Article

# The Book of Daniel - Number Thirty-Five

Книгата на Даниил — тридесет и пета част

Unveiling the Prophetic Framework: William Miller’s Insight and the Three Desolating Powers Leading to Armageddon

Разкриване на пророческата рамка: прозрението на Уилям Милър и трите опустошителни сили, водещи към Армагедон

Author

Jeff Pippenger

Published

December 30, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

At the “time of the end,” in 1798, the book of Daniel, and more specifically the vision represented by the Ulai River was unsealed. The vision announced the starting of the investigative judgment on October 22, 1844. The verse that became the foundation for that truth is Daniel chapter eight, and verse fourteen. William Miller, the messenger chosen to recognize the unsealing of the message, never fully understood all the truths associated with the vision, but he did fulfill the work which was given to him.

В „времето на края“, през 1798 година, книгата на Даниил, и по-специално видението, представено чрез река Улай, бе разпечатана. Видението възвести започването на следствения съд на 22 октомври 1844 година. Стихът, който стана основа на тази истина, е Даниил, глава осма, стих четиринадесети. Уилям Милър, вестителят, избран да разпознае разпечатването на вестта, никога не разбра напълно всички истини, свързани с видението, но изпълни делото, което му бе възложено.

As Miller began his study of the prophetic word, he came to understand certain rules of prophetic interpretation that were identified and established within the Bible. Those rules became encoded and identified as William Miller’s Rules of Interpretation. Those rules are endorsed by inspiration and identified as the rules that will be used by those who announce the starting of the executive judgment at the Sunday law. Miller testified that he began his study of the Bible at the beginning of the Bible and only proceeded onward as he understood what he was then considering. From this approach it is easy to see why the first time-prophecy Miller recognized, that had bearing upon the message he was to identify as being fulfilled in 1844, was the “seven times” of Leviticus twenty-six.

Когато Милър започна своето изследване на пророческото слово, той стигна до разбирането на определени правила на пророческо тълкуване, които бяха посочени и утвърдени в самата Библия. Тези правила бяха кодифицирани и разпознати като Правилата за тълкуване на Уилям Милър. Тези правила са одобрени от Вдъхновението и са определени като правилата, които ще бъдат използвани от онези, които възвестяват началото на изпълнителния съд при неделния закон. Милър свидетелства, че е започнал изучаването на Библията от началото на Библията и е продължавал напред само дотолкова, доколкото е разбирал онова, което тогава е разглеждал. От този подход лесно може да се види защо първото време-пророчество, което Милър разпозна и което имаше отношение към вестта, която той трябваше да определи като изпълняваща се през 1844 година, бяха „седемте времена“ от Левит двадесет и шеста глава.

Inspiration informs us that the angel Gabriel, along with other holy angels, directed the mind of Miller, just as Gabriel had directed the minds of Daniel, John the revelator and all the prophets of the Bible, for Gabriel had been given the job that Satan forfeited. Gabriel’s job was represented in Satan’s first name, Lucifer, which means light bearer. Gabriel brought the prophetic light to Miller, and in obedience to the light he presented the message that announced the opening of the investigative judgment on October 22, 1844.

Вдъхновението ни известява, че ангелът Гавриил, заедно с други свети ангели, е направлявал ума на Милър, както Гавриил бе направлявал умовете на Даниил, Йоан Богослова и всички пророци на Библията; защото на Гавриил бе възложена службата, от която Сатана се лиши. Службата на Гавриил бе представена в първото име на Сатана, Луцифер, което означава „светлоносец“. Гавриил донесе пророческата светлина на Милър и, в послушание към тази светлина, той представи вестта, която възвести откриването на следствения съд на 22 октомври 1844 г.

Hindsight allows those who wish to understand the work of William Miller, to recognize that he was given certain insights to the prophetic word that became keys for his work of assembling the message of the approaching judgment. One of those keys was his recognition that a day represented a year in prophetic application. Another was a prophetic structure which he employed to place and align the lines of prophecy he discovered. That structure was based upon the two satanic powers that brought desolation to God’s people and God’s sanctuary. All of Miller’s discoveries were placed upon the prophetic structure that represented the history of paganism followed by papalism that consecutively trampled down both God’s sanctuary and God’s people from the time of ancient Israel, until the Second coming of Christ.

