Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-Two

Книгата на Даниил — шейсет и втора част

Unveiling the Jewels of William Miller’s Prophetic Vision: A Critical Examination of Adventism’s Departure from the ‘Great Light’ and the Call to Return to the True Foundations

Разкриване на бисерите на пророческото видение на Уилям Милър: критическо изследване на отклонението на адвентизма от „великата светлина“ и призив за завръщане към истинските основи

Author

Jeff Pippenger

Published

January 26, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The jewels of William Miller’s dream will shine ten times brighter than they shone in the history of the Millerites. The Millerites’ understanding of the knowledge that was increased during their history was accurate, but incomplete. When their understanding is placed into a more accurate historical setting it identifies more serious implications, for it not only expands the prophetic truths represented by the jewels, but it also produces the test for ten virgins of the last days. The Millerite understanding is represented upon the two pioneer charts (1843 and 1850). Both charts were a fulfillment of the tables prophesied in Habakkuk’s chapter two, and the fact that the charts were a fulfillment of Habakkuk, and also that those very truths were the foundational truths of Adventism were identified as such by the Spirit of Prophecy.

Скъпоценностите от съня на Уилям Милър ще заблестят десет пъти по-ярко, отколкото са блестели в историята на милеритите. Разбирането на милеритите за познанието, което бе увеличено по време на тяхната история, беше точно, но непълно. Когато тяхното разбиране бъде поставено в една по-точна историческа рамка, то разкрива по-сериозни следствия, защото не само разширява пророческите истини, представени чрез скъпоценностите, но и поражда изпита за десетте девици на последните дни. Милеритското разбиране е представено върху двете пионерски карти (1843 и 1850). И двете карти бяха изпълнение на таблиците, пророкувани във втората глава на Авакум, а фактът, че картите бяха изпълнение на Авакум, както и че именно тези истини бяха основополагащите истини на адвентизма, беше обозначен като такъв от Духа на пророчеството.

The understanding of a few of the foundational truths were increased in glory as the Millerites were led into an understanding of the heavenly sanctuary and the truths associated with the sanctuary, after the great disappointment of October 22, 1844. But Adventism’s transition into a Laodicean condition in 1856, and their ultimate rejection of the “seven times” in 1863, led them into the wilderness of Laodicea. No significant truth has been brought forth through Adventism since the 1850’s. If you doubt that claim, then identify why it is incorrect.

Разбирането на някои от основополагащите истини нарасна в слава, когато милеритите бяха доведени до разбиране на небесното светилище и на истините, свързани със светилището, след голямото разочарование от 22 октомври 1844 г. Но преминаването на адвентизма в лаодикийско състояние през 1856 г. и окончателното им отхвърляне на „седемте времена“ през 1863 г. ги въведе в пустинята на Лаодикия. От 1850-те години насам чрез адвентизма не е била изведена наяве никаква значима истина. Ако се съмнявате в това твърдение, тогава посочете защо то е неправилно.

The Millerites were correct on the understanding of Daniel two, but their understanding was limited. Adventism never went beyond the Millerite understanding. Today all eight kingdoms represented in Daniel chapter two can be seen, as can the symbolism of Daniel praying to understand the secret of Nebuchadnezzar’s dream. That secret represents the final prophetic secret, (all the prophets are identifying the last days), and the last prophetic secret is what John identifies as the Revelation of Jesus Christ. That secret is unsealed when the “time is at hand,” just before probation closes, and that secret is now being unsealed, for those who choose to see.

Милеритите бяха прави в разбирането си за Даниил, втора глава, но тяхното разбиране беше ограничено. Адвентизмът никога не надхвърли милеритското разбиране. Днес могат да бъдат видени и осемте царства, представени в Даниил, втора глава, както и символиката на това, че Даниил се моли, за да разбере тайната на съня на Навуходоносор. Тази тайна представлява последната пророческа тайна (всички пророци посочват последните дни), а последната пророческа тайна е онова, което Йоан определя като Откровението на Исус Христос. Тази тайна се разпечатва, когато „времето е близо“, непосредствено преди да се затвори благодатното време, и тази тайна сега се разпечатва за онези, които избират да виждат.

The Millerite understanding of “the daily” in the book of Daniel was identified by inspiration as correct, but by 1901, Adventism began a process of rejecting that foundational truth, and by the 1930’s Adventism had reverted back to the old Protestant view, which claims that “the daily” represents some aspect of Christ’s sanctuary ministry. That satanic view, the Spirit of Prophecy says, came from “angels that had been expelled from heaven.” Today the correct Millerite view of “the daily,” can be seen as not only the symbol of paganism, but as the symbol of the rebellion of Adventism, which brings the strong delusion upon those who do not love the truth.

Милеритското разбиране за „ежедневната“ в книгата на Даниил бе определено от вдъхновението като правилно, но към 1901 г. адвентизмът започна процес на отхвърляне на тази основополагаща истина, а към 30-те години на XX век адвентизмът бе се върнал към старото протестантско виждане, което твърди, че „ежедневната“ представлява някакъв аспект от Христовото служене в светилището. За този сатанински възглед Духът на пророчеството казва, че е дошъл от „ангели, които бяха изхвърлени от небето“. Днес правилният милеритски възглед за „ежедневната“ може да се види не само като символ на езичеството, но и като символ на бунта на адвентизма, който навлича силното заблуждение върху онези, които не любят истината.

The Millerites were led to the correct date for the expiration of the twenty-three hundred years, and Adventism immediately after the Great Disappointment recognized increased light associated with that prophecy, but with their rejection of the “seven times,” from 1856 through 1863, and even unto this very day, they have seen no advancing light from the doctrine they claim is their central pillar and foundation. Today the “seven times” can be seen, (by those willing to see), as being directly associated with every time period of the twenty-three hundred year prophecy.

