загива. Милеритите разпознаха и прогласиха стоте и петдесет години, представени като „пет месеца“ в девета глава на Откровението, стихове пет и десет, но не изследваха в дълбочина историята, представена в деветата глава на Откровението. Те правилно определиха петте месеца от десети стих, но очевидно смятаха, че понеже и пети, и десети стих съдържат израза „пет месеца“, той просто представлява подчертаване на пророчеството за мъчението, представено и в двата стиха. Сега лесно може да се покаже, че когато в пети стих са представени „пет месеца“, това означава сто и петдесет години, започнали със смъртта на Мохамед през 632 г. и завършили през 782 г. с унижението на императрица Ирина от Византийската, или Източната Римска империя.

The pioneers were correct in their application of verse ten as the battle of Nicomedia on July 27, 1299 as the starting of one hundred and fifty years that concluded with the humiliation of the last Constantine to reign in Constantinople on July 27, 1449. Line upon line a period of one hundred and fifty years identifies worldwide Islam, as represented by both the first woe of Islam of Arabia and the second woe of Islam of Turkey. The Islam that humiliated both emperor and the empress together identifies worldwide Islam conquering a kingdom that consists of a woman, represented by Irene and a man represented by Constantine the last.

Пионерите бяха прави в приложението си на десети стих към битката при Никомидия на 27 юли 1299 г. като начало на сто и петдесетте години, завършили с унижението на последния Константин, царувал в Константинопол, на 27 юли 1449 г. Ред по ред, период от сто и петдесет години посочва световния ислям, представен както от първото горко — исляма на Арабия, така и от второто горко — исляма на Турция. Ислямът, който унижи както императора, така и императрицата заедно, обозначава световния ислям, който завладява царство, състоящо се от жена, представена от Ирина, и от мъж, представен от последния Константин.

In the one hundred and fifty years that ends with the humiliation of Irene, Islam of Arabia takes control of the area or territory of Byzantine, leaving Irene in such a humiliated position that she was forced to pay tribute for three years, among other exactions. When the humiliation of Constantine the last took place, it marked the beginning of a four-year period that ends with a siege and the overthrow of the capital of eastern Rome. In both cases it was Islam, Arabian Islam for Irene and Turkish Islam for Constantine the last. In the latter days worldwide Islam as represented by the two witnesses of Arabian and Turkish Islam set forth in the first and second woes; will first take the territory, and then the capital. The latter-day political entity represented by eastern Rome’s Constantine is symbolically married to the latter-day religious entity represented by eastern Rome’s Irene. I use the term political and religious entity to address that the symbol of the image of the beast occurs first in the United States and then in the world. The image of the beast is the symbolic marriage of Constantine and Irene, who are both humiliated by losing their territory and capital to Islam.

В рамките на сто и петдесетте години, които завършват с унижението на Ирина, арабският ислям поема контрол над областта или територията на Византия, оставяйки Ирина в такова унизено положение, че тя бе принудена да плаща данък в продължение на три години, наред с други налози. Когато настъпи унижението на Константин Последния, то отбеляза началото на четиригодишен период, който завършва с обсада и падането на столицата на източния Рим. И в двата случая това бе ислямът — арабският ислям за Ирина и турският ислям за Константин Последния. В последните дни световният ислям, представен чрез двамата свидетели на арабския и турския ислям, изложени в първата и втората скръб; първо ще завладее територията, а след това столицата. Политическото образувание на последните дни, представено от Константин на източния Рим, е символично съчетано с религиозното образувание на последните дни, представено от Ирина на източния Рим. Употребявам израза „политическо и религиозно образувание“, за да посоча, че символът на образа на звяра се проявява първо в Съединените щати, а след това в света. Образът на звяра е символичният брак на Константин и Ирина, които и двамата са унизени, като губят своята територия и столица от исляма.