Погледът назад позволява на онези, които желаят да разберат делото на Уилям Милър, да разпознаят, че му бяха дадени определени прозрения относно пророческото слово, които станаха ключове за неговото дело по съставянето на вестта за приближаващия съд. Един от тези ключове беше разбирането му, че в пророческото приложение един ден представлява една година. Друг беше една пророческа структура, която той използваше, за да постави и съгласува откритите от него пророчески линии. Тази структура се основаваше на двете сатанински сили, които докараха запустение върху Божия народ и Божието светилище. Всички открития на Милър бяха поставени върху пророческата структура, която представяше историята на езичеството, последвано от папството, които последователно потъпкваха както Божието светилище, така и Божия народ от времето на древния Израил до Второто пришествие на Христос.

That prophetic structure allowed him to accurately identify every truth needed to establish October 22, 1844, as the opening of the judgment. But that truth was limited, for he could not see the third persecuting power that followed paganism and papalism in prophetic history. It was not necessary for him to see that truth, for his work was to announce October 22, 1844, and the light of the third persecuting power would be unsealed after that date.

Тази пророческа структура му позволи точно да определи всяка истина, необходима, за да установи 22 октомври 1844 г. като началото на съда. Но тази истина беше ограничена, защото той не можеше да види третата преследваща сила, която следваше езичеството и папството в пророческата история. Не беше необходимо той да види тази истина, защото неговото дело беше да прогласи 22 октомври 1844 г., а светлината относно третата преследваща сила щеше да бъде разпечатана след тази дата.

In connection with aligning his prophetic understandings upon a structure of the two desolating powers of pagan Rome, followed by papal Rome, was his understanding that the word translated as “the daily,” in the book of Daniel, was a symbol of paganism, and or, pagan Rome. The word “tamid” translated as “the daily” is employed by Daniel five times. It is always used in conjunction with a symbol that Miller correctly understood to represent the papacy. The symbol of the papacy that always occurs in connection with “the daily,” is represented with two symbols. Either way, the two symbols of the papal power, both identify the papacy, yet none-the-less, when Daniel employed the word “tamid” that is translated as “the daily,” it was always used with and before the symbol of the papacy. Miller’s understanding that “the daily,” in the book of Daniel, became the foundation of the structure he saw that was based upon the two desolating powers of paganism followed by papalism. Miller’s identification of “the daily,” as paganism in the book of Daniel was destined to become a giant controversy within Adventism, beginning in Adventism’s second generation, which began in 1888.

Във връзка с това, че привеждаше своите пророчески разбирания в съответствие със структурата на двете запустяващи сили — езическия Рим, последван от папския Рим — той разбираше, че думата, преведена като „ежедневната“ в книгата на Даниил, е символ на езичеството и/или на езическия Рим. Думата „tamid“, преведена като „ежедневната“, е употребена от Даниил пет пъти. Тя винаги е използвана във връзка със символ, който Милър правилно е разбирал като представящ папството. Символът на папството, който винаги се появява във връзка с „ежедневната“, е представен чрез два символа. Какъвто и да е случаят, двата символа на папската власт и двата посочват папството; но въпреки това, когато Даниил употребява думата „tamid“, преведена като „ежедневната“, тя винаги е използвана заедно със и преди символа на папството. Разбирането на Милър за „ежедневната“ в книгата на Даниил става основа на структурата, която той виждаше като изградена върху двете запустяващи сили — езичеството, последвано от папизма. Определено бе идентифицирането от Милър на „ежедневната“ като езичество в книгата на Даниил да се превърне в огромен спор в рамките на адвентизма, започвайки с второто поколение на адвентизма, започнало през 1888 година.

The first prophetic truth Miller discovered that was a component of the understanding of October 22, 1844, was the “seven times,” of Leviticus twenty-six, and it was the first of Miller’s established truths that was rejected in 1863. That rejection began the first generation of Adventism, when they began wandering through the wilderness of Laodicea. The second generation began at the Minneapolis General Conference in 1888, and in the aftermath of the rebellion that occurred there, the satanic work of rejecting Miller’s identification of “the daily” as paganism began in 1901. The correct understanding of “the daily,” was not fully set aside until after the death of the prophetess, who had identified that the view being promoted in opposition to Miller’s correct view of “the daily,” had been delivered by “angels that were expelled from heaven.” The full rejection took place in the third generation around 1931. The third generation had begun with the publication of the book by W. W. Prescott, titled, The Doctrine of Christ, just after the 1919 Bible Conference. In 1919, the third generation began and continued until the publication of the book, Questions on Doctrine in 1957.

