Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number One

Откровението на Исус Христос – номер едно

Seeds of Revelation: Unveiling the Prophetic Tapestry from Parables to the Final Warning

Семена на откровение: Разкриване на пророческата тъкан от притчите до последното предупреждение

Author

Jeff Pippenger

Published

July 29, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The United States is specifically identified in the Bible. There are several biblical passages that specifically identify the United States at the end of the world. In Revelation chapter thirteen the United States is the second, or the two-horned beast that comes up out of the earth and forbids the entire world from buying or selling—except they have the mark of the beast.

Съединените щати са изрично посочени в Библията. Има няколко библейски пасажа, които изрично посочват Съединените щати в края на света. В тринадесета глава на Откровение Съединените щати са вторият, или двурогият звяр, който излиза от земята и забранява на целия свят да купува или продава — освен ако няма белега на звяра.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed. And he doeth great wonders, so that he maketh fire come down from heaven on the earth in the sight of men, And deceiveth them that dwell on the earth by the means of those miracles which he had power to do in the sight of the beast; saying to them that dwell on the earth, that they should make an image to the beast, which had the wound by a sword, and did live. And he had power to give life unto the image of the beast, that the image of the beast should both speak, and cause that as many as would not worship the image of the beast should be killed. And he causeth all, both small and great, rich and poor, free and bond, to receive a mark in their right hand, or in their foreheads: And that no man might buy or sell, save he that had the mark, or the name of the beast, or the number of his name.

> И видях друг звяр, който възлизаше от земята; и той имаше два рога, подобни на агнешки, и говореше като змей. И упражнява цялата власт на първия звяр пред него и прави така, че земята и онези, които живеят на нея, да се поклонят на първия звяр, чиято смъртоносна рана бе изцелена. И върши големи знамения, дотолкова че прави огън да слиза от небето на земята пред човеците, и мами онези, които живеят на земята, чрез знаменията, които му бе дадено да върши пред звяра, като казва на живеещите на земята да направят образ на звяра, който имаше рана от меч и оживя. И нему бе дадено да вдъхне дух на образа на звяра, така че образът на звяра и да проговори, и да направи така, че да бъдат избити всички, които не се поклонят на образа на звяра. И прави така, че на всички — малки и големи, богати и сиромаси, свободни и роби — да бъде даден белег на дясната им ръка или на челата им; и никой да не може нито да купува, нито да продава, освен онзи, който има белега, или името на звяра, или числото на неговото име.

> Here is wisdom. Let him that hath understanding count the number of the beast: for it is the number of a man; and his number is Six hundred threescore and six. Revelation 13:11–18.

> Тук е мъдростта. Който има разум, нека пресметне числото на звяра, защото то е число на човек; и числото му е шестстотин шестдесет и шест. Откровение 13:11–18.

There are seven primary prophetic characteristics in this passage associated with the two-horned earth-beast. He exercises the power of the beast that preceded him; he causes everyone in the world to worship the beast that was before him; he does great wonders that all men see; he deceives the entire world and commands the world to make an image of the beast before him; he gives life to the image of the beast and it speaks; he forces with the penalty of death the entire world to worship the image to the beast; and he forces the entire world to receive the mark either in the forehead or hand and forbids buying and selling against those who do not have the mark, name or number of the beast.

В този пасаж има седем основни пророчески характеристики, свързани с двурогия земен звяр. Той упражнява властта на звяра, който го е предшествал; кара всички по света да се поклонят на звяра, който е бил преди него; върши големи знамения, които всички хора виждат; мами целия свят и заповядва на света да направи образ на звяра преди него; дава живот на образа на звяра и той проговаря; принуждава, под страх от смъртно наказание, целия свят да се поклони на образа на звяра; и принуждава целия свят да приеме белега или на челото, или на ръката, и забранява купуването и продаването на онези, които нямат белега, името или числото на звяра.

The work of deception accomplished by the beast that comes “up out of the earth” in verse eleven is so delusive and powerful that it “deceiveth them that dwell on the earth.” The entire world will be deceived by the United States. That is, with the exception of God’s church—the entire world is to be deceived into accepting the mark of antichrist. The prophetic events that precede this world-wide deception are already under way.

Делото на измама, извършвано от звяра, който излиза „от земята“ в единадесети стих, е тъй измамливо и мощно, че той „мами живеещите на земята“. Целият свят ще бъде измамен от Съединените щати. Тоест, с изключение на Божията църква, целият свят трябва да бъде подмамен да приеме белега на антихриста. Пророческите събития, които предшестват тази световна измама, вече са в ход.

There are stories from the Bible that most people know, if only at a surface level. Most have heard about the confrontations between Moses and Pharoah, Daniel and Nebuchadnezzar or Jesus and Pilate. Persons know these Bible stories at varying levels of understanding, but don’t necessarily recognize that Bible prophecy directly and very specifically identifies kings and kingdoms. It was certainly the case with Moses, Daniel and Christ. Egypt, Babylon and Rome were all specifically identified in Bible prophecy in advance of the history where they fulfilled the predictions concerning their respective kingdoms. God never changes.

Има разкази от Библията, които повечето хора познават, макар и само на повърхностно равнище. Повечето са чували за сблъсъците между Мойсей и фараона, Даниил и Навуходоносор или Исус и Пилат. Хората познават тези библейски разкази в различна степен на разбиране, но не непременно осъзнават, че библейското пророчество пряко и съвсем конкретно посочва царе и царства. Това несъмнено беше така в случая с Мойсей, Даниил и Христос. Египет, Вавилон и Рим бяха всички конкретно посочени в библейското пророчество предварително, преди историческото време, в което те изпълниха предсказанията относно съответните си царства. Бог никога не се променя.

