Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Four

Книгата на Даниил — Сто и четвърта

Unveiling the Prophetic Rule: Understanding the Investigative and Executive Judgments in the Last Days

Разкриване на пророческото правило: Разбиране на изследователния и изпълнителния съд в последните дни

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are putting in place the prophetic rule that was identified by the Lion of the tribe of Judah in His work of unsealing the last six verses of Daniel eleven, at the “time of the end,” in 1989, when the Soviet Union was swept away by an secret alliance between Ronald Reagan and the pope of Rome. We have shown that the triple applications of Rome and the fall of Babylon identify the woman and the beast she rides upon and reigns over in Revelation seventeen.

Ние утвърждаваме пророческото правило, което бе установено от Лъва от Юдовото племе в Неговото дело по разпечатването на последните шест стиха от Даниил единадесета глава, „в края на времето“, през 1989 г., когато Съветският съюз бе пометен чрез тайно съглашение между Роналд Рейгън и римския папа. Ние показахме, че тройните приложения на Рим и падането на Вавилон отъждествяват жената и звяра, на когото тя язди и над когото царува, в Откровение седемнадесета глава.

The portrayal of the woman and the beast in chapters seventeen and eighteen identify the progressive judgment which God brings upon Modern Babylon, beginning at the soon-coming Sunday law and lasting until Michael stands up and human probation closes. That period of time marks the first part of God’s Executive Judgment that is accomplished with a mixture of His mercy. Then with the seven last plagues, no mercy is mixed with His judgments. The two steps have been also inferred in the Investigative Judgment, which began on October 22, 1844. The investigative judgment began with the investigation and judgment of the dead, and on September 11, 2001, the investigative judgment of the living began.

Описанието на жената и звяра в седемнадесета и осемнадесета глава разкрива прогресивния съд, който Бог нанася върху съвременния Вавилон, започвайки от скоро предстоящия неделен закон и продължавайки, докато Михаил се изправи и човешкото време на изпитание приключи. Този период от време отбелязва първата част от Божия изпълнителен съд, който се извършва със смес от Неговата милост. А след това, със седемте последни язви, в Неговите съдби вече не е примесена никаква милост. Двете стъпки се подразбират също и в изследователния съд, който започна на 22 октомври 1844 г. Изследователният съд започна с изследването и съда на мъртвите, а на 11 септември 2001 г. започна изследователният съд над живите.

The judgment of the living is also divided into two periods, the first beginning on September 11, 2001, with the investigation and judgment of those that are candidates to be among the one hundred and forty-four thousand, for judgment begins with the house of God. The investigative judgment of the dead was only accomplished upon those whose names had, at some time in their life, been recorded in the book of life. The names of the dead that were written and registered were then compared with the book of sins. If they had unconfessed sins their names were removed from the book of life. The investigative judgment of the Living is qualified as beginning with the house of God, whereas there needed to be no qualification in the investigative judgment of the dead.

Съдът над живите също е разделен на два периода, като първият започва на 11 септември 2001 г. с разследването и съда над онези, които са кандидати да бъдат сред сто четиридесет и четирите хиляди, защото съдът започва от Божия дом. Изследователният съд над мъртвите се извършваше само върху онези, чиито имена в някакъв момент от живота им са били записани в книгата на живота. Имената на мъртвите, които бяха записани и вписани, след това бяха сравнени с книгата на греховете. Ако имаха неизповядани грехове, имената им бяха заличени от книгата на живота. Изследователният съд над живите е определен като започващ от Божия дом, докато при изследователния съд над мъртвите не беше необходимо такова уточнение.

In the investigative judgment of the living, God’s Word was careful to identify that judgment during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand began at Jerusalem, which is God’s church. The Bible provides a second direct witness to this fact.

При изследователния съд над живите Божието Слово внимателно посочва, че този съд по време на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди започна в Ерусалим, което е Божията църква. Библията дава второ пряко свидетелство за този факт.