Their marriage is identified by aligning the two histories, and it was typified by the marriage between Constantia and Licinius in 313 when the Edict of Milan was put in place, and the symbolic church of Smyrna ended and the symbolic church of Pergamos began. Those who Paul identifies as receiving strong delusion refuse to see Paul’s warning message that includes a falling away, before the man of sin is revealed. The falling away takes place in the history of Pergamos, and the man of sin was revealed in 538, when the church of Thyatira began.

Техният брак се установява чрез съпоставяне на двете истории и бе предобразен от брака между Констанция и Лициний през 313 г., когато бе въведен Миланският едикт, и символичната църква на Смирна приключи, а символичната църква на Пергам започна. Онези, които Павел определя като приемащи силно заблуждение, отказват да видят Павловата предупредителна вест, която включва отстъплението, преди да бъде открит човекът на греха. Отстъплението се осъществява в историята на Пергам, а човекът на греха бе открит през 538 г., когато започна църквата на Тиатир.

> Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God. 2 Thessalonians 2:3, 4.

> Никой да не ви измами по никакъв начин; защото онзи ден няма да дойде, докато първо не настъпи отстъплението и не се открие човекът на греха, синът на погибелта, който се противи и превъзнася над всичко, що се нарича Бог или на което се отдава поклонение; тъй щото той, като Бог, сяда в Божия храм и представя себе си за Бог. 2 Солунци 2:3, 4.

The history of eastern Rome provides two witnesses to the prophetic truth that is also represented in the symbolic relationship of eastern Rome with western Rome. In that relationship, western Rome is the church and eastern Rome is the state. Rome is a combination of church and state as represented as iron and clay in Daniel chapter two.

Историята на Източен Рим предоставя две свидетелства за пророческата истина, която е представена и в символичната връзка на Източен Рим със Западен Рим. В тази връзка Западен Рим е църквата, а Източен Рим е държавата. Рим е съчетание от църква и държава, представено като желязо и глина във втора глава на Даниил.

A reason that it can be seen convincingly that in the latter days worldwide Islam comes against a power represented as a combination of church and state, taking its territory and capital is sustained by two other witnesses from the sacred history of Revelation nine. Osman conquered the territory of Nicomedia on July 27, 1299, and he then conquered the territory of Nicaea two years later in 1301. His son conquered the capital city of Nicaea in 1331, and the same son conquered the capital city of Nicomedia in a four-year siege that ended in 1337. The pioneers marked July 27, 1299 with Osman, but never looked at the next battle, the battle of Nicaea as the historical second step to establishing the Ottoman Empire. July 27, 1299 was the first step of several steps to reach the Sunday law. The first two steps of Turkish Islam identified the beginning of a prophecy that ended in 1449, then again in 1840, then again at 9/11 and then again on December 31, 2023.

Една причина, поради която може убедително да се види, че в последните дни световният ислям идва срещу сила, представена като съчетание на църква и държава, като завладява нейната територия и столица, се подкрепя от още две свидетелства от свещената история на Откровение девета глава. Осман завладя територията на Никомидия на 27 юли 1299 г., а след това, две години по-късно, през 1301 г., завладя и територията на Никея. Неговият син завладя столичния град Никея през 1331 г., а същият този син завладя столичния град Никомидия след четиригодишна обсада, приключила през 1337 г. Пионерите отбелязаха 27 юли 1299 г. във връзка с Осман, но никога не разгледаха следващата битка — битката при Никея — като историческата втора стъпка към установяването на Османската империя. 27 юли 1299 г. беше първата от няколко стъпки към достигането до неделния закон. Първите две стъпки на турския ислям определиха началото на едно пророчество, което завърши през 1449 г., после отново през 1840 г., после отново на 11 септември и после отново на 31 декември 2023 г.

The first of those two steps marked not only the beginning of one hundred and fifty years, but also it marked the beginning of thirty-eight years. It began with Osman taking the territory of Nicomedia, and it ended thirty-eight years later when Osman’s son took the capital city of Nicomedia at the end of a four-year siege in 1337. The number thirty-eight represents “rising up,” and the initial step of Osman taking the territory marked the rising up of Turkish Islam. In that first step of thirty-eight years, a “four year” siege marks the conclusion. At the last step of the one hundred and fifty years, the humiliation is delivered and four years later in 1453, the capital of eastern Rome is taken.