Първата пророческа истина, която Милър откри и която беше съставна част от разбирането за 22 октомври 1844 г., бяха „седемте времена“ от Левит двадесет и шеста глава; и това беше първата от установените от Милър истини, която бе отхвърлена през 1863 г. Това отхвърляне постави началото на първото поколение на адвентизма, когато те започнаха да странстват из пустинята на Лаодикия. Второто поколение започна на Генералната конференция в Минеаполис през 1888 г., а вследствие на бунта, който се случи там, сатанинското дело по отхвърлянето на Милъровото отъждествяване на „непрестанната“ с езичеството започна през 1901 г. Правилното разбиране на „непрестанната“ не беше напълно изоставено чак след смъртта на пророчицата, която беше посочила, че възгледът, проповядван в противовес на правилния възглед на Милър за „непрестанната“, е бил предаден от „ангели, които бяха изхвърлени от небето“. Пълното отхвърляне настъпи в третото поколение около 1931 г. Третото поколение беше започнало с публикуването на книгата на У. У. Прескът, озаглавена The Doctrine of Christ, непосредствено след Библейската конференция от 1919 г. През 1919 г. третото поколение започна и продължи до публикуването на книгата Questions on Doctrine през 1957 г.

After Miller’s work was established and made plain upon Habakkuk’s two tables (the 1843 and 1850 pioneer charts), the Lord then began to open up the truth that there was another, a third, desolating power that would follow paganism and papalism that would also persecute God’s people.

След като делото на Милър бе утвърдено и направено ясно върху двете таблици на Авакум (пионерските карти от 1843 и 1850 г.), Господ тогава започна да разкрива истината, че има и друга, трета, опустошителна власт, която ще последва езичеството и папството и която също ще преследва Божия народ.

> “Through paganism, and then through the Papacy, Satan exerted his power for many centuries in an effort to blot from the earth God’s faithful witnesses. Pagans and papists were actuated by the same dragon spirit. They differed only in that the Papacy, making a pretense of serving God, was the more dangerous and cruel foe. Through the agency of Romanism, Satan took the world captive. The professed church of God was swept into the ranks of this delusion, and for more than a thousand years the people of God suffered under the dragon’s ire. And when the Papacy, robbed of its strength, was forced to desist from persecution, John beheld a new power coming up to echo the dragon’s voice, and carry forward the same cruel and blasphemous work. This power, the last that is to wage war against the church and the law of God, was symbolized by a beast with lamblike horns. The beasts preceding it had risen from the sea, but this came up out of the earth, representing the peaceful rise of the nation which is symbolized. The ‘two horns like a lamb’ well represent the character of the United States Government, as expressed in its two fundamental principles, Republicanism and Protestantism. These principles are the secret of our power and prosperity as a nation. Those who first found an asylum on the shores of America rejoiced that they had reached a country free from the arrogant claims of popery and the tyranny of kingly rule. They determined to establish a government upon the broad foundation of civil and religious liberty.” Signs of the Times, November 1, 1899.

> „Чрез езичеството, а след това чрез папството, Сатана упражняваше своята власт в продължение на много векове в усилие да заличи от земята Божиите верни свидетели. Езичници и паписти бяха движени от същия дух на змея. Те се различаваха само по това, че папството, преструвайки се, че служи на Бога, беше по-опасният и по-жесток враг. Чрез посредничеството на римокатолицизма Сатана пороби света. Изповядващата се за Божия църква беше пометена в редовете на това заблуждение и повече от хиляда години Божият народ страдаше под яростта на змея. А когато папството, лишено от силата си, бе принудено да прекрати гонението, Йоан видя да се издига нова сила, която да повтори гласа на змея и да продължи същото жестоко и богохулно дело. Тази сила, последната, която ще води война против църквата и Божия закон, беше символизирана чрез звяр с агнешки рога. Зверовете, които я предхождаха, се бяха издигнали от морето, а този излезе от земята, като представяше мирното възникване на народа, който е символизиран. „Двата рога като на агне“ добре представят характера на управлението на Съединените щати, както е изразен в неговите два основни принципа — републиканизъм и протестантизъм. Тези принципи са тайната на нашата сила и благоденствие като народ. Онези, които първи намериха убежище по бреговете на Америка, се радваха, че са достигнали страна, свободна от надменните претенции на папизма и тиранията на кралското управление. Те решиха да установят управление върху широката основа на гражданската и религиозната свобода.“ Signs of the Times, 1 ноември 1899 г.