> For the time is come that judgment must begin at the house of God: and if it first begin at us, what shall the end be of them that obey not the gospel of God? 1 Peter 4:17.

> Защото дойде времето съдът да започне от Божия дом; и ако започва най-напред от нас, какъв ще бъде краят на онези, които не се покоряват на Божието благовестие? 1 Петрово 4:17.

The judgment of the living begins at Jerusalem, the house of God, and there is a specific time when that judgment begins. The judgment of the living begins in Jerusalem when the writer’s inkhorn goes through Jerusalem and places a mark upon the men and women who sigh and cry for the abominations that are done in the church and also the land.

Съдът над живите започва от Ерусалим, дома Божий, и има определено време, когато този съд започва. Съдът над живите започва в Ерусалим, когато писарят с мастилницата минава през Ерусалим и поставя белег върху мъжете и жените, които въздишат и плачат поради мерзостите, които се вършат в църквата, а също и в земята.

The class that does not obey the gospel is identified in Revelation chapter seven in contrast with the one hundred and forty-four thousand, where John there identifies them as the great multitude. The great multitude represents a class of living souls that are judged during the period of the judgment of the living who have not fully obeyed God’s law, for they have been worshipping on the pope’s day of the sun. At the soon-coming Sunday law in the United States those who have been sealed by the angel with the writer’s inkhorn in Ezekiel chapter nine, which is also the sealing of Revelation chapter seven, are lifted up as an ensign. Then those who are currently not obeying the gospel will be held accountable to the seventh-day Sabbath.

Групата, която не се покорява на евангелието, е посочена в Откровение, глава седма, в противоположност на сто четиридесет и четирите хиляди, където Йоан ги определя като голямото множество. Голямото множество представлява група от живи души, които биват съдени през периода на съда над живите и които не са се покорили напълно на Божия закон, понеже са се покланяли в папския ден на слънцето. При скоро идващия неделен закон в Съединените щати онези, които са били запечатани от ангела с писарската мастилница в Езекиил, глава девета, което е и запечатването от Откровение, глава седма, биват издигнати като знаме. Тогава онези, които понастоящем не се покоряват на евангелието, ще бъдат държани отговорни по отношение на съботата на седмия ден.

> “But Christians of past generations observed the Sunday, supposing that in so doing they were keeping the Bible Sabbath; and there are now true Christians in every church, not excepting the Roman Catholic communion, who honestly believe that Sunday is the Sabbath of divine appointment. God accepts their sincerity of purpose and their integrity before Him. But when Sunday observance shall be enforced by law, and the world shall be enlightened concerning the obligation of the true Sabbath, then whoever shall transgress the command of God, to obey a precept which has no higher authority than that of Rome, will thereby honor popery above God. He is paying homage to Rome and to the power which enforces the institution ordained by Rome. He is worshiping the beast and his image. As men then reject the institution which God has declared to be the sign of His authority, and honor in its stead that which Rome has chosen as the token of her supremacy, they will thereby accept the sign of allegiance to Rome—‘the mark of the beast.’ And it is not until the issue is thus plainly set before the people, and they are brought to choose between the commandments of God and the commandments of men, that those who continue in transgression will receive ‘the mark of the beast.’” The Great Controversy, 449.

> „Но християните от миналите поколения са спазвали неделята, предполагайки, че по този начин пазят библейската събота; и сега във всяка църква има истински християни, без да се изключва и Римокатолическата църква, които искрено вярват, че неделята е съботата, установена по божествено постановление. Бог приема искреността на тяхното намерение и тяхната непорочност пред Него. Но когато спазването на неделята бъде наложено със закон и светът бъде просветен относно задължението към истинската събота, тогава всеки, който престъпи Божията заповед, за да се подчини на предписание, което няма по-висш авторитет от този на Рим, с това ще почете папството повече от Бога. Той отдава почит на Рим и на властта, която налага установлението, постановено от Рим. Той се покланя на звяра и на неговия образ. Когато тогава хората отхвърлят установлението, което Бог е обявил за знака на Своята власт, и вместо него почитат онова, което Рим е избрал за белег на своето върховенство, те по този начин ще приемат знака на преданост към Рим — „белега на звяра“. И едва когато въпросът бъде така ясно поставен пред хората и те бъдат доведени до избор между Божиите заповеди и човешките заповеди, тогава онези, които продължават в престъпването, ще приемат „белега на звяра“.“ Великата борба, 449.