> For I am the Lord, I change not; therefore ye sons of Jacob are not consumed. Malachi 3:6.

> Защото Аз съм Господ, Аз не се изменям; затова вие, синове Яковови, не сте изтребени. Малахия 3:6.

> Jesus Christ the same yesterday, and today, and forever. Hebrews 13:8.

> Исус Христос е същият вчера, и днес, и до века. Евреи 13:8.

The fact that God never changes allows us to apply some simple logic to our consideration of the two-horned earth-beast of Revelation thirteen. Because we know that God set forth predictions directly identifying the kingdoms of Egypt, Babylon and Rome as they each interacted with and persecuted God’s church, we can establish some facts concerning the earth-beast of Revelation thirteen. The earth-beast, as with Egypt, Babylon and Rome, will be directly identified in Bible prophecy in advance of the history where the prediction concerning that nation is fulfilled. I say we can establish this fact based upon a very simple but important biblical rule. The rule identifies that truth is established based upon a testimony of two.

Фактът, че Бог никога не се променя, ни позволява да приложим проста логика към разглеждането на двурогия земен звяр от Откровение тринадесета глава. Понеже знаем, че Бог е дал предсказания, които пряко определят царствата на Египет, Вавилон и Рим, когато всяко от тях е влизало във взаимодействие с Божията църква и я е преследвало, можем да установим някои факти относно земния звяр от Откровение тринадесета глава. Земният звяр, както и Египет, Вавилон и Рим, ще бъде пряко определен в библейското пророчество преди онази история, в която се изпълнява предсказанието относно този народ. Казвам, че можем да установим този факт въз основа на едно много просто, но важно библейско правило. Правилото посочва, че истината се установява въз основа на свидетелството на двама.

> At the mouth of two witnesses, or three witnesses, shall he that is worthy of death be put to death; but at the mouth of one witness he shall not be put to death. Deuteronomy 17:6.

> По свидетелството на двама свидетели или на трима свидетели да бъде умъртвен онзи, който е достоен за смърт; но по свидетелството на един свидетел да не бъде умъртвен. Второзаконие 17:6.

> One witness shall not rise up against a man for any iniquity, or for any sin, in any sin that he sinneth: at the mouth of two witnesses, or at the mouth of three witnesses, shall the matter be established. Deuteronomy 19:15.

> Един свидетел да не въстава против човек за никакво беззаконие или за какъвто и да било грях, за който е съгрешил; по думите на двама свидетели или по думите на трима свидетели да се установява всяко дело. Второзаконие 19:15.

> This is the third time I am coming to you. In the mouth of two or three witnesses shall every word be established. 2 Corinthians 13:1.

> Това е третият път, когато идвам при вас. От устата на двама или трима свидетели ще се утвърди всяка дума. 2 Коринтяни 13:1.

> Against an elder receive not an accusation, but before two or three witnesses. 1 Timothy 5:19.

> Срещу презвитер не приемай обвинение, освен при двама или трима свидетели. 1 Тимотей 5:19.

Bible prophecy predicted ancient Egypt’s demise when God dealt with Egypt’s rebellious Pharaoh. Bible prophecy predicted ancient Babylon’s rise and fall while also dealing with Babylon’s rebellious kings. Bible prophecy predicted the rise and fall of the empire of pagan Rome and identified and dealt with Rome’s corrupt representatives. The consistency of God’s never-changing character identifies that the most significant kingdom mentioned within Bible prophecy—the earth-beast of Revelation thirteen—will most definitely be identified by Bible prophecy.

Библейското пророчество предсказа гибелта на древния Египет, когато Бог се разправи с непокорния фараон на Египет. Библейското пророчество предсказа възхода и падението на древния Вавилон, като същевременно се разправи с непокорните царе на Вавилон. Библейското пророчество предсказа възхода и падението на империята на езическия Рим и посочи, и се разправи с покварените представители на Рим. Последователността на Божия неизменен характер показва, че най-значимото царство, споменато в библейското пророчество — земният звяр от Откровение тринадесета глава — с най-голяма сигурност ще бъде отъждествено чрез библейското пророчество.

When the prophecy of the earth-beast of Revelation thirteen is fulfilled, God’s church will be in confrontation with the political and religious leadership of the earth-beast as prophetically illustrated by Moses, Daniel and Christ. The United States’ prophetic role at the end of the world is a primary subject of Bible prophecy. As we develop the biblical information that identifies the United States’ role in Bible prophecy, we will employ rules that are found within the Bible, for the Word of God needs no human definition. Ancient Israel was given ceremonial rules, health rules, ten moral rules, rules for agriculture and on and on. God is orderly.

Когато се изпълни пророчеството за земния звяр от Откровение тринадесета глава, Божията църква ще бъде в противоборство с политическото и религиозното ръководство на земния звяр, както това е пророчески представено чрез Моисей, Даниил и Христос. Пророческата роля на Съединените щати в края на света е основен предмет на библейското пророчество. Когато разглеждаме библейската информация, която определя ролята на Съединените щати в библейското пророчество, ще използваме правила, които се намират в самата Библия, защото Божието Слово не се нуждае от човешко тълкувателно определение. На древния Израил бяха дадени церемониални правила, здравни правила, десет нравствени правила, правила за земеделието и така нататък. Бог е Бог на реда.

> Let all things be done decently and in order. 1 Corinthians 14:40.

> Но всичко да става с приличие и ред. 1 Коринтяни 14:40.