Miller could not see the third persecuting power, and for this reason his structure was incomplete, though perfectly suited to fulfill his work. Sister White identifies that Miller was God’s chosen messenger, that he had been typified by Elijah and John the Baptist in his work, and by Elisha in his calling to his work, and by Moses in his death. Few in sacred history have inspired commentary that identifies that the angels are waiting by the grave to resurrect them, but this is the commentary of Miller. The fact that his work was limited by the history in which he was raised up is not a derogatory statement of Miller, simply a necessity to recognize, if his work is going to be considered in the true light of God’s prophetic Word.

Милър не можеше да види третата преследваща сила и поради тази причина неговата постановка беше непълна, макар и напълно пригодена да изпълни неговото дело. Сестра Уайт посочва, че Милър беше избраният от Бога вестител, че в своето дело той беше предобразен от Илия и Йоан Кръстител, в призоваването си към своето дело — от Елисей, а в смъртта си — от Моисей. Малцина в свещената история са предизвикали такъв коментар, който да посочва, че ангелите чакат край гроба им, за да ги възкресят, но такъв е коментарът за Милър. Фактът, че неговото дело беше ограничено от историята, в която беше издигнат, не е унизително твърдение за Милър, а просто необходимост, която трябва да се признае, ако неговото дело ще бъде разглеждано в истинската светлина на Божието пророческо Слово.

Miller was given specific, angelic, direction that allowed him to construct a prophetic framework that was based upon the two desolating powers of paganism followed by papalism. For this reason, prophecies that identified history beyond the desolation accomplished by those two powers were misunderstood by Miller. Yet none of those misunderstandings made their way onto the two sacred tables of Habakkuk, where the foundations that were erected through the work of Miller were graphically represented. This is why inspiration could record of the 1843 chart that it was directed by the hand of the Lord.

На Милър беше дадено конкретно ангелско ръководство, което му позволи да изгради пророческа рамка, основана върху двете запустяващи сили на езичеството, последвано от папството. Поради тази причина пророчества, които посочваха история отвъд запустението, осъществено от тези две сили, бяха неразбрани от Милър. И все пак нито едно от тези неразбирания не намери място върху двете свещени плочи на Авакум, където основите, положени чрез делото на Милър, бяха графично представени. Ето защо Вдъхновението можеше да засвидетелства за картата от 1843 година, че тя е била направлявана от ръката на Господа.

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.

> „Господ ми показа, че картата от 1843 г. е била направлявана от Неговата ръка и че нито една нейна част не трябва да бъде изменяна; че числата са такива, каквито Той ги желаеше. Че ръката Му е била над една грешка в някои от числата и я е скривала, така че никой да не може да я види, докато ръката Му не бъде отстранена.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> „Тогава видях във връзка с „Всекидневната“, че думата „жертва“ е била добавена от човешка мъдрост и не принадлежи на текста; и че Господ даде правилното разбиране за нея на онези, които известиха вика за часа на съда. Когато съществуваше единство, преди 1844 г., почти всички бяха единни относно правилното разбиране на „Всекидневната“; но след 1844 г., в объркването, бяха възприети други възгледи и последваха тъмнина и объркване.“ Review and Herald, 1 ноември 1850 г.

The truths assembled by Miller at the direction of angels was directed by the Lord, and within the endorsement of the 1843 chart, inspiration included that Miller’s understanding that “the daily” represented paganism was correct. Five times the Hebrew word “tamid” translated as “the daily,” occurs in the book of Daniel, and it always represents the relationship between the two desolating powers of paganism followed by papalism.

Истините, събрани от Милър под ръководството на ангели, бяха направлявани от Господа, и в рамките на одобрението на картата от 1843 г. вдъхновението включваше, че разбирането на Милър, че „ежедневната“ представлява езичеството, е правилно. Пет пъти еврейската дума „tamid“, преведена като „ежедневната“, се среща в книгата на Даниил и винаги представя взаимоотношението между двете запустяващи сили — езичеството, следвано от папството.

Miller’s understanding of “the daily,” as a symbol of paganism, was absolutely essential in the prophetic framework he employed, for the sequential relationship of paganism followed by papalism became his point of reference in aligning all the prophecies he was led to understand.