The ensign of those who are sealed are who calls those who obey not the gospel into obedience.

Знамето на онези, които са запечатани, е Този, Който призовава онези, които не се покоряват на благовестието, към покорство.

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall set his hand again the second time to recover the remnant of his people, which shall be left, from Assyria, and from Egypt, and from Pathros, and from Cush, and from Elam, and from Shinar, and from Hamath, and from the islands of the sea. And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. Isaiah 11:10–12.

> И в онзи ден ще има корен Иесеев, който ще стои за знаме на народите; към него ще прибягват езичниците; и покоят му ще бъде славен. И ще стане в онзи ден, че Господ ще простре ръката Си още веднъж, за втори път, за да придобие остатъка от Своя народ, който ще остане, от Асирия и от Египет, и от Патрос, и от Хус, и от Елам, и от Сенаар, и от Емат, и от морските острови. И Той ще издигне знаме за народите, и ще събере изгонените от Израил, и ще събере заедно разпръснатите от Юда от четирите краища на земята. Исая 11:10–12.

Those who currently do not obey not the gospel are judged while they are living, but their judgment must follow the investigative judgment of the living one hundred and forty-four thousand, for they can only be warned by seeing men and women with the seal of God during the crisis of the soon coming Sunday law.

Онези, които сега не се покоряват на благовестието, биват съдени, докато са живи, но техният съд трябва да следва изследователния съд на живите сто четиридесет и четири хиляди, защото те могат да бъдат предупредени единствено като видят мъже и жени с Божия печат по време на кризата на скоро идващия неделен закон.

> “The work of the Holy Spirit is to convince the world of sin, of righteousness and of judgment. The world can only be warned by seeing those who believe the truth sanctified through the truth, acting upon high and holy principles, showing in a high, elevated sense, the line of demarcation between those who keep the commandments of God, and those who trample them under their feet. The sanctification of the Spirit signalizes the difference between those who have the seal of God, and those who keep a spurious rest-day. When the test comes, it will be clearly shown what the mark of the beast is. It is the keeping of Sunday. Those who after having heard the truth, continue to regard this day as holy, bear the signature of the man of sin, who thought to change times and laws.” Bible Training School, December 1, 1903.

> „Делото на Светия Дух е да изобличи света за грях, за правда и за съд. Светът може да бъде предупреден само когато вижда онези, които вярват на истината, осветени чрез истината и постъпващи според високи и свети принципи, като по възвишен и издигнат начин показват разграничителната линия между онези, които пазят Божиите заповеди, и онези, които ги тъпчат с нозете си. Освещението чрез Духа ясно обозначава разликата между онези, които имат Божия печат, и онези, които пазят един лъжлив ден за почивка. Когато дойде изпитанието, ще се покаже ясно какво представлява белегът на звяра. Това е пазенето на неделята. Онези, които, след като са чули истината, продължават да считат този ден за свят, носят белега на човека на греха, който помисли да промени времена и закони.“ Bible Training School, 1 декември 1903 г.

The executive judgment, which is where the work of the third Elijah is accomplished, begins at the soon-coming Sunday law. It is two periods of time; in the first period God’s judgments are mixed with mercy for those who do not now obey the gospel, and then it is followed by the seven last plagues that are poured out without mercy.

Изпълнителният съд, в който се извършва делото на третия Илия, започва с предстоящия неделен закон. Той обхваща два периода от време; в първия период Божиите съдби са смесени с милост към онези, които сега не се покоряват на благовестието, а след това следват седемте последни язви, които се изливат без милост.