Милеритите бяха доведени до правилната дата за изтичането на две хиляди и триста години, и адвентизмът непосредствено след Голямото разочарование разпозна увеличена светлина, свързана с това пророчество; но с отхвърлянето си на „седемте времена“, от 1856 до 1863 година, и дори до самия този ден, те не са видели никаква напредваща светлина от учението, което твърдят, че е техният централен стълб и основа. Днес „седемте времена“ могат да се видят (от онези, които са готови да видят) като пряко свързани с всеки времеви период от пророчеството за двете хиляди и триста години.

The first forty-nine years represents the cycle of the land resting every seventh year that is repeated seven times. The four hundred and ninety years represents not only a period of probation for ancient Israel, but it identifies how many years of rebellion against the command to allow the land to rest would transpire in order to accumulate a total of seventy years that the land was prevented from resting (which is the period of captivity for that very rebellion). The week Christ confirmed the covenant is structured by three and a half years to the cross and three and a half years after the cross. In that week Christ was gathering all men, for he said if he was lifted up, he would gather all men.

Първите четиридесет и девет години представляват цикъла на почивката на земята през всяка седма година, повтарян седем пъти. Четиристотин и деветдесетте години представляват не само период на изпитание за древния Израил, но и посочват колко години на бунт против заповедта да се оставя земята да почива е трябвало да изминат, за да се натрупат общо седемдесет години, през които на земята е било възпрепятствано да почива (което е периодът на пленничеството именно заради този бунт). Седмицата, през която Христос потвърди завета, е устроена в три години и половина до кръста и три години и половина след кръста. В тази седмица Христос събираше всички човеци, защото каза, че ако бъде издигнат, ще събере всички човеци.

> Now is the judgment of this world: now shall the prince of this world be cast out. And I, if I be lifted up from the earth, will draw all men unto me. John 12:31, 32.

> Сега е съдът на този свят; сега князът на този свят ще бъде изхвърлен вън. И Аз, ако бъда издигнат от земята, ще привлека всички при Себе Си. Йоан 12:31, 32.

The twenty-five hundred and twenty days in which Christ confirmed the covenant and gathered men unto Himself, represents the twenty-five hundred and twenty years that God scattered His rebellious people, due to the quarrel of His covenant. The “seven times” carried out against the northern kingdom of Israel, represented the scattering of twenty-five hundred and twenty years that began in 723 BC and ended in 1798. The year 538, divides the two periods and creates two successive periods of twelve-hundred and sixty years. The first period representing the trampling down of the sanctuary and host by paganism, and the second the trampling down accomplished by papalism.

Двете хиляди петстотин и двадесет дни, през които Христос утвърди завета и събра човеци при Себе Си, представляват двете хиляди петстотин и двадесет години, през които Бог разпръсна Своя непокорен народ поради разпрата на Своя завет. „Седемте времена“, изпълнени върху северното царство Израил, представляваха разпръсването за две хиляди петстотин и двадесет години, което започна през 723 г. пр. Хр. и завърши през 1798 г. Годината 538 разделя двата периода и образува два последователни периода от по хиляда двеста и шестдесет години. Първият период представлява потъпкването на светилището и воинството от езичеството, а вторият — потъпкването, извършено от папството.

The “seven times,” of twenty-five hundred and twenty years against the southern kingdom that began in 677 BC, and ended in 1844, ended on October 22, 1844. It is a symbol of the curse of the covenant, and concluded by the sounding of the jubilee trumpet which was to be blown upon the Day of Atonement. The antitypical Day of Atonement that began on October 22, 1844 represents a period of time. It is the period of the Investigative Judgment, and during that period of time the jubilee trumpet associated with the sacred cycle of seven was to be sounded.

„Седемте времена“ от две хиляди петстотин и двадесет години срещу южното царство, които започнаха през 677 г. пр. Хр. и завършиха през 1844 г., приключиха на 22 октомври 1844 г. То е символ на проклятието на завета и завърши със звученето на юбилейната тръба, която трябваше да бъде затръбена в Деня на умилостивението. Антитипичният Ден на умилостивението, който започна на 22 октомври 1844 г., представлява период от време. Това е периодът на Изследователния съд и през този период от време трябваше да бъде затръбена юбилейната тръба, свързана със свещения цикъл от седем.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Но в дните, когато ще се чуе гласът на седмия ангел, когато той започне да затръбява, Божията тайна ще се свърши, както Той е благовестил на Своите слуги, пророците. Откровение 10:7.

The sounding of the seventh Trumpet, which began on October 22, 1844, represents the Jubilee Trumpet of the sacred cycle of seven, as set forth in Leviticus twenty-five. The Millerites were ultimately correct on the dating of the twenty-three-hundred-year prophecy, and Adventism came to understand more of it just after the Great Disappointment, but Miller’s “jewel” of the period of twenty-three-hundred-years is today shining ten times brighter. Every prophetic characteristic of the seven periods represented within the period of twenty-three-hundred-years, has a direct prophetic connection with the twenty-five-hundred and twenty years (“seven times”), of Leviticus chapters twenty-five and twenty-six.

Звученето на седмата Тръба, което започна на 22 октомври 1844 г., представлява Юбилейната Тръба на свещения цикъл от седем, както е изложено в Левит двадесет и пета глава. В крайна сметка милеритите бяха прави относно датирането на пророчеството за две хиляди и триста години, а адвентизмът започна да разбира по-голяма част от него непосредствено след Голямото разочарование, но „скъпоценният камък“ на Милър — периодът от две хиляди и триста години — днес сияе десет пъти по-ярко. Всяка пророческа характеристика на седемте периода, представени в рамките на периода от две хиляди и триста години, има пряка пророческа връзка с две хиляди петстотин и двадесетте години („седем времена“) от глави двадесет и пета и двадесет и шеста на Левит.