The biblical record supplies no witness that suggests that a person would be blessed by simply ignoring rules given by God. Who can expect to be blessed if they ignore the rules of prophetic interpretation established in and by the Bible for the purpose of prophetic study?

Библейският запис не дава никакво свидетелство, което да предполага, че човек би бил благословен, ако просто пренебрегва правилата, дадени от Бога. Кой може да очаква да бъде благословен, ако пренебрегва правилата на пророческото тълкуване, установени в и чрез Библията за целите на пророческото изследване?

> Come now, and let us reason together, saith the Lord: though your sins be as scarlet, they shall be as white as snow; though they be red like crimson, they shall be as wool. Isaiah 1:18.

> Елате сега, и нека разсъдим заедно, казва Господ: ако греховете ви са алени, ще станат бели като сняг; ако са червени като мораво, ще станат като вълна. Исая 1:18.

As we employ the biblical rules we will allow the Bible to establish and validate whether the rules are genuine or false. As with all of God’s various rules there is always a satanic counterfeit to the rules. It is therefore a necessity that when a rule is employed to establish a truth, that both the truth identified and the rule employed should be tested.

Когато прилагаме библейските правила, ще позволим на Библията да установи и потвърди дали правилата са истински или лъжливи. Както при всички различни Божии правила, винаги съществува и сатанински фалшификат на правилата. Следователно е необходимо, когато едно правило се използва за установяване на дадена истина, и установената истина, и използваното правило да бъдат изпитани.

> Beloved, believe not every spirit, but try the spirits whether they are of God: because many false prophets are gone out into the world. 1 John 4:1.

> Възлюбени, не вярвайте на всеки дух, а изпитвайте духовете дали са от Бога; защото много лъжепророци са излезли по света. 1 Йоан 4:1.

Another purpose, beyond identifying the prophetic role of the United States in this study, is to identify the secret message from the book of Revelation that Jesus hid until this particular generation.

Друга цел, освен да се определи пророческата роля на Съединените щати в това изследване, е да се разкрие скритото послание от книгата Откровение, което Исус е скрил до именно това поколение.

> The secret things belong unto the Lord our God: but those things which are revealed belong unto us and to our children forever, that we may do all the words of this law. Deuteronomy 29:29.

> Скритите неща принадлежат на Господа, нашия Бог; а откритите принадлежат на нас и на децата ни довека, за да изпълняваме всички думи на този закон. Второзаконие 29:29.

God’s prophetic secrets that are revealed are for the purpose of allowing those who receive the secret to keep His law. Men can only keep His law if it is written upon their heart. The secret that is being unsealed in the book of Revelation is part of the process of the Holy Spirit writing God’s law on our inward parts and hearts. The secret that is opened up to God’s people, when and if accepted by faith, establishes the new covenant.

Разкритите Божии пророчески тайни имат за цел да дадат възможност на онези, които приемат тайната, да пазят Неговия закон. Човеците могат да пазят Неговия закон само ако той е написан върху сърцата им. Тайната, която се разпечатва в книгата Откровение, е част от процеса, чрез който Светият Дух записва Божия закон във вътрешностите ни и в сърцата ни. Тайната, която се открива на Божия народ, когато и ако бъде приета с вяра, утвърждава новия завет.

> Behold, the days come, saith the Lord, that I will make a new covenant with the house of Israel, and with the house of Judah: Not according to the covenant that I made with their fathers in the day that I took them by the hand to bring them out of the land of Egypt; which my covenant they brake, although I was an husband unto them, saith the Lord: But this shall be the covenant that I will make with the house of Israel; After those days, saith the Lord, I will put my law in their inward parts, and write it in their hearts; and will be their God, and they shall be my people. Jeremiah 31:31–33.

> Ето, идат дни, казва Господ, когато ще сключа нов завет с Израилевия дом и с Юдовия дом; не такъв завет, какъвто сключих с бащите им в деня, когато ги хванах за ръка, за да ги изведа от египетската земя — Моя завет, който те нарушиха, макар че Аз им бях съпруг, казва Господ. Но ето заветът, който ще сключа с Израилевия дом след онези дни, казва Господ: ще вложа закона Си във вътрешностите им и ще го напиша в сърцата им; и Аз ще бъда техен Бог, а те ще бъдат Мой народ. Еремия 31:31–33.

> “In the last days of this earth’s history, God’s covenant with his commandment-keeping people is to be renewed.” Review and Herald, February 26, 1914.

> „В последните дни от историята на тази земя Божият завет с Неговия народ, който пази Неговите заповеди, трябва да бъде подновен.“ Review and Herald, 26 февруари 1914 г.

Revelation 1:1–3 The Final Warning Message:

Откровение 1:1–3 Последната предупредителна вест:

> The Revelation of Jesus Christ, which God gave unto him, to shew unto his servants things which must shortly come to pass; and he sent and signified it by his angel unto his servant John: Who bare record of the word of God, and of the testimony of Jesus Christ, and of all things that he saw. Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:1–3.

> Откровението на Иисус Христос, което Бог Му даде, за да покаже на Своите слуги онова, което трябва скоро да стане; и Той го изпрати и извести чрез Своя ангел на Своя слуга Йоан, който засвидетелства Божието слово и свидетелството на Иисус Христос, и всичко, което бе видял. Блажен е онзи, който чете, и онези, които слушат думите на това пророчество и пазят написаното в него; защото времето е близо. Откровение 1:1–3.