Първата от тези две стъпки бележеше не само началото на сто и петдесет години, но също така бележеше и началото на тридесет и осем години. Тя започна с това, че Осман завзе територията на Никомидия, и завърши тридесет и осем години по-късно, когато синът на Осман превзе столичния град Никомидия в края на четиригодишна обсада през 1337 г. Числото тридесет и осем представлява „издигане“ и първоначалната стъпка на Осман при завземането на територията бележеше издигането на турския ислям. В тази първа стъпка от тридесет и осем години една „четиригодишна“ обсада отбелязва заключението. В последната стъпка от сто и петдесетте години е нанесено унижението и четири години по-късно, през 1453 г., е превзета столицата на Източния Рим.

Whether it was the Ottoman Turks in 1453, or Osman’s son taking both Nicomedia in 1337 and Nicaea in 1331, in all three instances, each capital city had served at some point in history as the capital of eastern Rome. All three lines are identifying the conquering of eastern Rome. Each of those three lines identifies Islam conquering first the territory and thereafter the capital of eastern Rome. The name of all three capitals is the same as the name of the territory. Each of the three lines have distinct alpha and omega historical figures. While identifying a church state relationship with the humiliation by Islam of both emperor and empress, the prophetic humiliation ties their lines together with western Rome, that was also humiliated by Constantine the Great when he chose Constantinople over the city of Rome in 330. Western Rome’s final humiliation came in 476 with the final emperor, and continued to decline rapidly from there on.

Дали това са били османските турци през 1453 г., или синът на Осман, който превзема и Никомедия през 1337 г., и Никея през 1331 г., и в трите случая всяка столица в определен момент от историята е служила като столица на източния Рим. И трите линии посочват завоюването на източния Рим. Всяка от тези три линии показва как ислямът завладява първо територията, а след това столицата на източния Рим. Името и на трите столици е същото като името на територията. Всяка от трите линии има различни алфа и омега исторически фигури. Докато се посочва взаимоотношение между църква и държава чрез унижението от исляма както на императора, така и на императрицата, пророческото унижение свързва техните линии със западния Рим, който също бе унизен от Константин Велики, когато през 330 г. той избра Константинопол пред град Рим. Окончателното унижение на западния Рим настъпи през 476 г. с последния император, а оттогава нататък той продължи бързо да запада.

Western Rome in relation to eastern Rome was the church, the east was the state. Humiliation at the beginning in 330, then humiliation in 476, and then in 782 and then again in 1449. A line of humiliation beginning with the division of a kingdom, followed in 476 by the humiliation of losing the emperor, and therefore empire, only to be followed by Islam bringing humiliation first to the territory of the east in 782 and then to the capital of the east in 1453.

Западният Рим по отношение на източния Рим беше църквата; изтокът беше държавата. Унижение в началото през 330 г., после унижение през 476 г., а след това през 782 г., и отново през 1449 г. Линия на унижение, започваща с разделянето на едно царство, последвана през 476 г. от унижението на загубата на императора, а следователно и на империята, само за да бъде последвана от исляма, който донесе унижение първо на територията на изтока през 782 г., а след това на столицата на изтока през 1453 г.

Islam of Bible prophecy brings to light the line of both eastern and western Rome, and the light that Islam is producing today is in agreement with, but far beyond what the foundational light of Islam was for the Millerite pioneers. The testing time that began in 2024 with who is ‘the robbers of thy people who establish the vision’ was the alpha of the testing period, and now at the end of the testing period light from the subject of Islam of Revelation chapter nine adds witnesses of western and eastern Rome that were never evaluated until these current latter days.