The Millerites rejected the claim of apostate Protestantism and Catholicism that the “robbers of thy people,” who “exalted themselves,” and “fell” was a symbol of Antiochus Epiphanes, and they were correct. They knew and defended the truth that it is Rome that in God’s prophetic word is represented as the “robbers of thy people that established the vision”, not some unknown and historically insignificant Syrian king that established the vision.

Милеритите отхвърлиха твърдението на отстъпническия протестантизъм и католицизма, че „разбойниците от твоя народ“, които „се възвисиха“ и „паднаха“, били символ на Антиох Епифан, и те бяха прави. Те знаеха и защитаваха истината, че именно Рим е този, който в Божието пророческо слово е представен като „разбойниците от твоя народ, които утвърдиха видението“, а не някой неизвестен и исторически незначителен сирийски цар, който утвърди видението.

Today the Adventist theologians teach that the “robbers of thy people” is Antiochus Epiphanes. Today, the argument which in Millerite history represented that the former covenant people who were being passed by did not, and could not, understand the vision (which is established by the correct understanding of the “robbers of thy people”), is once again being repeated by the former covenant people who are once again being passed by.

Днес адвентните богослови учат, че „разбойниците от твоя народ“ е Антиох Епифан. Днес доводът, който в милеритската история представяше, че предишният заветен народ, който биваше отминаван, не е разбирал и не е можел да разбере видението (което се установява чрез правилното разбиране на „разбойниците от твоя народ“), отново се повтаря от предишния заветен народ, който отново бива отминаван.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Където няма видение, народът загива; а който пази закона, блажен е той. Притчи 29:18.

The Millerites taught correctly that the twenty-five hundred and twenty years (“seven times”), of Leviticus twenty-six, was the longest and last time prophecy in the Bible, but Laodicean Adventism rejected that “jewel” in 1863, and today it can be seen, (by those who wish to see), that not only were the Millerites correct in identifying the “seven times” as the longest time prophecy in the Bible, but also that “the curse”, which is God’s indignation, was carried out against both the northern and southern kingdoms of Israel.

Милеристите правилно учеха, че двете хиляди петстотин и двадесет години („седемте времена“) от Левит двадесет и шеста глава бяха най-дългото и последно времево пророчество в Библията, но лаодикийският адвентизъм отхвърли този „скъпоценен камък“ през 1863 г., а днес може да се види (от онези, които желаят да видят), че не само милеристите бяха прави, като определиха „седемте времена“ като най-дългото времево пророчество в Библията, но и че „проклятието“, което е Божието негодувание, бе изпълнено срещу както северното, така и южното царство на Израил.

Today the respective conclusions of those two indignations, which the book of Daniel addresses (as do other prophets), can be seen to be two bookends (first and last) of a period of forty-six years, when Christ erected the Millerite temple, as typified by the forty-six days Moses was on the mount receiving instructions for erecting the wilderness tabernacle; and by the forty-six years of Herod’s remodeling of the temple which the Pharisees referred to in their conversation with Christ about Him “resurrecting” by the cleansing of a temple that had been “destroyed” by traders and money-changers, and also by the resurrection of His human temple that was created with forty-six chromosomes. Today, the Millerite foundational truths are as correct as ever, but they are now ten times more profound.

Днес може да се види, че съответните завършеци на тези две негодувания, за които говори книгата на Даниил (както и други пророци), представляват две подпори — първата и последната — на период от четиридесет и шест години, през който Христос изгради милеристкия храм, както е предобразено от четиридесет и шестте дни, през които Мойсей бе на планината, получавайки наставления за изграждането на скинията в пустинята; и от четиридесет и шестте години на Иродовото преустройство на храма, за които фарисеите споменаха в разговора си с Христос относно Неговото „възкресяване“ чрез очистването на един храм, който бе „разрушен“ от търговци и сарафи, а също и от възкресението на Неговия човешки храм, който бе създаден с четиридесет и шест хромозоми. Днес основополагащите истини на милеризма са също толкова верни, както винаги, но сега са десет пъти по-дълбоки.

Today it can be seen (by those willing to see), that when Christ introduced Himself as Palmoni (the Wonderful Numberer, or the Numberer of Secrets) in the thirteenth verse, of Daniel chapter eight, that He was presenting the connection between a vision that represented a period of twenty-three hundred years and another vision that represented twenty-five hundred and twenty years. When the relation of these two prophetic periods is recognized, it can be seen that they are directly connected with the twelve-hundred-and-sixty-years of papal rule, which in turn is connected with the twelve-hundred-and-ninety-years of Daniel twelve and also the thirteen-hundred-and-thirty-five-years of the same verse.

Днес може да се види (от онези, които желаят да видят), че когато Христос се представи като Палмони (Чудният Броител, или Броителят на тайните) в тринадесетия стих на осма глава от Даниил, Той представяше връзката между едно видение, което представляваше период от две хиляди и триста години, и друго видение, което представляваше две хиляди петстотин и двадесет години. Когато съотношението между тези два пророчески периода бъде разпознато, може да се види, че те са пряко свързани с хилядата двеста и шестдесетте години на папското управление, което от своя страна е свързано с хилядата двеста и деветдесетте години от Даниил 12, както и с хилядата триста тридесет и петте години от същия стих.

The are many more direct connections of prophetic periods that are associated with the two visions of verses thirteen and fourteen of Daniel eight, but they are only recognized by those who wish to see. But today, beyond the connections of all the time periods that are brought together by the two visions is the revelation of the name of Palmoni (the Wonderful Numberer, or the Numberer of Secrets). The Millerites were correct on the two verses, but limited, and today Adventism is simply in complete and utter darkness.