> “Probationary time will not continue much longer. Now God is withdrawing his restraining hand from the earth. Long has he been speaking to men and women through the agency of his Holy Spirit; but they have not heeded the call. Now he is speaking to his people, and to the world, by his judgments. The time of these judgments is a time of mercy for those who have not yet had opportunity to learn what is truth. Tenderly will the Lord look upon them. His heart of mercy is touched; his hand is still stretched out to save. Large numbers will be admitted to the fold of safety who in these last days will hear the truth for the first time.” Review and Herald, November 22, 1906.

> „Изпитателното време няма да продължи още дълго. Сега Бог оттегля Своята възпираща ръка от земята. Дълго време Той е говорил на мъже и жени чрез действието на Своя Свети Дух; но те не са се вслушали в призива. Сега Той говори на Своя народ и на света чрез Своите съдби. Времето на тези съдби е време на милост за онези, които още не са имали възможност да узнаят що е истина. Нежно Господ ще погледне върху тях. Сърцето Му на милост е трогнато; ръката Му е още простряна, за да спасява. Големи множества ще бъдат приети в кошарата на безопасността, които в тези последни дни ще чуят истината за първи път.“ Review and Herald, November 22, 1906.

Those who obey not the gospel are the “other sheep,” Jesus promised to call, and they will hear His voice when He calls.

Онези, които не се покоряват на благовестието, са „другите овце“, които Исус обеща да призове, и те ще чуят гласа Му, когато Той ги повика.

> And other sheep I have, which are not of this fold: them also I must bring, and they shall hear my voice; and there shall be one fold, and one shepherd. John 10:16.

> И други овце имам, които не са от тази кошара; и тях трябва да доведа, и те ще чуят гласа Ми; и ще бъде едно стадо и един Пастир. Йоан 10:16.

The “voice” they hear is the second “voice” of Revelation chapter eighteen, that cries loudly at the soon-coming Sunday law when the judgment of the great whore is doubled, for she has filled up her probationary cup of sin.

„Гласът“, който чуват, е вторият „глас“ от осемнадесета глава на Откровение, който извиква силно при скоро идващия неделен закон, когато съдът над голямата блудница се удвоява, защото тя е напълнила чашата на своя изпитателен срок на греха.

> “The prophet says, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils’ (Revelation 18:1, 2). This is the same message that was given by the second angel. Babylon is fallen, ‘because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). What is that wine?—Her false doctrines. She has given to the world a false sabbath instead of the Sabbath of the fourth commandment, and has repeated the falsehood that Satan first told Eve in Eden—the natural immortality of the soul. Many kindred errors she has spread far and wide, ‘teaching for doctrines the commandments of men’ (Matthew 15:9).

> „Пророкът казва: „Видях друг ангел да слиза от небето, който имаше голяма власт; и земята се освети от неговата слава. И извика мощно със силен глас, казвайки: Падна, падна великият Вавилон и стана обиталище на демони“ (Откровение 18:1, 2). Това е същата вест, която бе дадена от втория ангел. Вавилон падна, „защото тя напои всичките народи с виното на яростта на своето блудстване“ (Откровение 14:8). Какво е това вино? — Нейните лъжливи учения. Тя е дала на света една фалшива събота вместо съботата на четвъртата заповед и е повторила лъжата, която Сатана най-напред каза на Ева в Едем — естественото безсмъртие на душата. Много сродни заблуди тя е разпространила надлъж и шир, „като учат за поучения човешки заповеди“ (Матей 15:9).“

> “When Jesus began His public ministry, He cleansed the Temple from its sacrilegious profanation. Among the last acts of His ministry was the second cleansing of the Temple. So in the last work for the warning of the world, two distinct calls are made to the churches. The second angel’s message is, ‘Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). And in the loud cry of the third angel’s message a voice is heard from heaven saying, ‘Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities’ (Revelation 18:4, 5).” Selected Messages, book 2, 118.