The first three verses of Revelation chapter one identify that the “Revelation of Jesus Christ” is the final message for mankind. It is clearly a message, because “the Revelation of Jesus Christ” was given to Him from the Heavenly Father to show his servants what “must shortly come to pass.”

Първите три стиха от първа глава на Откровение показват, че „Откровението на Исус Христос“ е последната вест за човечеството. Ясно е, че това е вест, защото „Откровението на Исус Христос“ Му бе дадено от Небесния Отец, за да покаже на Своите слуги онова, което „трябва скоро да стане“.

We are told to consider that the “Holy Spirit has so shaped matters, both in the giving of the prophecy” and also “in the events portrayed.”.

Казано ни е да имаме предвид, че „Светият Дух е устроил така нещата както при даването на пророчеството“, така и „в изобразените събития“.

> “The Holy Spirit has so shaped matters, both in the giving of the prophecy and in the events portrayed, as to teach that the human agent is to be kept out of sight, hid in Christ, and that the Lord God of heaven and His law are to be exalted. Read the book of Daniel. Call up, point by point, the history of the kingdoms there represented.” Testimonies to Ministers, 112.

> „Светият Дух така е устроил нещата както при даването на пророчеството, така и в изобразените събития, че да научи, че човешкият деятел трябва да бъде държан вън от погледа, скрит в Христос, а Господ Бог небесен и Неговият закон трябва да бъдат възвеличени. Прочетете книгата на Даниил. Припомнете си, точка по точка, историята на царствата, представени там.“ Свидетелства към проповедниците, 112.

The “events portrayed” and also the “giving of the prophecy” in the first three verses of Revelation chapter one specifically illustrates the step-by-step process of how God communicates to men, and also identifies that the message that is communicated is called “the Revelation of Jesus Christ.”

„Изобразените събития“, а също и „предаването на пророчеството“ в първите три стиха на първа глава от Откровение, по определен начин илюстрират поетапния процес, чрез който Бог общува с хората, и също така установяват, че съобщеното послание се нарича „Откровението на Исус Христос“.

Jesus Christ then did two things with the message which he received from God. He sent the message by his angel and he also signified his message by that angel. His angel then took the message to the prophet John who wrote it down, and sent it to the churches for you and me. The first three verses were “so shaped” by “the Holy Spirit” as to emphasize both the “message” and “the process of communication” involved in delivering the message.

Тогава Исус Христос извърши две неща с вестта, която получи от Бога. Той изпрати вестта чрез Своя ангел и също я означи чрез този ангел. След това Неговият ангел занесе вестта на пророк Йоан, който я записа и я изпрати на църквите за вас и за мен. Първите три стиха бяха „така оформени“ от „Светия Дух“, че да подчертаят както „вестта“, така и „процеса на предаване“, включен в доставянето на вестта.

The three verses we are considering present the final message to mankind, but not simply the final message—more importantly, the three verses represent the final “warning” message to planet earth. The “warning” attribute of the message is identified when a class of persons are identified as “blessed” for having read, heard and kept “those things which are written therein.” There is a class of persons who will not read, nor hear a warning represented as “the Revelation of Jesus Christ”. It is impossible for them to be blessed. It is obvious that if there is a class that is blessed for reading, hearing and keeping those things which are written, then there is a class that is not blessed. Will a person read, hear and keep the message of the Revelation of Jesus Christ? If so, he will be blessed, if not he will be cursed.

Трите стиха, които разглеждаме, представят последната вест към човечеството, но не просто последната вест — още по-важно, тези три стиха представляват последната „предупредителна“ вест към планетата Земя. „Предупредителният“ характер на вестта се разкрива, когато една категория хора е посочена като „блажени“ за това, че са прочели, чули и опазили „онова, което е написано в нея“. Съществува категория хора, които няма да прочетат, нито да чуят едно предупреждение, представено като „Откровението на Исус Христос“. За тях е невъзможно да бъдат блажени. Очевидно е, че ако има категория, която е блажена за това, че чете, слуша и пази онова, което е написано, тогава има и категория, която не е блажена. Ще прочете ли, ще чуе ли и ще пази ли човек вестта на Откровението на Исус Христос? Ако да, той ще бъде блажен; ако не — ще бъде проклет.

> “Says the prophet: ‘Blessed is he that readeth’—there are those who will not read; the blessing is not for them. ‘And they that hear’—there are some, also, who refuse to hear anything concerning the prophecies; the blessing is not for this class. ‘And keep those things which are written therein’—many refuse to heed the warnings and instructions contained in the Revelation; none of these can claim the blessing promised. All who ridicule the subjects of the prophecy and mock at the symbols here solemnly given, all who refuse to reform their lives and to prepare for the coming of the Son of man, will be unblessed.” The Great Controversy, 341.

> „Казва пророкът: „Блажен е онзи, който чете“ — има такива, които не желаят да четат; благословението не е за тях. „И онези, които слушат“ — има също и такива, които отказват да слушат каквото и да било относно пророчествата; благословението не е за този кръг. „И пазят онова, което е написано в нея“ — мнозина отказват да вземат под внимание предупрежденията и наставленията, съдържащи се в Откровението; никой от тях не може да претендира за обещаното благословение. Всички, които осмиват темите на пророчеството и се подиграват на символите, тук тържествено дадени, всички, които отказват да преобразят живота си и да се подготвят за идването на Човешкия Син, ще останат неблагословени.“ Великата борба, 341.