Разбирането на Милър за „ежедневната“ като символ на езичеството беше абсолютно съществено в пророческата рамка, която той използваше, защото последователната връзка, при която езичеството е последвано от папството, се превърна в неговата отправна точка при съгласуването на всички пророчества, които беше доведен да разбере.

At “the time of the end,” in 1798, the book of Daniel was unsealed, and the primary passage that was what Sister White identified as the “central pillar” and “foundation” of the advent movement, was Daniel chapter eight, and verse fourteen.

„Във времето на края“, през 1798 г., книгата на Даниил бе разпечатана, а основният пасаж — онзи, който сестра Уайт посочи като „централния стълб“ и „основата“ на адвентното движение — беше Даниил, осма глава, четиринадесети стих.

> “The scripture which above all others had been both the foundation and central pillar of the Advent faith was the declaration, ‘Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed.’ [Daniel 8:14.]” The Great Controversy, 409.

> „Писанието, което повече от всички други беше едновременно основанието и централният стълб на адвентната вяра, беше заявлението: „До две хиляди и триста денонощия; тогава светилището ще се очисти.“ [Даниил 8:14.]“ Великата борба, 409.

Verse fourteen is the answer to verse thirteen, and the answer is meaningless without the context of the question.

Четиринадесети стих е отговорът на тринадесети стих, а този отговор е лишен от смисъл без контекста на въпроса.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Тогава чух един светец да говори; и друг светец каза на онзи светец, който говореше: Докога ще се отнася видението за всекидневната жертва и за престъплението, което докарва запустение, така че и светилището, и множеството да бъдат предадени на потъпкване? И той ми каза: До две хиляди и триста денонощия; тогава светилището ще бъде очистено. Даниил 8:13, 14.

These two verses are the symbol of the increase of knowledge that was produced when the book of Daniel was unsealed at “the time of the end,” in 1798. Verse thirteen, identifies the two desolating powers that Miller formed his prophetic model upon. Miller identified “the daily,” in verse thirteen as paganism, and the “transgression of desolation” as papalism. It is important to recognize that the prophetic model the angels led Miller to recognize, is identified in the two verses that represent the increase of knowledge that arrived in history in 1798. Yet Miller was not given to see the next power to come upon the prophetic stage and persecute God’s people.

Тези два стиха са символът на увеличаването на знанието, което бе произведено, когато книгата на Даниил бе разпечатана в „времето на края“, през 1798 година. Стих тринадесети посочва двете опустошителни сили, върху които Милър изгради своя пророчески модел. Милър отъждестви „всекидневната“ в стих тринадесети с езичеството, а „мерзостта на запустението“ — с папството. Важно е да се признае, че пророческият модел, който ангелите водиха Милър да разпознае, е посочен в тези два стиха, които представят увеличаването на знанието, дошло в историята през 1798 година. И все пак на Милър не бе дадено да види следващата сила, която щеше да излезе на пророческата сцена и да преследва Божия народ.

> “I saw that the two-horned beast had a dragon’s mouth, and that his power was in his head, and that the decree would go out of his mouth. Then I saw the Mother of Harlots; that the mother was not the daughters, but separate and distinct from them. She has had her day, and it is past, and her daughters, the Protestant sects, were the next to come on the stage and act out the same mind that the mother had when she persecuted the saints. I saw that as the mother has been declining in power, the daughters had been growing, and soon they will exercise the power once exercised by the mother.” Spalding and Magan, 1.

> „Видях, че звярът с двата рога имаше уста на змей и че силата му беше в главата му, и че указът щеше да излезе от устата му. После видях Майката на Блудниците; че майката не беше дъщерите, а отделна и различна от тях. Тя е имала своя ден, и той е отминал, а нейните дъщери, протестантските секти, бяха следващите, които щяха да излязат на сцената и да проявят същия дух, който майката имаше, когато преследваше светиите. Видях, че както майката е отслабвала във власт, така дъщерите са нараствали, и скоро те ще упражнят властта, която някога е била упражнявана от майката.“ Spalding and Magan, 1.

Miller’s inability to see the third power forced him to make conclusions that were simply wrong. Miller identified the sea beast of Revelation thirteen as pagan Rome and the earth beast as papal Rome. His application of Revelation chapter seventeen, was also flawed by his inability to see prophetic history that extended beyond the second desolating power of papalism. For this reason, when Miller identified the Roman power in Daniel’s prophecy, he treated them as one power that came in two phases. That was and is an accurate application, but it prevented him from understanding the kingdoms of Bible prophecy as anything that reached beyond a fourth kingdom represented by Rome. He saw and identified that the fourth kingdom of Rome had two phases, represented as pagan Rome and papal Rome, but could not see that papal Rome was also the fifth kingdom which was to be followed by a sixth kingdom.