> „Когато Исус започна Своето обществено служение, Той очисти храма от неговото светотатствено оскверняване. Сред последните действия на Неговото служение бе второто очистване на храма. Така и в последното дело за предупреждението на света към църквите се отправят два отделни призива. Вестта на втория ангел е: „Падна, падна Вавилон, великият град, защото тя напои всички народи с виното на яростта на своето блудство“ (Откровение 14:8). И в силния вик на вестта на третия ангел се чува глас от небето, който казва: „Излезте от нея, люде Мои, за да не участвате в греховете ѝ и да не споделите язвите ѝ. Защото греховете ѝ стигнаха до небето, и Бог си спомни нейните беззакония“ (Откровение 18:4, 5).“ Избрани вести, книга 2, 118.

At the soon coming Sunday law in the United States the progressive executive judgment upon Modern Babylon commences, and the last period of the judgment of the living begins as the two judgments overlap. The third messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant work represents the work during the time of the judgment of the living that began on September 11, 2001, and ends when the last of those who currently do not obey the gospel hear the second voice of Revelation chapter eighteen, and come out of Babylon. That work identifies the purification and purging of the temple of the one hundred and forty-four thousand at the beginning of the ministry of the messenger who prepares the way, and then a purging and purification of the temple of the great multitude at the ending of the ministry of the messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant.

При скоро предстоящия неделен закон в Съединените щати започва прогресивният изпълнителен съд над съвременния Вавилон, и започва последният период от съда над живите, тъй като двата съда се припокриват. Третият вестител, който приготвя пътя за делото на Вестителя на завета, представлява делото по време на съда над живите, започнал на 11 септември 2001 г. и завършващ, когато последните от онези, които понастоящем не се покоряват на благовестието, чуят втория глас от Откровение, глава осемнадесета, и излязат от Вавилон. Това дело посочва очистването и прочистването на храма на сто четиридесет и четирите хиляди в началото на служението на вестителя, който приготвя пътя, а след това — прочистването и очистването на храма на голямото множество в края на служението на вестителя, който приготвя пътя за Вестителя на завета.

At the soon coming Sunday law the manifestation of the power of God that occurred at Pentecost is repeated.

При скорошното настъпване на неделния закон се повтаря проявлението на Божията сила, което се яви на Петдесетница.

> “Not one of us will ever receive the seal of God while our characters have one spot or stain upon them. It is left with us to remedy the defects in our characters, to cleanse the soul temple of every defilement. Then the latter rain will fall upon us as the early rain fell upon the disciples on the Day of Pentecost. . . .

> „Никой от нас никога няма да получи Божия печат, докато върху характера му има дори едно петно или недостатък. На нас е оставено да поправим недостатъците в характерите си, да очистим храма на душата от всяко осквернение. Тогава късният дъжд ще се излее върху нас, както ранният дъжд се изля върху учениците в деня на Петдесетницата....“

> “What are you doing, brethren, in the great work of preparation? Those who are uniting with the world are receiving the worldly mold and preparing for the mark of the beast. Those who are distrustful of self, who are humbling themselves before God and purifying their souls by obeying the truth these are receiving the heavenly mold and preparing for the seal of God in their foreheads. When the decree goes forth and the stamp is impressed, their character will remain pure and spotless for eternity.” Testimonies, volume 5, 214, 216.

> „Какво вършите, братя, в това велико дело на приготовление? Онези, които се съединяват със света, приемат светския калъп и се приготвят за белега на звяра. А онези, които не се доверяват на себе си, които се смиряват пред Бога и очистват душите си чрез послушание към истината, те приемат небесния калъп и се приготвят за Божия печат на челата си. Когато указът бъде издаден и печатът бъде наложен, техният характер ще остане чист и неопетнен за вечността.“ Свидетелства, том 5, 214, 216.