The expression “the time is at hand” in verse three identifies that it is a specific time when the last warning message arrives in history. “The time,”—(a specific time) “is at hand.” A specific time is about to arrive, for it is at hand, and God’s people (represented by John) understand the message before the “time” arrives. John penned the book of Revelation around the end of the first century, yet these verses identify that there will be a point in the history long after the year 100, when the final warning message will be proclaimed. When that “time is” “at hand,” the message that identifies the “things which must shortly come to pass” will be revealed to God’s servants.

Изразът „времето е близо“ в трети стих посочва, че има определено време, когато последната предупредителна вест пристига в историята. „Времето“ — (определено време) „е близо“. Едно определено време предстои да настъпи, защото е близо, и Божият народ (представен от Йоан) разбира вестта, преди да настъпи „времето“. Йоан записва книгата Откровение около края на първи век, но тези стихове посочват, че ще настъпи момент в историята дълго след 100-та година, когато последната предупредителна вест ще бъде прогласена. Когато това „време е“ „близо“, вестта, която посочва „нещата, които трябва скоро да станат“, ще бъде разкрита на Божиите слуги.

In this series of articles, the Bible and the writings of Ellen White will be used as the authority to uphold the explanation of the biblical passages we cite.

В тази поредица от статии Библията и писанията на Елън Уайт ще бъдат използвани като авторитет в подкрепа на обяснението на библейските пасажи, които цитираме.

We will also refer to the rules of prophetic interpretation assembled by William Miller and to the rules identified in the compilation titled Prophetic Keys. We will also employ the prophetic study called Habakkuk’s Tables.

Ще се позовем също и на правилата за пророческо тълкуване, събрани от Уилям Милър, както и на правилата, посочени в сборника, озаглавен Prophetic Keys. Ще използваме също и пророческото изследване, наречено Habakkuk’s Tables.

We do not intend to define every rule we employ. For brevity we will simply reference the Prophetic Keys compilation for any who wish to read a more detailed proof of the rule. With the Habakkuk’s Tables series, we intend to point out certain presentations where a subject we will briefly touch upon, is taken up in greater depth.

Нямаме намерение да определяме всяко правило, което използваме. За краткост просто ще се позоваваме на сборника Prophetic Keys за всеки, който желае да прочете по-подробно доказателство за правилото. С поредицата Habakkuk’s Tables възнамеряваме да посочим определени изложения, в които даден предмет, който тук само накратко ще засегнем, е разгледан в по-голяма дълбочина.

As we work through a study of the book of Revelation we encourage public response, but we will only respond to input that contributes to the ongoing study. The scope of our discussion will involve the current series of presentations, the prophetic rules we exercise and the information found in Habakkuk’s Tables.

Докато работим върху изследването на книгата Откровение, ние насърчаваме обществен отклик, но ще отговаряме само на мнения, които допринасят за текущото изследване. Обхватът на нашето обсъждане ще включва настоящата поредица от представяния, пророческите правила, които прилагаме, и информацията, съдържаща се в Таблиците на Авакум.

> The Revelation of Jesus Christ, which God gave unto him, to shew unto his servants things which must shortly come to pass; and he sent and signified it by his angel unto his servant John: Who bare record of the word of God, and of the testimony of Jesus Christ, and of all things that he saw. Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:1–3.

> Откровението на Исус Христос, което Бог Му даде, за да покаже на слугите Си онова, което трябва скоро да стане; и като го изпрати, извести го чрез Своя ангел на Своя слуга Йоан, който засвидетелства Божието слово и свидетелството на Исус Христос, и всичко, което видя. Блажен е онзи, който чете, и онези, които слушат думите на това пророчество и пазят написаното в него; защото времето е близо. Откровение 1:1–3.

The Greek word translated as “signified” means to “indicate”. He sent the message by “his” angel and he signified it by “his” angel. “His” angel is Gabriel.

Гръцката дума, преведена като „означи“, означава „посочи“. Той изпрати вестта чрез „Своя“ ангел и я означи чрез „Своя“ ангел. „Неговият“ ангел е Гавриил.

> “The words of the angel, ‘I am Gabriel, that stand in the presence of God,’ show that he holds a position of high honor in the heavenly courts. When he came with a message to Daniel, he said, ‘There is none that holdeth with me in these things, but Michael [Christ] your Prince.’ Daniel 10:21. Of Gabriel the Saviour speaks in the Revelation, saying that ‘He sent and signified it by His angel unto His servant John.’ Revelation 1:1.” The Desire of Ages, 99.

> „Думите на ангела: „Аз съм Гавриил, който стоя пред Бога“, показват, че той заема положение на висока чест в небесните дворове. Когато дойде с вест при Даниил, той каза: „И няма никой, който да ме подкрепя в това, освен Михаил [Христос], вашият княз.“ Даниил 10:21. За Гавриил Спасителят говори в Откровението, казвайки, че „Го прати и го извести чрез Своя ангел на Своя слуга Йоан.“ Откровение 1:1.“ Копнежът на вековете, 99.

The angel Gabriel is sent with the message and the angel Gabriel also represents the message. When mankind arrives at the point in history when “the time is at hand” for the final warning message to be proclaimed, that final message is represented by an angel. In the book of Revelation “messages” are often represented as angels, and of course the Greek word translated as “angel” in Revelation means messenger.

Ангел Гавриил е изпратен с вестта и ангел Гавриил също така представлява вестта. Когато човечеството достигне до онази точка в историята, когато „времето наближи“ за прогласяването на последната предупредителна вест, тази последна вест е представена от ангел. В книгата Откровение „вестите“ често са представени като ангели, а, разбира се, гръцката дума, преведена като „ангел“ в Откровение, означава вестител.