Ислямът в библейското пророчество изважда на светло линията както на източния, така и на западния Рим, а светлината, която Ислямът произвежда днес, е в съгласие с, но далеч надхвърля онова основополагащо осветление относно Исляма, което Ислямът беше за милеритските пионери. Изпитателното време, което започна през 2024 г. с въпроса кои са „грабителите от твоя народ, които утвърждават видението“, беше алфата на изпитателния период, а сега, в края на изпитателния период, светлина от темата за Исляма от деветата глава на Откровение прибавя свидетели за западния и източния Рим, които никога не са били изследвани до тези настоящи последни дни.

The prophetic lines of Islam represented in chapters nine through eleven bring together the lines of history located in verses ten through sixteen of Daniel eleven by providing testimonies which connect with lines already under discussion in these articles. But within the prophetic illustration of the rise of Islam is the rise of both the movement of the Millerites and the movement of the one hundred and forty-four thousand. Two four-year periods placed firmly within and as part of the time prophecies of Revelation nine provide witness to the four years of 1840 unto 1844. In 1844 prophetic time is no longer, so the symbolic four-year period is defined by its prophetic characteristics, not time. The first four-year period identifies Islam conquering Nicomedia, the former eastern Roman capital in 1337, thirty-eight years after his father conquered the territory. The second four years identifies the humiliation of eastern Romes political and religious rulers in 1449, brought about by Islam and the third four years identifies a glorious manifestation of the power of God when the angel who lightened the earth with his glory descended on August 11, 1840.

Пророческите линии на исляма, представени в девета до единадесета глава, събират заедно линиите на историята, намиращи се в стихове десети до шестнадесети на Даниил единадесета глава, като предоставят свидетелства, които се свързват с линии, вече разглеждани в тези статии. Но в рамките на пророческата илюстрация за възхода на исляма се съдържа и възходът както на движението на милеритите, така и на движението на сто четиридесет и четирите хиляди. Два четиригодишни периода, здраво поставени в рамките на и като част от времевите пророчества на Откровение девета глава, дават свидетелство за четирите години от 1840 до 1844. През 1844 г. пророческото време вече не съществува, така че символичният четиригодишен период се определя от своите пророчески характеристики, а не от времето. Първият четиригодишен период посочва как ислямът завладява Никомидия, бившата източноримска столица, през 1337 г., тридесет и осем години след като баща му завладява територията. Вторият период от четири години посочва унижението на политическите и религиозните владетели на източните Римове през 1449 г., причинено от исляма, а третият период от четири години посочва славно проявление на Божията сила, когато ангелът, който освети земята със своята слава, слезе на 11 август 1840 г.

The Millerite history of the first and second angel aligns with the history of the third angel during the sealing of the one hundred and forty-four thousand. That final sealing work is the blotting out of sin, it is the combination of Divinity with humanity and it takes place during a warfare that is being brought by Islam.

Милеристката история на първия и втория ангел съответства на историята на третия ангел по време на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Това последно дело на запечатване е изглаждането на греха; то е съчетаването на Божественото с човешкото и се извършва по време на война, която бива довеждана от исляма.

> And he opened the bottomless pit; and there arose a smoke out of the pit, as the smoke of a great furnace; and the sun and the air were darkened by reason of the smoke of the pit. And there came out of the smoke locusts upon the earth: and unto them was given power, as the scorpions of the earth have power. And it was commanded them that they should not hurt the grass of the earth, neither any green thing, neither any tree; but only those men which have not the seal of God in their foreheads. Revelation 9:2–4.

> И той отвори бездънната яма; и от ямата се издигна дим като дима на голяма пещ; и слънцето и въздухът потъмняха поради дима от ямата. И от дима излязоха скакалци по земята; и на тях бе дадена власт, както скорпионите на земята имат власт. И им бе заповядано да не повреждат тревата на земята, нито каквато и да е зеленина, нито каквото и да е дърво, а само онези човеци, които нямат Божия печат на челата си. Откровение 9:2–4.