Съществуват още много по-преки връзки на пророчески периоди, които са свързани с двете видения в тринадесети и четиринадесети стих на Даниил осма глава, но те се разпознават само от онези, които желаят да видят. Но днес, отвъд връзките на всички времеви периоди, които са събрани заедно чрез двете видения, стои откровението на името Палмони (Чудният Броител, или Броителят на тайните). Милеритите бяха прави относно двата стиха, но ограничени, а днес адвентизмът е просто в пълен и съвършен мрак.

> Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned. Isaiah 29:9–12.

> Спрете се и се чудете; извикайте и викайте: пияни са, но не от вино; залитат, но не от спиртно питие. Защото Господ е излял върху вас дух на дълбок сън и е затворил очите ви; пророците и вашите началници, гледачите, е покрил. И всяко видение е станало за вас като думите на запечатана книга, която дават на учен човек и казват: Прочети това, моля ти се; а той казва: Не мога, защото е запечатана. И книгата се дава на неучен човек и се казва: Прочети това, моля ти се; а той казва: Не съм учен. Исая 29:9–12.

Sister White identifies that William Miller was given “great light” upon the book of Revelation, but his understanding of chapters twelve, thirteen, seventeen and eighteen of Revelation was, quite simply, not correct. Those incorrect understandings are not represented upon the two sacred charts, but what is represented from the book of Revelation, chapter nine, is the “jewel” that Islam is represented by the three Woes.

Сестра Уайт посочва, че на Уилям Милър е била дадена „голяма светлина“ върху книгата Откровение, но разбирането му за дванадесета, тринадесета, седемнадесета и осемнадесета глава на Откровение беше, съвсем просто, неправилно. Тези неправилни разбирания не са представени върху двете свещени карти, но това, което е представено от девета глава на книгата Откровение, е „скъпоценният камък“, че ислямът е представен чрез трите горко.

> “Preachers and people have looked upon the book of Revelation as mysterious and of less importance than other portions of the Sacred Scriptures. But I saw that this book is indeed a revelation given for the especial benefit of those who should live in the last days, to guide them in ascertaining their true position and their duty. God directed the mind of William Miller to the prophecies and gave him great light upon the book of Revelation.” Early Writings, 231.

> „Проповедници и народът са гледали на книгата Откровение като на тайнствена и по-малко важна от другите части на Свещените Писания. Но аз видях, че тази книга действително е откровение, дадено за особената полза на онези, които ще живеят в последните дни, за да ги води в определянето на тяхното истинско положение и на техния дълг. Бог насочи ума на Уилям Милър към пророчествата и му даде голяма светлина върху книгата Откровение.“ Early Writings, 231.

The expression “great light” in the writings of Sister White is very informative. Miller understood the churches, seals and trumpets of Revelation, for holy angels “directed his mind” on these subjects. The “great light” given to Miller was represented on the two sacred tables, and the doctrinal truths that were the “great light” were identified in his dream as “jewels”. Adventism was given that “great light” and began covering it up with counterfeit jewels beginning in 1863. The principle of “light” is that “light” is what Christ uses to judge a person or a people.

Изразът „голяма светлина“ в писанията на сестра Уайт е много показателен. Милър разбираше църквите, печатите и тръбите от Откровение, защото светите ангели „насочваха ума му“ върху тези предмети. „Голямата светлина“, дадена на Милър, бе представена върху двете свещени плочи, а доктриналните истини, които бяха „голямата светлина“, бяха определени в неговия сън като „скъпоценни камъни“. На адвентизма бе дадена тази „голяма светлина“, и той започна да я покрива с подправени скъпоценни камъни, започвайки от 1863 година. Принципът на „светлината“ е, че „светлината“ е онова, което Христос използва, за да съди един човек или един народ.

Not only does “light” judge a people, but the “light” which they could have had if they had not resisted (as they did in 1856, as only one of many examples). The other attribute associated with “light,” is that the “light” that is rejected produces a corresponding degree of darkness. Adventism rejected and covered up the “great light” given by God to Miller that represents the foundations of Adventism.

„Светлината“ не само съди един народ, но и „светлината“, която те биха могли да имат, ако не бяха ѝ се съпротивили (както сториха през 1856 г., само като един от многото примери). Другото свойство, свързано със „светлината“, е, че „светлината“, която е отхвърлена, произвежда съответна степен на тъмнина. Адвентизмът отхвърли и прикри „голямата светлина“, дадена от Бога на Милър, която представлява основите на адвентизма.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had “great light:” ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> „Онзи, Който вижда под повърхността, Който чете сърцата на всички човеци, казва за онези, които са имали „голяма светлина“: „Те не са наскърбени и смаяни поради своето нравствено и духовно състояние.“ Да, те избраха своите собствени пътища и душата им се наслаждава в мерзостите им. „И Аз ще избера тяхното заблуждение и ще докарам върху тях онова, от което се боят; защото, когато зова̀х, никой не отговори; когато говорех, те не слушаха; но вършеха зло пред очите Ми и избраха онова, което не Ми бе угодно.“ „Бог ще им прати силно заблуждение, за да повярват на лъжата“, защото „не приеха любовта към истината, за да се спасят“, „а имаха удоволствие в неправдата“. Исая 66:3, 4; 2 Солунци 2:11, 10, 12.

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have “once known the truth,” mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> „Небесният Учител попита: „Каква по-силна заблуда може да измами ума от преструвката, че градите върху правилната основа и че Бог приема делата ви, когато в действителност вършите много неща според светската политика и съгрешавате против Йехова? О, това е голяма измама, омайваща заблуда, която завладява умовете, когато хора, които „веднъж са познали истината“, вземат формата на благочестие за неговия дух и сила; когато си въобразяват, че са богати, забогатели и нямат нужда от нищо, а в действителност имат нужда от всичко.““ Свидетелства, том 8, 249, 250.