Every revelation of God’s truth that has arrived in history is certainly a revelation of Jesus Christ, but the Revelation of Jesus Christ in Revelation chapter one is the final warning for mankind and it occurs at a specific moment that is represented as being a “time.” There is another passage in the book of Revelation where John references that “the time is at hand”. That other passage provides a second witness to test the initial claims I have made about verses one through three.

Всяко откровение на Божията истина, което е дошло в историята, несъмнено е откровение на Исус Христос; но Откровението на Исус Христос в първата глава на Откровение е последното предупреждение за човечеството и то настъпва в определен момент, представен като „време“. Има и друг пасаж в книгата Откровение, в който Йоан посочва, че „времето е близо“. Този друг пасаж дава втори свидетел, чрез който да се изпитат първоначалните твърдения, които направих относно стихове първи до трети.

> And he said unto me, These sayings are faithful and true: and the Lord God of the holy prophets sent his angel to shew unto his servants the things which must shortly be done. Behold, I come quickly: blessed is he that keepeth the sayings of the prophecy of this book.

> И ми каза: Тези думи са верни и истинни; и Господ Бог на светите пророци изпрати Своя ангел, за да покаже на Своите слуги онова, което трябва скоро да стане. Ето, идвам скоро; блажен е онзи, който пази думите на пророчеството на тази книга.

> And I John saw these things, and heard them. And when I had heard and seen, I fell down to worship before the feet of the angel which shewed me these things.

> И аз, Йоан, видях това и чух това. И когато чух и видях, паднах да се поклоня пред нозете на ангела, който ми показа това.

> Then saith he unto me, See thou do it not: for I am thy fellowservant, and of thy brethren the prophets, and of them which keep the sayings of this book: worship God.

> Тогава ми каза: Внимавай да не сториш това; защото аз съм съслужител на тебе и на братята ти, пророците, и на ония, които пазят думите на тази книга; поклони се на Бога.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:6–11.

> И той ми каза: Не запечатвай думите на пророчеството на тази книга, защото времето е близо. Нека неправедният върши неправда още; и нечистият нека бъде нечист още; и праведният нека върши правда още; и светият нека бъде свят още. Откровение 22:6–11.

At the end of the book of Revelation we find the same subject as in the beginning of Revelation. The communication process and message are once again referred to when “the Lord God” “sent his angel to shew unto his servants the things which must shortly be done.” And just as soon as the servants are shown the message identifying “things which must shortly be done” Christ announces that He is coming quickly. This is the message that precedes Christ’s second coming, and it therefore is the final warning message—the very same message represented as “the Revelation of Jesus Christ” in verse one of chapter one. The blessing that is promised in the first three verses of Revelation is repeated with the statement of “blessed is he that keepeth the sayings of the prophecy of this book.”

В края на книгата Откровение намираме същата тема, както и в началото на Откровение. Процесът на предаване и вестта отново се посочват, когато „Господ Бог“ „изпрати ангела Си, за да покаже на слугите Си онова, което трябва скоро да стане“. И веднага щом на слугите е показана вестта, която посочва „онова, което трябва скоро да стане“, Христос възвестява, че идва скоро. Това е вестта, която предхожда второто пришествие на Христос и следователно е последната предупредителна вест — същата онази вест, представена като „Откровението на Исус Христос“ в първия стих на първата глава. Благословението, обещано в първите три стиха на Откровение, се повтаря с думите: „блажен е онзи, който пази думите на пророчеството на тази книга“.

In these verses we find an expansion of the process of communication set forth in chapter one, for we find that after Gabriel delivers the message to John, John is so overwhelmed with the message that he seeks to worship Gabriel, who then uses John’s misunderstanding to identify that heavenly angels, earthly prophets, and all that keep the sayings of the message, are “fellow servants” who are to worship the Creator-God, not the creation of God.

В тези стихове откриваме разширение на процеса на общуване, изложен в първа глава; защото виждаме, че след като Гавриил предава посланието на Йоан, Йоан е тъй дълбоко поразен от него, че се стреми да се поклони на Гавриил, който тогава използва неразбирането на Йоан, за да посочи, че небесните ангели, земните пророци и всички, които пазят думите на това послание, са „съслужители“, които трябва да се покланят на Бога-Творец, а не на Божието творение.

These verses are describing the same events and message that we are considering in chapter one. They are repeating the faithful and true sayings that show God’s servants what must shortly be done. The message is once again set in the context of the process of communication between God and His servants. In chapter twenty-two we find more evidence that the message is the final warning message, for the “time” that is “at hand” is marked as taking place right before human probation closes, for the pronouncement that he “that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still,” marks the close of probation, marking the beginning of the seven last plagues, which in turn conclude with the Second Coming of Christ.

Тези стихове описват същите събития и същата вест, които разглеждаме в първа глава. Те повтарят верните и истинни слова, които показват на Божиите слуги какво трябва скоро да стане. Вестта отново е поставена в контекста на процеса на общуване между Бога и Неговите слуги. В двадесет и втора глава намираме още доказателства, че тази вест е последната предупредителна вест, защото „времето“, което е „близо“, е означено като настъпващо непосредствено преди приключването на човешкото изпитателно време; понеже изявлението, че „който върши неправда, нека върши неправда още; и който е нечист, нека бъде нечист още; и който е праведен, нека върши правда още; и който е свят, нека бъде свят още“, бележи края на изпитателното време, като отбелязва началото на седемте последни язви, които на свой ред завършват с Второто пришествие на Христос.