It is here that a seeming discrepancy in the prophetic Word might be stumbled over, though it is not necessary to do so. At Pentecost in the time of the disciples the message that was empowered was not carried to the Gentiles, which are those who do not obey the gospel at the soon-coming Sunday law. The message that was empowered at Pentecost was carried to ancient Israel, that for another three and a half years were still in their final probationary time.

Именно тук човек би могъл да се препъне в едно привидно несъответствие в пророческото Слово, макар това да не е необходимо. На Петдесетница, във времето на учениците, вестта, която бе надарена със сила, не бе занесена на езичниците, които са онези, които не се покоряват на евангелието при скоро идващия неделен закон. Вестта, която бе надарена със сила на Петдесетница, бе занесена на древния Израил, който още три години и половина се намираше в своето последно изпитателно време.

> Seventy weeks are determined upon thy people and upon thy holy city, to finish the transgression, and to make an end of sins, and to make reconciliation for iniquity, and to bring in everlasting righteousness, and to seal up the vision and prophecy, and to anoint the most Holy. Daniel 9:24.

> Седемдесет седмици са определени за твоя народ и за твоя свети град, за да се довърши престъплението, да се направи край на греховете, да се извърши умилостивение за беззаконието, да се въведе вечна правда, да се запечатат видението и пророчеството и да се помаже Пресветото. Даниил 9:24.

The message that was empowered at Pentecost would not be carried to those who obeyed not the gospel until Stephen was stoned in the year 34. Sister White often identifies this fact.

Вестта, която бе облечена със сила на Петдесетница, нямаше да бъде занесена на онези, които не се покориха на благовестието, докато Стефан не бе убит с камъни в 34-та година. Сестра Уайт често посочва този факт.

> “Then, said the angel, ‘He shall confirm the covenant with many for one week [seven years].’ For seven years after the Saviour entered on His ministry, the gospel was to be preached especially to the Jews; for three and a half years by Christ Himself; and afterward by the apostles. ‘In the midst of the week He shall cause the sacrifice and the oblation to cease.’ Daniel 9:27. In the spring of A. D. 31, Christ the true sacrifice was offered on Calvary. Then the veil of the temple was rent in twain, showing that the sacredness and significance of the sacrificial service had departed. The time had come for the earthly sacrifice and oblation to cease.

> „Тогава“, каза ангелът, „Той ще потвърди завета с мнозина за една седмица [седем години].“ В продължение на седем години след като Спасителят започна Своето служение, евангелието трябваше да бъде проповядвано особено на юдеите: три години и половина от Самия Христос, а след това — от апостолите. „И в средата на седмицата ще направи да престанат жертвата и приносът.“ Данаил 9:27. През пролетта на 31 сл. Хр. Христос, истинската жертва, бе принесен на Голгота. Тогава завесата на храма се раздра на две, показвайки, че святостта и значението на жертвослужението бяха отминали. Бе настъпило времето земната жертва и приносът да престанат.

> “The one week—seven years—ended in A. D. 34. Then by the stoning of Stephen the Jews finally sealed their rejection of the gospel; the disciples who were scattered abroad by persecution ‘went everywhere preaching the word’ (Acts 8:4); and shortly after, Saul the persecutor was converted, and became Paul, the apostle to the Gentiles.” The Desire of Ages, 233.

> „Едната седмица — седем години — завърши в 34 г. сл. Хр. Тогава, чрез убиването с камъни на Стефан, юдеите окончателно подпечатаха своето отхвърляне на евангелието; учениците, които бяха разпръснати поради гонението, „минаваха навсякъде и проповядваха словото“ (Деян. 8:4); а малко след това Савел, гонителят, се обърна и стана Павел, апостолът на езичниците.“ Копнежът на вековете, 233.

The message which was empowered at Pentecost, fifty days after Christ’s resurrection, aligns with the Sunday law where the gospel calls Christ’s other flock out of Babylon, yet it was not for three and a half years after the cross that the Jews “sealed their rejection of the gospel,” and the message then went to the Gentiles, who are those who then did not obey the gospel. The seeming contradiction is magnified by the identification that in 34 AD the Jews sealed their rejection of the gospel, for Sister White says otherwise.