Неспособността на Милър да види третата сила го принуди да направи заключения, които бяха просто погрешни. Милър определяше морския звяр от Откровение тринадесета глава като езически Рим, а земния звяр — като папски Рим. Неговото приложение на Откровение седемнадесета глава също беше опорочено от неспособността му да види пророческа история, която се простираше отвъд втората запустяваща сила на папизма. Поради тази причина, когато Милър разпознаваше римската сила в пророчеството на Данаил, той ги разглеждаше като една сила, която идва в две фази. Това беше и е точно приложение, но му попречи да разбере царствата на библейското пророчество като нещо, което се простира отвъд едно четвърто царство, представено от Рим. Той виждаше и разпознаваше, че четвъртото царство — Рим — има две фази, представени като езически Рим и папски Рим, но не можеше да види, че папският Рим е също и петото царство, след което трябваше да последва шесто царство.

In Daniel chapter two, the Millerites brought the elements of the fifth kingdom of Bible prophecy together with the fourth kingdom. At the basic level their application was correct, but incomplete, for the first reference of the kingdoms of Bible prophecy must agree with the last reference of the kingdoms of Bible prophecy, because Jesus, as the Alpha and Omega always illustrates the end with the beginning. Unable to see a distinction of two sequential kingdoms made it impossible for Miller to recognize that Revelation chapter twelve, is identifying paganism (the dragon), and the sea beast of Revelation chapter thirteen, as papalism (the beast) and the earth beast of Revelation chapter thirteen as apostate Protestantism (the false prophet).

Във втора глава на Даниил милеритите събраха елементите на петото царство от библейското пророчество заедно с четвъртото царство. На основно равнище тяхното приложение беше правилно, но непълно, защото първото упоменаване на царствата в библейското пророчество трябва да бъде в съгласие с последното упоменаване на царствата в библейското пророчество, понеже Исус, като Алфа и Омега, винаги онагледява края с началото. Неспособността да се види разграничението между две последователни царства направи невъзможно за Милър да разпознае, че дванадесета глава на Откровение отъждествява езичеството (змея), а морския звяр от тринадесета глава на Откровение — като папството (звяра), и земния звяр от тринадесета глава на Откровение — като отстъпническия протестантизъм (лъжепророка).

Miller was unable to see the dragon, the beast and the false prophet as three consecutive kingdoms in chapters twelve and thirteen of Revelation, and was thus forced by his prophetic logic to assume the two chapters were not a consecutive illustration of the three powers that lead the world to Armageddon. The light Miller was given was the perfect light for his generation, and his generation was tested by that light.

Милър не бе в състояние да види змея, звяра и лъжепророка като три последователни царства в дванадесета и тринадесета глава на Откровение и поради това, според своята пророческа логика, бе принуден да приеме, че тези две глави не представляват последователна картина на трите сили, които водят света към Армагедон. Светлината, дадена на Милър, беше съвършената светлина за неговото поколение и неговото поколение бе изпитано чрез тази светлина.

The light of the three desolating powers (the dragon, the beast and the false prophet), was given to Future for America at the “time of the end,” in 1989. The passage of Daniel which was unsealed with the collapse of the Soviet Union in fulfillment of Daniel chapter eleven, and verse forty was the light of the third angel, whereas Miller had been given the light of the first angel. The last six verses of Daniel eleven, were seen to be the foundation and central pillar of the movement of Future for America, and verse forty, of Daniel chapter eleven summarizes that light, just as verses thirteen and fourteen, of Daniel chapter eight summarized the light that was unsealed in the Millerite movement.

Светлината относно трите опустошителни сили (змея, звяра и лъжепророка) бе дадена на Future for America при „времето на края“, през 1989 година. Пасажът от Даниил, който бе разпечатан с разпадането на Съветския съюз в изпълнение на Даниил, глава единадесета, стих четиридесети, бе светлината на третия ангел, докато на Милър бе дадена светлината на първия ангел. Последните шест стиха от Даниил 11 бяха разпознати като основата и централния стълб на движението Future for America, а стих четиридесети от Даниил, глава единадесета, обобщава тази светлина, точно както стихове тринадесети и четиринадесети от Даниил, глава осма, обобщаваха светлината, която бе разпечатана в милеритското движение.