The perfect fulfillment of every prophecy is in the last days, so this passage is identifying the sealing of the one hundred and forty-four thousand. The prophecy of Islam in Revelation nine provides the historical key to bring the most complete illustration of the power that establishes the vision together in the history that culminated on August 11, 1840, when Islam was restrained. From that point the testimony of Revelation nine extended into chapter ten and the history of the first and second angels. Then in chapter eleven the third woe arrives suddenly at the Sunday law, which is when the loud cry of the third angel begins. Chapter nine is the key of Islam in organizing the rise and fall of kingdoms set forth in Daniel and the Revelation. Chapters ten and eleven identify the experience of the one hundred and forty-four thousand wise virgins. Chapter nine identifies the symbol that establishes the external vision and chapters ten and eleven identify the internal vision associated with following the Lamb into the Most Holy Place.

Съвършеното изпълнение на всяко пророчество е в последните дни, следователно този пасаж посочва запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Пророчеството за исляма в Откровение девета глава предоставя историческия ключ, чрез който в историята, достигнала своята кулминация на 11 август 1840 г., когато ислямът бе възпрян, се съчетава най-пълната илюстрация на силата, която утвърждава видението. От този момент нататък свидетелството на Откровение девета глава се простира в десета глава и в историята на първия и втория ангел. После, в единадесета глава, третото горко идва внезапно при неделния закон, когато започва силният вик на третия ангел. Девета глава е ключът за исляма при подреждането на възхода и падението на царствата, изложени в Даниил и Откровението. Десета и единадесета глава посочват опитността на сто четиридесет и четирите хиляди мъдри девици. Девета глава посочва символа, който утвърждава външното видение, а десета и единадесета глава посочват вътрешното видение, свързано със следването на Агнето в Пресвятото място.

Revelation chapter ten opens with Christ as the mighty angel that descends with a little book open. That event was fulfilled on August 11, 1840 at the conclusion of the prophecy of Revelation nine that identifies three hundred and ninety-one years and fifteen days. Revelation ten identifies the history onward until the message became bitter in John’s stomach on October 22, 1844. The four years of 1840 to 1844 begin with the arrival of the first angel and end with the arrival of the third angel. Those four years that followed after the fulfillment of August 11, 1840 were typified by four years from July 27, 1449 unto 1453 at the beginning of the three hundred and ninety-one years and fifteen days. Both those four-year periods align with the four years of the siege of Nicomedia from 1333 unto 1337. Symbolically eastern Rome was conquered by Islam three times. First was at the siege of Nicaea in 1331, then the four-year siege of Nicomedia in 1337 and then the siege of Constantinople in 1453.

Откровение, глава десета, започва с Христос като могъщия ангел, който слиза с разгърната малка книжка. Това събитие се изпълни на 11 август 1840 година при завършека на пророчеството от Откровение девета глава, което определя триста деветдесет и една години и петнадесет дни. Откровение десета глава представя по-нататъшната история, докато вестта не стана горчива в стомаха на Йоан на 22 октомври 1844 година. Четирите години от 1840 до 1844 започват с идването на първия ангел и завършват с идването на третия ангел. Тези четири години, които последваха след изпълнението на 11 август 1840 година, бяха предобразени от четири години — от 27 юли 1449 до 1453 година — в началото на триста деветдесет и една години и петнадесет дни. И двата тези четиригодишни периода се съотнасят към четирите години на обсадата на Никомидия от 1333 до 1337 година. Символично Източният Рим беше завладян от исляма три пъти. Първият път беше при обсадата на Никея през 1331 година, после при четиригодишната обсада на Никомидия през 1337 година и след това при обсадата на Константинопол през 1453 година.