Laodicea, which Adventism became in 1856, represents those who once were given “great light,” but are destined to receive the “strong delusion” of Second Thessalonians, while all the time believing the false foundation they have erected through the introduction of counterfeit coins and jewels is ordained of God, but actually it is a foundation that is built upon sand. Adventism is “a church that has had great light, great evidence”, but is a “church” that has discarded “the message the Lord” has “sent”, and has since received “the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories”.

Лаодикия, в каквато Адвентизмът се превърна през 1856 г., представлява онези, на които някога бе дадена „голяма светлина“, но които са определени да приемат „силното заблуждение“ от Второ Солунци, като през цялото време вярват, че лъжливата основа, която са издигнали чрез въвеждането на фалшиви монети и скъпоценности, е постановена от Бога, а в действителност това е основа, построена върху пясък. Адвентизмът е „църква, която е имала голяма светлина, голямо доказателство“, но е „църква“, която е отхвърлила „вестта, която Господ“ е „изпратил“, и оттогава е приела „най-неразумните твърдения и лъжливи предположения и лъжливи теории“.

> “Unsanctified ministers are arraying themselves against God. They are praising Christ and the god of this world in the same breath. While professedly they receive Christ, they embrace Barabbas, and by their actions say, ‘Not this Man, but Barabbas.’ Let all who read these lines, take heed. Satan has made his boast of what he can do. He thinks to dissolve the unity which Christ prayed might exist in His church. He says, ‘I will go forth and be a lying spirit to deceive those that I can, to criticize, and condemn, and falsify.’ Let the son of deceit and false witness be entertained by “a church that has had great light,” great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent, and receive the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories. Satan laughs at their folly, for he knows what truth is.

> „Неосветени служители се подреждат против Бога. Те възхваляват Христос и бога на този свят с едно и също дихание. Докато привидно приемат Христос, те прегръщат Варава и чрез делата си казват: „Не Този Човек, а Варава.“ Нека всички, които четат тези редове, внимават. Сатана се е похвалил с това, което може да извърши. Той мисли да разруши единството, за което Христос се молеше да съществува в Неговата църква. Той казва: „Ще изляза и ще бъда лъжлив дух, за да мамя онези, които мога, да критикувам, и осъждам, и изопачавам.“ Нека синът на измамата и лъжливото свидетелство бъде приет от „църква, която е имала голяма светлина“, голямо доказателство, и тази църква ще отхвърли вестта, която Господ е изпратил, и ще приеме най-неразумните твърдения и лъжливи предположения, и лъжливи теории. Сатана се смее на тяхното безумие, защото знае що е истина.“

> “Many will stand in our pulpits with the torch of false prophecy in their hands, kindled from the hellish torch of Satan. If doubts and unbelief are cherished, the faithful ministers will be removed from the people who think they know so much. ‘If thou hadst known,’ said Christ, ‘even thou, at least in this thy day, the things which belong unto thy peace! but now they are hid from thine eyes.’

> „Мнозина ще застанат в нашите амвони с факела на лъжепророчеството в ръцете си, запален от адския факел на Сатана. Ако съмнението и неверието бъдат таени, верните служители ще бъдат отстранени от народа, който мисли, че знае толкова много. „Да беше познала“, каза Христос, „поне ти, в този твой ден, онова, което служи за мира ти! Но сега то е скрито от очите ти.“

> “Nevertheless, the foundation of God standeth sure. The Lord knoweth them that are His. The sanctified minister must have no guile in his mouth. He must be open as the day, free from every taint of evil. A sanctified ministry and press will be a power in flashing the light of truth on this untoward generation. Light, brethren, more light we need. Blow the trumpet in Zion; sound an alarm in the holy mountain. Gather the host of the Lord, with sanctified hearts, to hear what the Lord will say unto His people; for He has increased light for all who will hear. Let them be armed and equipped, and come up to the battle—to the help of the Lord against the mighty. God Himself will work for Israel. Every lying tongue will be silenced. Angels’ hands will overthrow the deceptive schemes that are being formed. The bulwarks of Satan will never triumph. Victory will attend the third angel’s message. As the Captain of the Lord’s host tore down the walls of Jericho, so will the Lord’s commandment-keeping people triumph, and all opposing elements be defeated. Let no soul complain of the servants of God who have come to them with a heaven-sent message. Do not any longer pick flaws in them, saying, ‘They are too positive; they talk too strongly.’ They may talk strongly; but is it not needed? God will make the ears of the hearers tingle if they will not heed His voice or His message. He will denounce those who resist the word of God.

> „Обаче Божията основа стои твърдо. Господ познава ония, които са Негови. Осветеният служител не трябва да има лукавство в устата си. Той трябва да бъде открит като деня, свободен от всяко петно на зло. Осветено служение и печатно дело ще бъдат сила в озаряването на това извратено поколение със светлината на истината. Светлина, братя, повече светлина ни е нужна. Засвирете с тръбата в Сион; дайте тревога на святата планина. Съберете Господното войнство със осветени сърца, за да чуе какво ще каже Господ на Своя народ; защото Той е умножил светлината за всички, които ще чуят. Нека бъдат въоръжени и снабдени и нека излязат на бой — в помощ на Господа против силните. Сам Бог ще действа за Израил. Всеки лъжлив език ще бъде заставен да млъкне. Ангелски ръце ще съборят измамните кроежи, които се замислят. Сатанинските укрепления никога няма да тържествуват. Победата ще съпътства вестта на третия ангел. Както Началникът на Господното войнство събори стените на Ерихон, така и Господният народ, който пази заповедите, ще тържествува и всички противостоящи сили ще бъдат победени. Нека никоя душа не се оплаква от Божиите служители, които са дошли при нея с изпратена от небето вест. Не търсете вече недостатъци в тях, като казвате: „Те са твърде категорични; говорят твърде силно.“ Може и да говорят силно; но не е ли това необходимо? Бог ще накара ушите на слушателите да пищят, ако не искат да внимават на Неговия глас или на Неговата вест. Той ще изобличи онези, които се противят на Божието слово.