> And at the time of the end shall the king of the south push at him: and the king of the north shall come against him like a whirlwind, with chariots, and with horsemen, and with many ships; and he shall enter into the countries, and shall overflow and pass over. Daniel 11:40.

> И в края на времето южният цар ще се сблъска с него; а северният цар ще се устреми против него като вихър, с колесници, с конници и с много кораби; и ще нахлуе в страните, ще ги залее и ще премине. Даниил 11:40.

The verse identifies a war that began at the “time of the end” in 1798, between the king of the south and the king of the north. The king of the south represented atheistic France, that delivered the deadly wound to the papacy in that very year. The papacy is there represented as the king of the north. France, prophetically in 1798, was one tenth of the ten kingdoms of Daniel chapter seven. Those ten kingdoms represent pagan Rome, and pagan Rome represents the dragon. The papacy (the king of the north) represents the beast. The verse identifies the king of the north (the papacy), who had been given its deadly wound at the opening of the verse, would ultimately retaliate against the king of the south (the king of atheism). When the papacy did retaliate, the king of atheism had moved from the nation of France, to the confederacy of the Soviet Union. France was one nation, yet when the papacy retaliated against the king of the south in the verse, the king of the south was identified as “countries,” as was the former Soviet Union.

Стихът посочва една война, започнала в „края на времето“ през 1798 година, между южния цар и северния цар. Южният цар представляваше атеистична Франция, която именно в същата тази година нанесе смъртоносната рана на папството. Папството тук е представено като северния цар. Франция, пророчески погледнато през 1798 година, беше една десета част от десетте царства в седма глава на Даниил. Тези десет царства представляват езическия Рим, а езическият Рим представлява змея. Папството (северният цар) представлява звяра. Стихът посочва, че северният цар (папството), на когото в началото на стиха беше нанесена смъртоносната рана, в крайна сметка щеше да отвърне на южния цар (царя на атеизма). Когато папството наистина отвърна, царят на атеизма се беше преместил от държавата Франция към конфедерацията на Съветския съюз. Франция беше една държава, но когато в стиха папството отвърна на южния цар, южният цар беше обозначен като „страни“, както и бившият Съветски съюз.

When the king of the north (the papacy) did retaliate it brought with it “chariots,” “horsemen” and “many ships.” Chariots and horsemen are symbols of military strength, and ships are symbols of economic strength. The power that formed an unholy alliance with the papacy for the purpose of bringing down the Soviet Union was the United States, and the two strengths of the United States in Revelation chapter thirteen, is identified as its ability to force the world to receive the mark of papal authority by the force of arms and economics. Men will be forbidden to buy or sell without the mark, and then further, without the mark, men will be put to death.

Когато северният цар (папството) действително отвърна на удара, то доведе със себе си „колесници“, „конници“ и „много кораби“. Колесниците и конниците са символи на военна мощ, а корабите са символи на икономическа мощ. Силата, която образува нечестив съюз с папството с цел да бъде съборен Съветският съюз, бяха Съединените щати, а двете сили на Съединените щати в тринадесета глава на Откровение са посочени като тяхната способност да принудят света да приеме белега на папската власт чрез силата на оръжието и икономиката. На хората ще бъде забранено да купуват или продават без белега, а след това, нещо повече, без белега хората ще бъдат предавани на смърт.

Verse forty directly identifies the dragon (the king of the south), the beast (the papacy) and the false prophet (the United States). The foundational verse for “the time of the end” in 1989, identifies the three desolating powers that lead the world to Armageddon, just as the foundational verses of the Millerite movement identified the two desolating powers of paganism followed by papalism.

Стих четиридесети пряко отъждествява змея (южния цар), звяра (папството) и лъжепророка (Съединените щати). Основополагащият стих за „времето на края“ през 1989 г. посочва трите запустяващи сили, които водят света към Армагедон, точно както основополагащите стихове на милеристкото движение посочваха двете запустяващи сили — езичеството, последвано от папството.

The verse begins with a battle between the king of the south and the king of the north. In the beginning of the verse (1798), the king of the south prevails, but in the verse, the king of the north retaliates and prevails over the king of the south. The beginning of the verse marks the battle between the king of the north and the king of the south, and in the ending of the message contained in the verse the same battle between the northern and southern kings is illustrated, but with the opposite results. The beginning marked the “time of the end” in 1798, and the ending battle marks the “time of the end” in 1989. The verse contains within its written testimony the signature Alpha and Omega, the beginning and the ending.