Diocletian legally divided Rome into east and west in 293, and Constantine prophetically divided Rome into east and west in 330. In 395, upon the death of the emperor Theodosius I, the empire was formerly and permanently divided as he bequeathed the east and the west to his two sons. The Catholic church divided into east and west in 1054 at the “great schism.” The division was gradual as was the demise that followed. The division remains to this very day. Within fifty years from that date, the western church in Rome began roughly two hundred years of crusades against Islam. Western Rome fell when it lost its last emperor in 476. Eastern Rome fell in 1453. Papal Rome fell in 1798. Pagan Rome divided unto east and west in 293, 330 and 395. Papal Rome divided unto east and west in 1054. Sister White identifies the rise and fall of kingdoms as a primary point of reference in the study of God’s Word.

Диоклетиан законово разделя Рим на изток и запад през 293 г., а Константин пророчески разделя Рим на изток и запад през 330 г. През 395 г., при смъртта на император Теодосий I, империята е формално и окончателно разделена, тъй като той завещава изтока и запада на двамата си синове. Католическата църква се разделя на изток и запад през 1054 г. при „великата схизма“. Разделението е постепенно, както и последвалият упадък. Това разделение остава и до днес. В рамките на петдесет години от тази дата западната църква в Рим започва приблизително двестагодишен период на кръстоносни походи срещу исляма. Западният Рим пада, когато губи последния си император през 476 г. Източният Рим пада през 1453 г. Папският Рим пада през 1798 г. Езическият Рим се разделя на изток и запад през 293, 330 и 395 г. Папският Рим се разделя на изток и запад през 1054 г. Сестра Уайт определя възхода и падението на царства като основна отправна точка в изучаването на Божието слово.

The kingdoms that are brought out into the light of history from chapter nine of Revelation strengthen the argument that it is Rome that establishes the vision. The prophetic connection between Islam and the one hundred and forty-four thousand is evidence the message of the midnight cry, that was typified by Christ riding into Jerusalem on an ass, is represented by a time prophecy that began in the time of the first woe, continued on in the second part of the prophecy in the second woe, and reached its fulfillment in the four-year history where the Millerite movement of the first and second angels began with the fulfillment of that very prophecy. The prophecy began with the symbol of “thirty-eight and two years” (1299 and 1301) years marking the rise of Islam and it concluded with the symbol of “thirty-eight and two years” (1838 and 1840) marking the rise of the Millerites.

Царствата, които са изведени на светлината на историята от девета глава на Откровението, засилват довода, че именно Рим утвърждава видението. Пророческата връзка между исляма и сто четиридесет и четирите хиляди е доказателство, че вестта на среднощния вик, която беше предобразена чрез влизането на Христос в Йерусалим, възседнал ослица, е представена чрез времево пророчество, което започна по времето на първото горко, продължи във втората част на пророчеството при второто горко и достигна своето изпълнение в четиригодишната история, в която Милеритското движение на първия и втория ангел започна с изпълнението именно на това пророчество. Пророчеството започна със символа „тридесет и осем и две години“ (1299 и 1301), отбелязващ възхода на исляма, и завърши със символа „тридесет и осем и две години“ (1838 и 1840), отбелязващ възхода на милеритите.

In 1844, at the conclusion of the Millerites four-year period that had been typified by the siege of 1333 unto 1337, and 1449 unto the siege of 1453 prophetic time was no longer to be applied. The lifting up of the ensign of the one hundred and forty-four thousand is directly connected with the prophecy where Islam is lifted up.

През 1844 г., при завършека на четиригодишния период на милеритите, който бе предобразен чрез обсадата от 1333 до 1337 г. и от 1449 г. до обсадата от 1453 г., пророческото време вече не следваше да се прилага. Издигането на знамето на сто четиридесет и четирите хиляди е пряко свързано с пророчеството, в което ислямът е издигнат.

> Judah, thou art he whom thy brethren shall praise: thy hand shall be in the neck of thine enemies; thy father’s children shall bow down before thee. Judah is a lion’s whelp: from the prey, my son, thou art gone up: he stooped down, he couched as a lion, and as an old lion; who shall rouse him up? The sceptre shall not depart from Judah, nor a lawgiver from between his feet, until Shiloh come; and unto him shall the gathering of the people be. Binding his foal unto the vine, and his ass’s colt unto the choice vine; he washed his garments in wine, and his clothes in the blood of grapes: His eyes shall be red with wine, and his teeth white with milk. Genesis 49:8–12.