> “Satan has laid every measure possible that nothing shall come among us as a people to reprove and rebuke us, and exhort us to put away our errors. But there is a people who will bear the ark of God. Some will go out from among us who will bear the ark no longer. But these cannot make walls to obstruct the truth; for it will go onward and upward to the end. In the past God has raised up men, and He still has men of opportunity waiting, prepared to do His bidding—men who will go through restrictions which are only as walls daubed with untempered mortar. When God puts His Spirit upon men, they will work. They will proclaim the word of the Lord; they will lift up their voice like a trumpet. The truth will not be diminished or lose its power in their hands. They will show the people their transgressions, and the house of Jacob their sins.” Testimonies to Ministers, 409–411.

> „Сатана е предприел всяка възможна мярка, за да не дойде сред нас като народ нищо, което да ни изобличи и смъмри, и да ни увещае да отхвърлим заблужденията си. Но има народ, който ще носи ковчега Божий. Някои ще излязат измежду нас, които вече няма да носят ковчега. Но те не могат да издигнат стени, за да възпрепятстват истината; защото тя ще върви напред и нагоре до края. В миналото Бог е издигал мъже и Той и сега има мъже на възможността, които чакат, приготвени да изпълнят Неговата повеля — мъже, които ще преминат през ограничения, които са само като стени, измазани с неразмесен хоросан. Когато Бог положи Духа Си върху хора, те ще работят. Те ще прогласяват словото Господне; ще издигат гласа си като тръба. Истината няма да бъде отслабена или да изгуби силата си в техните ръце. Те ще покажат на народа престъпленията му и на Якововия дом — греховете му.“ Свидетелства към проповедниците, 409–411.

To identify the satanic symbol of “the daily” as a symbol of Christ is to praise “Christ and the god of this world in the same breath. While professedly they receive Christ, they embrace Barabbas, and by their actions say, ‘Not this Man, but Barabbas.’” The truths represented in Miller’s dream as “jewels”, and also graphically illustrated upon the two sacred tables, are the “great light,” which Miller was given, and that Adventism has rejected.

Да се отъждествява сатанинският символ на „ежедневната“ като символ на Христос, означава да се възхваляват „Христос и богът на този свят в един и същ дъх. Макар и привидно да приемат Христос, те прегръщат Варава и чрез делата си казват: „Не Този Човек, а Варава.““ Истините, представени в съня на Милър като „скъпоценности“, а също и нагледно изобразени върху двете свещени плочи, са „великата светлина“, която бе дадена на Милър и която адвентизмът е отхвърлил.

They profess to be praising Christ with a satanic symbol, and claim they are standing upon the foundation of God, when it is a counterfeit foundation that brings strong delusion to all who take their stand upon that faulty doctrinal structure. There is nothing new under the sun, and modern Israel is simply walking in the prophetic footsteps of ancient Israel.

Те претендират, че възхваляват Христос със сатанински символ, и твърдят, че стоят върху Божията основа, когато всъщност това е фалшива основа, която довежда до силна заблуда всички, които заемат позицията си върху тази погрешна доктринална конструкция. Няма нищо ново под слънцето и съвременният Израил просто върви в пророческите стъпки на древния Израил.

> “One matter burdens my soul: The great lack of the love of God, which has been lost through continued resistance of light and truth, and the influence of those who have been engaged in active labor, who, in the face of evidence piled upon evidence, have exerted an influence to counteract the work of the message God has sent. I point them to the Jewish nation and ask, Must we leave our brethren to pass over the same path of blind resistance, till the very end of probation? If ever a people needed true and faithful watchmen, who will not hold their peace, who will cry day and night, sounding the warnings God has given, it is Seventh-day Adventists. Those who have had great light, blessed opportunities, who, like Capernaum, have been exalted to heaven in point of privilege, shall they by non-improvement be left to darkness corresponding to the greatness of the light given?

> „Едно нещо обременява душата ми: голямата липса на Божията любов, която е била изгубена чрез продължителното съпротивление срещу светлината и истината, и влиянието на онези, които са били заети в дейна работа и които, пред лицето на доказателства, натрупани върху доказателства, са упражнявали влияние, за да противодействат на делото на вестта, която Бог е изпратил. Посочвам им юдейския народ и питам: Нима трябва да оставим братята си да вървят по същия път на сляпа съпротива до самия край на изпитателното време? Ако някога един народ се е нуждаел от истински и верни стражи, които няма да мълчат, които ще викат денем и нощем, възвестявайки предупрежденията, които Бог е дал, това са адвентистите от седмия ден. Онези, които са имали голяма светлина, благословени възможности, които, подобно на Капернаум, са били въздигнати до небето по отношение на привилегиите — нима чрез неползването им ще бъдат оставени в тъмнина, съответстваща на величието на дадената светлина?“

> “I wish to plead with our brethren who shall assemble at the General Conference to heed the message given to the Laodiceans. What a condition of blindness is theirs! This subject has been brought to your notice again and again, but your dissatisfaction with your spiritual condition has not been deep and painful enough to work reform. ‘Thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked.’ The guilt of self-deception is upon our churches. The religious life of many is a lie.” Manuscript Releases, volume 16, 106, 107.