Стихът започва с битка между южния цар и северния цар. В началото на стиха (1798) южният цар надделява, но в самия стих северният цар отвръща на удара и надделява над южния цар. Началото на стиха отбелязва битката между северния цар и южния цар, а в края на вестта, съдържаща се в стиха, е представена същата битка между северния и южния цар, но с противоположни резултати. Началото беляза „времето на края“ през 1798 г., а заключителната битка бележи „времето на края“ през 1989 г. Стихът съдържа в своето писмено свидетелство подписа Алфа и Омега, началото и краят.

The actual history of the verse continues on past the collapse of the Soviet Union in 1989, through to the Sunday law of verse forty-one. At the Sunday law the three-fold union of modern Babylon is brought about by a series of rapid events. Verse forty therefore begins when the deadly wound is delivered in 1798, and the whore of Tyre is forgotten. The history represented by the verse completely ends at the Sunday law of verse forty-one, where the deadly wound is healed and the whore of Tyre is remembered. The signature of the beginning and ending is written not only upon the text found in the verse, but also the complete history represented by the verse. The verse identifies the prophetic framework that is based not upon simply paganism (the dragon) and papalism (the beast), but it identifies the structure of the three desolating powers that lead the world to Armageddon.

Действителната история на стиха продължава отвъд разпадането на Съветския съюз през 1989 г., чак до неделния закон на четиридесет и първи стих. При неделния закон тройният съюз на съвременния Вавилон се осъществява чрез поредица от бързи събития. Следователно четиридесети стих започва, когато смъртоносната рана е нанесена през 1798 г. и тирската блудница е забравена. Историята, представена от стиха, завършва напълно при неделния закон на четиридесет и първи стих, където смъртоносната рана е изцелена и тирската блудница е спомнена. Белегът на началото и края е записан не само върху текста, намиращ се в стиха, но и върху цялостната история, представена от стиха. Стихът определя пророческата рамка, която се основава не просто на езичеството (змеят) и папството (звярът), но разкрива устройството на трите запустителни сили, които водят света към Армагедон.

Miller’s prophetic framework announced the arrival of God’s investigative judgment, and the prophetic framework of Future for America announces the arrival of God’s executive judgment. At the “time of the end” in 1989, a three-step testing and purification process began when the last six verses of Daniel eleven were unsealed at the collapse of the Soviet Union. The distinction of Miller only seeing paganism and papalism, and not seeing apostate Protestantism, must be understood to rightly understand the vision of the Ulai River that was unsealed in 1798.

Пророческата рамка на Милър възвести настъпването на Божия изследователен съд, а пророческата рамка на Future for America възвестява настъпването на Божия изпълнителен съд. В „края на времето“ през 1989 г. започна тристепенен процес на изпитване и очистване, когато последните шест стиха от Даниил единадесета глава бяха разпечатани при разпадането на Съветския съюз. Разграничението, че Милър е виждал само езичеството и папството, а не е виждал отстъпилия протестантизъм, трябва да бъде разбрано, за да бъде правилно разбрано видението при река Улай, което беше разпечатано през 1798 г.

We will continue that consideration in the next article.

Ще продължим това разглеждане в следващата статия.

> “We have no time to lose. Troublous times are before us. The world is stirred with the spirit of war. Soon the scenes of trouble spoken of in the prophecies will take place. The prophecy in the eleventh of Daniel has nearly reached its complete fulfillment. Much of the history that has taken place in fulfillment of this prophecy will be repeated.

> „Нямаме време за губене. Пред нас са смутни времена. Светът е раздвижен от духа на войната. Скоро ще настъпят сцените на скръб, за които се говори в пророчествата. Пророчеството в единадесета глава на Даниил е почти достигнало пълното си изпълнение. Голяма част от историята, която се е осъществила в изпълнение на това пророчество, ще се повтори.“

> “In the thirtieth verse a power is spoken of that ‘verses 30 through thirty-six quoted.’

> „В тридесетия стих се говори за една сила, за която ‘цитат на стихове 30 до 36’.“

> “Scenes similar to those described in these words will take place.” Manuscript Releases, number 13, 394.

> „Ще се разиграят сцени, подобни на онези, описани в тези думи.“ Manuscript Releases, № 13, 394.

Back to Articles