> Юдо, тебе ще възхвалят братята ти; ръката ти ще бъде върху врата на неприятелите ти; синовете на баща ти ще ти се поклонят. Юда е лъвче; от плячката, сине мой, ти си се възкачил; приведе се, легна като лъв и като стар лъв; кой ще го събуди? Скиптърът не ще се отнеме от Юда, нито законодател от между нозете му, докато дойде Сило; и нему ще бъде покорството на народите. Вързвайки ослето си за лозата и рожбата на ослицата си за отбрания лозов клон, той изпра дрехата си във вино и одеждите си в кръвта на гроздето; очите му ще бъдат червени от вино и зъбите му бели от мляко. Битие 49:8–12.

The one hundred and forty-four thousand perfectly reflect the character of Christ, and Christ is among other symbolic representations, “the choice vine.” Ishmael is identified as a “wild” man in Genesis 16:12.

Сто четиридесет и четирите хиляди съвършено отразяват характера на Христос, а Христос, наред с други символични представяния, е „избраната лоза“. Исмаил е определен като „див“ човек в Битие 16:12.

> And he will be a wild man; his hand will be against every man, and every man's hand against him; and he shall dwell in the presence of all his brethren.

> И той ще бъде див човек; ръката му ще бъде против всеки човек, и ръката на всеки човек — против него; и ще живее в присъствието на всичките си братя.

The word translated as “wild” is the wild Arabian ass. Christ’s representatives in the latter days ride upon the message of the wild Arabian ass, the ass that Christ rode into Jerusalem, the ass that finally spoke after Balaam struck him the third time. The messengers that proclaimed the message that empowered the first angel’s message in 1840 did not see a relevant and important one-hundred-and-fifty-year prophecy in the very prophetic history where the message that empowered the movement was located. They did not see two four-year periods in that very same time prophecy that typified the history of 1840 unto 1844. The Lion of the tribe of Judah is now opening up light from the “old paths” that has never been seen before, and it is light that is in agreement with that light that has been opening up since December 31, 2023. It removes any doubts on whether it is Islam that strikes Nashville. The light illuminates the symbol of Rome, thus becoming an omega statement to the alpha controversy in 2024 about the robbers of thy people, and it is also the omega symbol of the argument over the very same symbol in Millerite history. It identifies that Islam of the time prophecies of Revelation nine is the external message during the internal history of the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. We have been teaching this fact for some time, but it can now be demonstrated upon one line that begins in Revelation nine and ends in Revelation eleven. The third four-year period connected with Islam’s time prophecy that was fulfilled in 1840 unto 1844, illustrates the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. By the great earthquake of Revelation eleven the one hundred and forty-four thousand are lifted up as an ensign.

Думата, преведена като „див“, е дивият арабски осел. Представителите на Христос в последните дни яздят върху вестта на дивия арабски осел — осела, на който Христос влезе в Йерусалим, осела, който накрая проговори, след като Валаам го удари за трети път. Вестителите, които прогласиха вестта, дала сила на първата ангелска вест през 1840 г., не видяха уместно и важно пророчество за сто и петдесет години в самата пророческа история, където се намираше вестта, дала сила на движението. Те не видяха два четиригодишни периода в същото това пророчество за време, които предобразяваха историята от 1840 до 1844 г. Лъвът от Юдовото племе сега разкрива светлина от „старите пътеки“, която никога преди не е била виждана, и това е светлина, която е в съгласие с онази светлина, която се разкрива от 31 декември 2023 г. насам. Тя премахва всяко съмнение дали именно ислямът поразява Нашвил. Светлината осветлява символа на Рим, като по този начин се превръща в омега-изявление към алфа-спора през 2024 г. относно разбойниците от твоя народ, а също така е и омега-символът на спора относно същия този символ в милеритската история. Тя установява, че ислямът от времевите пророчества на Откровение 9 е външната вест по време на вътрешната история на времето на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Ние преподаваме този факт от известно време, но сега той може да бъде доказан върху една линия, която започва в Откровение 9 и завършва в Откровение 11. Третият четиригодишен период, свързан с времевото пророчество за исляма, което се изпълни от 1840 до 1844 г., онагледява времето на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. При голямото земетресение от Откровение 11 сто четиридесет и четирите хиляди са издигнати като знаме.