> „Желая да умолявам нашите братя, които ще се съберат на Генералната конференция, да се вслушат във вестта, дадена на лаодикийците. Какво състояние на слепота е тяхното! Този въпрос е бил представян на вниманието ви отново и отново, но вашето неудовлетворение от духовното ви състояние не е било достатъчно дълбоко и болезнено, за да произведе реформа. „Понеже казваш: Богат съм, забогатях и нямам нужда от нищо; а не знаеш, че ти си окаян, нещастен, сиромах, сляп и гол.“ Вината на самозаблудата лежи върху нашите църкви. Религиозният живот на мнозина е лъжа.“ Manuscript Releases, том 16, 106, 107.

“Capernaum” was the city which Jesus chose as his own city.

„Капернаум“ беше градът, който Исус избра за Свой собствен град.

> “At Capernaum Jesus dwelt in the intervals of His journeys to and fro, and it came to be known as ‘His own city.’ It was on the shores of the Sea of Galilee, and near the borders of the beautiful plain of Gennesaret, if not actually upon it.” The Desire of Ages, 252.

> „В Капернаум Исус пребиваваше в промеждутъците между Своите пътувания насам и натам, и той стана известен като „Неговият собствен град“. Той се намираше на бреговете на Галилейското море и близо до границите на красивата Генисаретска равнина, ако не и направо върху нея.“ Копнежът на вековете, 252.

Christ chose Capernaum as he had chosen Jerusalem of old.

Христос избра Капернаум, както в древност бе избрал Йерусалим.

> And unto his son will I give one tribe, that David my servant may have a light alway before me in Jerusalem, the city which I have chosen me to put my name there. 1 Kings 11:36.

> А на сина му ще дам едно племе, за да има Давид, Моят слуга, светилник винаги пред Мен в Йерусалим, града, който избрах за Себе Си, за да положа името Си там. 3 Царе 11:36.

Christ chose Adventism as his city in 1844, and by 1863, Adventism had rebuilt the city of “Jericho”, a symbol of Laodicean comfort and affluency. As with ancient Israel, so too, with modern Israel. Adventism believes they are the citizens of God’s special city, but they have rejected the “great light” that provides the evidence of citizenship. Like unto Shilo, in the time of Eli, Hophni and Phineas, Adventism will be judged according to the “great light” they were given opportunity to receive.

Христос избра Адвентизма за Свой град през 1844 година, а до 1863 година Адвентизмът бе въздигнал отново града „Йерихон“ — символ на лаодикийски комфорт и изобилие. Както беше с древния Израил, така е и с модерния Израил. Адвентизмът вярва, че неговите членове са граждани на Божия особен град, но те са отхвърлили „голямата светлина“, която предоставя доказателството за гражданство. Подобно на Силом, във времето на Илий, Офний и Финеес, Адвентизмът ще бъде съден според „голямата светлина“, която му бе дадена възможност да приеме.

> “Among the professed children of God, how little patience has been manifested, how many bitter words have been spoken, how much denunciation has been uttered against those not of our faith. Many have looked upon those belonging to other churches as great sinners, when the Lord does not thus regard them. Those who look thus upon the members of other churches, have need to humble themselves under the mighty hand of God. Those whom they condemn may have had but little light, few opportunities and privileges. If they had had the light that many of the members of our churches have had, they might have advanced at a far greater rate, and have better represented their faith to the world. Of those who boast of their light, and yet fail to walk in it, Christ says, ‘But I say unto you, It shall be more tolerable for Tyre and Sidon at the day of judgment, than for you. And thou, Capernaum [Seventh-day Adventists, who have had great light], which art exalted unto heaven [in point of privilege], shalt be brought down to hell: for if the mighty works, which have been done in thee, had been done in Sodom, it would have remained until this day. But I say unto you, That it shall be more tolerable for the land of Sodom in the day of judgment, than for thee.’ At that time Jesus answered and said, ‘I thank thee, O Father, Lord of heaven and earth, because thou hast hid these things from the wise and prudent [in their own estimation], and hast revealed them unto babes.’

> „Сред изповядващите се за Божии чеда колко малко търпение е било проявено, колко много горчиви думи са били изречени, колко много осъждане е било отправено срещу онези, които не са от нашата вяра. Мнозина са гледали на принадлежащите към други църкви като на големи грешници, докато Господ не ги счита така. Онези, които гледат така на членовете на други църкви, имат нужда да се смирят под мощната ръка на Бога. Тези, които те осъждат, може да са имали съвсем малко светлина, малко възможности и предимства. Ако бяха имали светлината, която мнозина от членовете на нашите църкви са имали, те биха могли да напреднат много по-бързо и по-добре да представят своята вяра пред света. За онези, които се хвалят със своята светлина, а при все това не ходят в нея, Христос казва: „Но казвам ви, че в съдния ден на Тир и Сидон ще бъде по-леко, отколкото на вас. И ти, Капернауме [адвентисти от седмия ден, които сте имали голяма светлина], който си въздигнат до небето [по отношение на предимствата], ще бъдеш свален до ада; защото, ако в Содом бяха станали великите дела, извършени в тебе, той би останал до днес. Но казвам ви, че в съдния ден на Содомската земя ще бъде по-леко, отколкото на тебе.“ В онова време Исус отговори и каза: „Благодаря Ти, Отче, Господи на небето и земята, задето си скрил това от мъдрите и разумните [в собствената им преценка] и си го открил на младенците.“

> “‘And now, because ye have done all these works, saith the Lord, and I spake unto you, rising up early and speaking, but ye heard not; and I called you, but ye answered not; therefore will I do unto this house, which is called by my name, wherein ye trust, and unto the place which I gave to you and to your fathers, as I have done to Shiloh. And I will cast you out of my sight, as I have cast out all your brethren, even the whole seed of Ephraim.’