Вестта, която бе надарена със сила на Петдесетница, петдесет дни след Христовото възкресение, съответства на неделния закон, когато евангелието призовава другото Христово стадо да излезе от Вавилон; и все пак едва три години и половина след кръста юдеите „подпечатаха своето отхвърляне на евангелието“, и тогава вестта отиде при езичниците, които са онези, които дотогава не се покоряваха на евангелието. Привидното противоречие се засилва от твърдението, че през 34 сл. Хр. юдеите подпечатаха своето отхвърляне на евангелието, защото Сестра Уайт казва другояче.

> “Since the whole ritual economy was symbolical of Christ, it had no value apart from Him. When the Jews sealed their rejection of Christ by delivering Him to death, they rejected all that gave significance to the temple and its services. Its sacredness had departed. It was doomed to destruction. From that day sacrificial offerings and the service connected with them were meaningless. Like the offering of Cain, they did not express faith in the Saviour. In putting Christ to death, the Jews virtually destroyed their temple. When Christ was crucified, the inner veil of the temple was rent in twain from top to bottom, signifying that the great final sacrifice had been made, and that the system of sacrificial offerings was forever at an end.” The Desire of Ages, 165.

> „Тъй като цялото ритуално домостроителство беше символично за Христос, то нямаше никаква стойност отделно от Него. Когато юдеите подпечатаха своето отхвърляне на Христос, като Го предадоха на смърт, те отхвърлиха всичко, което придаваше значение на храма и на неговите служби. Неговата святост беше отстъпила. Той беше обречен на разрушение. От този ден жертвените приноси и службата, свързана с тях, бяха безсмислени. Подобно на приноса на Каин, те не изразяваха вяра в Спасителя. Като предадоха Христос на смърт, юдеите фактически разрушиха своя храм. Когато Христос беше разпнат, вътрешната завеса на храма се раздра на две, отгоре до долу, означавайки, че великата последна жертва е била принесена и че системата на жертвените приноси е завинаги прекратена.“ Копнежът на вековете, 165.

Did the Jews seal their rejection of the gospel at the stoning of Stephen or the cross of Christ? This seeming contradiction is associated with the seeming contradiction of identifying the manifestation of the power of God at Pentecost to the soon-coming Sunday law.

Запечатаха ли юдеите своето отхвърляне на евангелието при убиването с камъни на Стефан или при кръста на Христос? Това привидно противоречие е свързано с привидното противоречие при отъждествяването на проявлението на Божията сила при Петдесетница с скоро настъпващия неделен закон.

We intend to sort the seeming contradiction out in the next article, but I wish to remind us that the purpose of this particular consideration is based upon the fact that is identified by the prophets that God’s Laodicean people in the last days do not understand the judgment. We have taken time to review the various periods and purposes of the judgment in order to be clear about how the investigative and executive judgments both meet at the soon-coming Sunday law. In order to see the revelation associated with the seeming contradictions we have just raised these elements needed to be reviewed.

В следващата статия възнамеряваме да изясним това привидно противоречие, но желая да ни напомня, че целта на настоящото разглеждане се основава върху факта, посочен от пророците, че Божият лаодикийски народ в последните дни не разбира съда. Отделихме време да прегледаме различните периоди и цели на съда, за да бъдем наясно как както следственият, така и изпълнителният съд се срещат при скоро предстоящия неделен закон. За да видим откровението, свързано с привидните противоречия, които току-що повдигнахме, беше необходимо тези елементи да бъдат прегледани.

We will continue this study in the next article.

Ще продължим това изследване в следващата статия.