In Ezekiel thirty-seven the raising up of God’s people as an army is a two-step process that had been typified by the creation of Adam. First Adam was formed of the clay, then Christ breathed into him the breath of life. In Ezekiel the first prophecy forms the dead bodies, but they are still dead. Then the four winds are breathed upon the bodies and they rise up as a mighty army. The number thirty-eight and forty represent those two steps.

В Езекиил тридесет и седма глава издигането на Божия народ като войска е двуетапен процес, който е бил предобразен чрез сътворяването на Адам. Най-напред Адам бе създаден от пръстта, а после Христос вдъхна в него диханието на живота. В Езекиил първото пророчество оформя мъртвите тела, но те все още са мъртви. След това четирите ветрове биват духнати върху телата и те се изправят като могъща войска. Числата тридесет и осем и четиридесет представят тези два етапа.

We will continue these things in the next article.

Ще продължим с тези неща в следващата статия.

> After this there was a feast of the Jews; and Jesus went up to Jerusalem. Now there is at Jerusalem by the sheep market a pool, which is called in the Hebrew tongue Bethesda, having five porches. In these lay a great multitude of impotent folk, of blind, halt, withered, waiting for the moving of the water. For an angel went down at a certain season into the pool, and troubled the water: whosoever then first after the troubling of the water stepped in was made whole of whatsoever disease he had. And a certain man was there, which had an infirmity thirty and eight years. When Jesus saw him lie, and knew that he had been now a long time in that case, he saith unto him, Wilt thou be made whole? The impotent man answered him, Sir, I have no man, when the water is troubled, to put me into the pool: but while I am coming, another steppeth down before me. Jesus saith unto him, Rise, take up thy bed, and walk. And immediately the man was made whole, and took up his bed, and walked: and on the same day was the sabbath. John 5:1–9.

> След това имаше юдейски празник; и Иисус се възкачи в Йерусалим. А в Йерусалим, при Овчата порта, има къпалня, която на еврейски се нарича Витезда, и има пет притвора. В тях лежеше голямо множество немощни, слепи, куци, изсъхнали, които чакаха раздвижването на водата. Защото Ангел Господен слизаше от време на време в къпалнята и раздвижваше водата; и който влезеше пръв след раздвижването на водата, оздравяваше от каквато и болест да беше болен. Там имаше един човек, който беше болен от тридесет и осем години. Като го видя да лежи и разбра, че вече от дълго време е в това състояние, Иисус му каза: Искаш ли да оздравееш? Немощният Му отговори: Господине, нямам човек, който, когато се раздвижи водата, да ме спусне в къпалнята; но докато аз ида, друг слиза преди мене. Иисус му каза: Стани, дигни постелката си и ходи. И веднага човекът оздравя, дигна постелката си и ходеше. А в същия ден беше събота. Йоан 5:1–9.

> Now rise up, said I, and get you over the brook Zered. And we went over the brook Zered. And the space in which we came from Kadeshbarnea, until we were come over the brook Zered, was thirty and eight years; until all the generation of the men of war were wasted out from among the host, as the Lord sware unto them. Deuteronomy 2:13, 14.

> „Сега станете“, казах аз, „и преминете потока Зеред.“ И преминахме потока Зеред. А времето, през което вървяхме от Кадис-Варни до преминаването на потока Зеред, беше тридесет и осем години, докато цялото поколение на воюващите мъже се изтреби измежду стана, както Господ им се беше заклел. Второзаконие 2:13, 14.

Back to Articles