> „И сега, понеже вършихте всички тези дела, казва Господ, и Аз ви говорих, като ставах рано и говорех, но вие не послушахте; и ви зовях, но вие не отговорихте; затова ще постъпя с този дом, който се нарича с Моето име, на който вие уповавате, и с мястото, което дадох на вас и на бащите ви, както постъпих със Сило. И ще ви отхвърля от лицето Си, както отхвърлих всичките ви братя, цялото Ефремово потомство.“

> “The Lord has established among us institutions of great importance, and they are to be managed, not as worldly institutions are managed, but after God’s order. They are to be managed with an eye single to his glory, that by all means perishing souls may be saved. To the people of God the testimonies of the Spirit have come, and yet many have not taken heed to reproofs, warnings, and counsels.

> „Господ е установил сред нас учреждения с велико значение, и те трябва да бъдат управлявани не както се управляват светските учреждения, а според Божия ред. Те трябва да бъдат управлявани с око, насочено единствено към Неговата слава, така че по всякакъв начин загиващи души да бъдат спасени. До Божия народ са достигнали свидетелствата на Духа, и все пак мнозина не са взели под внимание изобличенията, предупрежденията и съветите.

> “‘Here now this, O foolish people, and without understanding; which have eyes, and see not; which have ears, and hear not: fear ye not me saith the Lord: will ye not tremble at my presence, which have placed the sand for the bound of the sea by a perpetual degree, that it cannot pass it: and though the waves thereof toss themselves, yet can they not prevail; though they roar, yet can they not pass over it? but this people hath a revolting and a rebellious heart; they are revolted and gone. Neither say they in their heart, Let us now fear the Lord our God, that giveth rain, both the former and the latter, in his season: he reserveth unto us the appointed weeks of the harvest. Your iniquities have turned away these things, and your sins have withholden good things from you. . . . They judge not the cause, the cause of the fatherless, yet they prosper; and the right of the needy do they not judge. Shall I not visit for these things? saith the Lord; shall not my soul be revenged on such a nation as this?’

> „Чуйте сега това, о, безумен и неразумен народе, който имаш очи, а не виждаш, имаш уши, а не чуваш: от Мен ли не се боите, казва Господ? не треперите ли пред Моето присъствие, Аз, Който поставих пясъка за предел на морето с вечна наредба, тъй че то не може да го премине; и макар вълните му да се блъскат, пак не надделяват; макар да реват, пак не могат да го преминат? Но този народ има отстъпническо и бунтовно сърце; те отстъпиха и си отидоха. И не казват в сърцето си: Нека сега се боим от Господа, нашия Бог, Който дава дъжд, и ранния, и късния, на времето му; Той запазва за нас определените седмици на жетвата. Вашите беззакония отвърнаха тия неща, и греховете ви задържаха доброто от вас.... Те не отсъждат делото, делото на сирачето, и пак преуспяват; и правото на сиромаха не отсъждат. Нима да не накажа за тия неща? казва Господ; няма ли душата Ми да отмъсти на такъв народ като този?“

> “Shall the Lord be compelled to say, ‘Pray not thou for this people, neither lift up cry nor prayer for them, neither make intercession to me: for I will not hear thee’? ‘Therefore the showers have been withholden, and there hath been no latter rain. . . . Wilt thou not from this time cry unto me, My father, thou art the guide of my youth?’” Review and Herald, August 1, 1893.

> „Ще бъде ли Господ принуден да каже: „Не се моли за този народ, нито издигай вик или молитва за тях, нито ходатайствай пред Мене; защото няма да те послушам“? „Затова дъждовете бяха възпрени и не е имало пролетен дъжд.... Няма ли отсега нататък да викаш към Мен: Отче мой, Ти си водачът на младостта ми?““ Review and Herald, August 1, 1893.

We will continue our consideration of the “great light” that was given to William Miller on the book of Revelation in the next article.

Ще продължим разглеждането на „великата светлина“, която беше дадена на Уилям Милър върху книгата Откровение, в следващата статия.

> “When Christ came into the world to exemplify true religion, and to exalt the principles that should govern the hearts and actions of men, falsehood had taken so deep a hold upon those who had had so great light, that they no longer comprehended the light, and had no inclination to yield up tradition for truth. They rejected the heavenly Teacher, they crucified the Lord of glory, that they might retain their own customs and inventions. The very same spirit is manifested in the world today. Men are averse to investigating truth, lest their traditions should be disturbed, and a new order of things should be brought in. There is with humanity a constant liability to err, and men are naturally inclined to highly exalt human ideas and knowledge, while the divine and eternal is not discerned or appreciated.” Counsels on Sabbath School Work, 47.

> „Когато Христос дойде в света, за да даде пример за истинската религия и да възвиси принципите, които трябва да управляват сърцата и постъпките на хората, лъжата беше пуснала толкова дълбоки корени у онези, които бяха имали толкова голяма светлина, че те вече не разбираха светлината и нямаха никакво желание да се откажат от преданието заради истината. Те отхвърлиха небесния Учител, разпнаха Господа на славата, за да запазят своите собствени обичаи и измислици. Същият този дух се проявява и в света днес. Хората не желаят да изследват истината, за да не би техните предания да бъдат разколебани и да бъде въведен нов ред на нещата. В човечеството съществува постоянна склонност към заблуда и хората по природа са наклонни да превъзнасят високо човешките идеи и знание, докато божественото и вечното не се разпознава и не се цени.“ Counsels on Sabbath School Work, 47.

Back to Articles