> “Roman Catholics acknowledge that the change in the Sabbath was made by their church, and they cite this very change as evidence of the supreme authority of the church. They declare that by observing the first day of the week as the Sabbath, Protestants are recognizing her power to legislate in divine things. The Roman church has not relinquished her claim to infallibility; and when the world and the Protestant churches accept a spurious Sabbath of her creating, while they reject the Sabbath of Jehovah, they virtually acknowledge this claim. They may cite the authority for this change, but the fallacy of their reasoning is easily discerned. The papist is sharp enough to see that Protestants are deceiving themselves, willingly closing their eyes to the facts in the case. As the Sunday institution gains favor, he rejoices, feeling assured that it will eventually bring the whole Protestant world under the banner of Rome.

> „Римокатолиците признават, че промяната на съботата е била извършена от тяхната църква, и привеждат именно тази промяна като доказателство за върховната власт на църквата. Те заявяват, че като спазват първия ден на седмицата като събота, протестантите признават нейната власт да постановява закони в божествените неща. Римската църква не се е отказала от претенцията си за непогрешимост; и когато светът и протестантските църкви приемат един фалшив ден за събота, създаден от нея, докато отхвърлят съботата на Йехова, те на практика признават тази претенция. Те може и да се позовават на авторитета за тази промяна, но заблудата в тяхното разсъждение лесно се разпознава. Папистът е достатъчно проницателен, за да види, че протестантите мамят самите себе си, като доброволно затварят очите си пред фактите по въпроса. И тъй като неделната институция печели все по-голямо благоволение, той се радва, уверен, че тя в крайна сметка ще доведе целия протестантски свят под знамето на Рим.“

> “The change of the Sabbath is the sign or mark of the authority of the Roman church. Those who, understanding the claims of the fourth commandment, choose to observe the false Sabbath in the place of the true, are thereby paying homage to that power by which alone it is commanded. The mark of the beast is the papal Sabbath, which has been accepted by the world in the place of the day of God’s appointment.

> „Промяната на съботата е знакът или белегът на властта на Римската църква. Онези, които, разбирайки изискванията на четвъртата заповед, избират да спазват лъжливата събота вместо истинската, с това отдават почит на онази власт, единствено чрез която тя е постановена. Белегът на звяра е папската събота, която е била приета от света на мястото на деня, определен от Бога.

> “But the time to receive the mark of the beast, as designated in prophecy, has not yet come. The testing time has not yet come. There are true Christians in every church, not excepting the Roman Catholic communion. None are condemned until they have had the light and have seen the obligation of the fourth commandment. But when the decree shall go forth enforcing the counterfeit Sabbath, and when the loud cry of the third angel shall warn men against the worship of the beast and his image, the line will be clearly drawn between the false and the true. Then those who still continue in transgression will receive the mark of the beast in their foreheads or in their hands.

> „Но времето за приемане белега на звяра, както е определено в пророчеството, още не е настъпило. Времето на изпитанието още не е дошло. Във всяка църква има истински християни, без да се изключва и римокатолическото изповедание. Никой не е осъден, докато не е получил светлината и не е видял задължителността на четвъртата заповед. Но когато бъде издаден указ, налагащ фалшивата събота, и когато силният вик на третия ангел предупреди човеците против поклонението на звяра и на неговия образ, разграничителната линия между лъжливото и истинското ще бъде ясно прокарана. Тогава онези, които продължават да пребъдват в престъпление, ще приемат белега на звяра на челата си или на ръцете си.

> “With rapid steps we are approaching this period. When Protestant churches shall unite with the secular power to sustain a false religion, for opposing which their ancestors endured the fiercest persecution, then will the papal Sabbath be enforced by the combined authority of church and state. There will be a national apostasy, which will end only in national ruin.” Bible Training School, February 2, 1913.

> „С бързи крачки ние се приближаваме към този период. Когато протестантските църкви се съюзят със светската власт, за да поддържат една лъжлива религия, на която техните предци се противопоставяха и заради което понесоха най-ожесточеното гонение, тогава папската събота ще бъде наложена чрез съвместната власт на църквата и държавата. Ще настъпи национално отстъпление, което ще завърши единствено с национална гибел.“ Bible Training School, February 2, 1913.

Back to Articles