> “‘At that time shall Michael stand up, the great Prince which standeth for the children of thy people: and there shall be a time of trouble, such as never was since there was a nation even to that same time: and at that time thy people shall be delivered, everyone that shall be found written in the book.’ Daniel 12:1.

> „В онова време ще се надигне Михаил, великият княз, който стои за чадата на твоя народ; и ще настане време на скръб, каквото не е имало, откакто съществува народ, до онова време; и в онова време твоят народ ще бъде избавен — всеки, който се намери записан в книгата.“ Даниил 12:1.

> “When the third angel’s message closes, mercy no longer pleads for the guilty inhabitants of the earth. The people of God have accomplished their work. They have received ‘the latter rain,’ ‘the refreshing from the presence of the Lord,’ and they are prepared for the trying hour before them. Angels are hastening to and fro in heaven. An angel returning from the earth announces that his work is done; the final test has been brought upon the world, and all who have proved themselves loyal to the divine precepts have received ‘the seal of the living God.’ Then Jesus ceases His intercession in the sanctuary above. He lifts His hands and with a loud voice says, ‘It is done;’ and all the angelic host lay off their crowns as He makes the solemn announcement: ‘He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still.’ Revelation 22:11. Every case has been decided for life or death.” The Great Controversy, 613.

> „Когато вестта на третия ангел приключи, милостта вече не ходатайства за виновните жители на земята. Божият народ е извършил своето дело. Те са получили „късния дъжд“, „разхлаждането от присъствието на Господа“ и са приготвени за часа на изпитанието, който е пред тях. Ангели бързат насам-натам в небето. Един ангел, завръщащ се от земята, известява, че неговото дело е свършено; последното изпитание е дошло върху света и всички, които са доказали, че са верни на Божествените предписания, са получили „печата на живия Бог“. Тогава Исус прекратява Своето ходатайство в небесното светилище. Той издига ръцете Си и със силен глас казва: „Сбъдна се!“; и цялото ангелско множество снема короните си, докато Той прави тържественото заявление: „Който върши неправда, нека върши неправда още; и който е нечист, нека бъде нечист още; и който е праведен, нека върши правда още; и който е свят, нека бъде свят още.“ Откровение 22:11. Всеки случай е решен за живот или за смърт.“ Великата борба, 613.

At the beginning of the book of Revelation and at the end of the book of Revelation the same story is presented. Combining the two passages allows us to understand that the “Revelation of Jesus Christ” is the final warning message to mankind before Christ’s Second Coming. The message is symbolically represented by an angel that arrives just before the close of probation. The message divides mankind into two classes based upon whether they read, hear and keep the message that is unsealed when the “time is at hand,”—just before probation closes.

В началото на книгата Откровение и в края на книгата Откровение е представена една и съща история. Съчетаването на двата пасажа ни позволява да разберем, че „Откровението на Исус Христос“ е последната предупредителна вест към човечеството преди Второто пришествие на Христос. Вестта е символично представена чрез ангел, който идва непосредствено преди края на благодатното време. Тази вест разделя човечеството на две групи въз основа на това дали четат, слушат и пазят вестта, която се разпечатва, когато „времето е близо“ — тъкмо преди да завърши благодатното време.

> “As we near the close of this world’s history, the prophecies relating to the last days especially demand our study. The last book of the New Testament is full of truth that we need to understand. Satan has blinded the minds of many, so that they have been glad of any excuse for not making the Revelation their study.

> „Когато се приближаваме към края на историята на този свят, пророчествата, отнасящи се до последните дни, особено изискват нашето изучаване. Последната книга на Новия завет е пълна с истини, които трябва да разберем. Сатана е заслепил умовете на мнозина, така че те с готовност са приемали всеки повод да не направят Откровението предмет на своето изучаване.

> “The book of Revelation, in connection with the book of Daniel, demands close study. Let every God-fearing teacher consider how most clearly to comprehend and present the Gospel that our Saviour came in person to make known to His servant John,—‘The revelation of Jesus Christ, which God gave unto Him, to show unto His servants things which must shortly come to pass.’ None should become discouraged in their study of Revelation because of its apparently mystical symbols. ‘If any of you lack wisdom, let him ask of God, that giveth to all men liberally, and upbraideth not.’ ‘Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein; for the time is at hand.’ We are to proclaim to the world the great and solemn truths contained in the book of Revelation. Into the very designs and principles of the church of God these truths are to enter. There should be a closer and more diligent study of this book, a more earnest presentation of the truths it contains, truths which concern all who are living in these last days. All who are preparing to meet their Lord should make this book the subject of earnest study and prayer. It is just what its name signifies,—a revelation of the most important events that are to take place in the last days of this earth’s history. John, because of his faithful trust in the word of God, and the testimony of Christ, was banished to the Isle of Patmos. But his banishment did not separate him from Christ. The Lord visited His faithful servant in his banishment, and gave him instruction regarding what was to come upon the world.

> „Книгата Откровение, във връзка с книгата на Даниил, изисква внимателно изучаване. Нека всеки богобоязлив учител обмисли как най-ясно да разбере и да представи Евангелието, което нашият Спасител дойде лично да открие на Своя слуга Йоан — „Откровение на Исуса Христа, което Му даде Бог, за да покаже на слугите Си онова, което трябва скоро да стане“. Никой не бива да се обезсърчава при изучаването на Откровение поради неговите привидно тайнствени символи. „Но ако на някого от вас не достига мъдрост, нека иска от Бога, Който дава на всички щедро и без да укорява“. „Блажен е оня, който прочита, и ония, които слушат думите на това пророчество и пазят написаното в него; защото времето е близо.“ Ние трябва да възвестяваме на света великите и тържествени истини, съдържащи се в книгата Откровение. Тези истини трябва да проникнат в самите намерения и принципи на Божията църква. Нужно е по-близко и по-усърдно изучаване на тази книга, по-ревностно представяне на истините, които тя съдържа — истини, които засягат всички, живеещи в тези последни дни. Всички, които се подготвят да посрещнат своя Господ, трябва да направят тази книга предмет на усърдно изучаване и молитва. Тя е точно това, което името ѝ означава — откровение на най-важните събития, които предстои да се случат в последните дни от историята на тази земя. Йоан, поради верното си упование в Божието слово и свидетелството за Христос, бе заточен на остров Патмос. Но неговото заточение не го отдели от Христос. Господ посети Своя верен слуга в неговото заточение и му даде наставление относно онова, което щеше да дойде върху света.“

> “This instruction is of the greatest importance to us; for we are living in the last days of this earth’s history. Soon we shall enter upon the fulfilment of the events which Christ showed John were to take place. As the messengers of the Lord present these solemn truths, they must realize that they are handling subjects of eternal interest, and they should seek for the baptism of the Holy Spirit, that they may speak, not their own words, but the words given them by God.

> „Това наставление е от най-голяма важност за нас; защото живеем в последните дни от историята на тази земя. Скоро ще навлезем в изпълнението на събитията, за които Христос показа на Йоан, че предстои да станат. Когато вестителите на Господа представят тези тържествени истини, те трябва да съзнават, че се занимават с въпроси от вечен интерес, и трябва да търсят кръщението на Светия Дух, за да говорят не свои собствени думи, а думите, които Бог им дава.“

> “The book of Revelation must be opened to the people. Many have been taught that it is a sealed book, but it is sealed to those only who reject truth and light. The truths that it contains must be proclaimed, that people may have an opportunity to prepare for the events which are so soon to take place. The Third Angel’s Message must be presented as the only hope for the salvation of a perishing world.

> „Книгата Откровение трябва да бъде отворена за народа. Мнозина са били учени, че тя е запечатана книга, но тя е запечатана само за онези, които отхвърлят истината и светлината. Истините, които тя съдържа, трябва да бъдат прогласявани, за да имат хората възможност да се подготвят за събитията, които съвсем скоро ще настъпят. Вестта на Третия ангел трябва да бъде представена като единствената надежда за спасението на един загиващ свят.״

> “The perils of the last days are upon us, and in our work we are to warn the people of the danger they are in. Let not the solemn scenes that prophecy has revealed are soon to take place be left untouched. We are God’s messengers, and we have no time to lose. Those who would be co-workers with our Lord Jesus Christ will show a deep interest in the truths found in this book. With pen and voice they will strive to make plain the wonderful things that Christ came from heaven to reveal.” Signs of the Times, July 4, 1906.

> „Опасностите на последните дни са над нас и в нашето дело трябва да предупреждаваме хората за опасността, в която се намират. Нека не бъдат оставяни без внимание тържествените сцени, които пророчеството е разкрило, че скоро ще се случат. Ние сме Божии вестители и нямаме време за губене. Онези, които желаят да бъдат съработници с нашия Господ Исус Христос, ще проявят дълбок интерес към истините, открити в тази книга. С перо и глас те ще се стремят да направят ясни чудните неща, които Христос дойде от небето да разкрие.“ Signs of the Times, July 4, 1906.

Over a hundred years ago, in 1906, we were informed that soon “we shall enter upon the fulfilment of the events which Christ showed John were to take place.” The message was still sealed up in 1906. It is important to understand that the message of the Revelation of Jesus Christ is opened up to God’s people just before the events take place. We are told the book of Revelation “is just what its name signifies,—a revelation of the most important events that are to take place in the last days of this earth’s history.”

Преди повече от сто години, през 1906 г., ни бе известено, че скоро „ще навлезем в изпълнението на събитията, за които Христос показа на Йоан, че предстои да станат“. Вестта все още беше запечатана през 1906 г. Важно е да се разбере, че вестта на Откровението на Исус Христос се разкрива на Божия народ непосредствено преди събитията да настъпят. Казано ни е, че книгата Откровение „е точно това, което името ѝ означава — откровение на най-важните събития, които ще се случат в последните дни от историята на тази земя.“

They are opened up so that God’s people might give the warning so those who are hearing the warning might “have an opportunity to prepare for the events which are so soon to take place.” It is worth noting (for John represents God’s people in the history when the message is to be proclaimed), that John identifies the two issues which he was being persecuted over. It was “because of his faithful trust in the word of God, and the testimony of Christ,” that he “was banished to the Isle of Patmos.” He was banished because he accepted both the Bible and the Spirit of Prophecy, which is the “testimony of Jesus.”

Те се разкриват, за да може Божият народ да даде предупреждението, така че онези, които чуват предупреждението, да могат „да имат възможност да се приготвят за събитията, които тъй скоро ще настъпят“. Заслужава да се отбележи (защото Йоан представлява Божия народ в периода на историята, когато вестта трябва да бъде прогласена), че Йоан посочва двата въпроса, поради които е бил преследван. Именно „поради своята вярна вяра в Божието слово и свидетелството на Христос“ той „бе заточен на остров Патмос“. Той бе заточен, защото прие както Библията, така и Духа на пророчеството, който е „свидетелството на Исус“.

> And I fell at his feet to worship him. And he said unto me, See thou do it not: I am thy fellowservant, and of thy brethren that have the testimony of Jesus: worship God: for the testimony of Jesus is the spirit of prophecy. Revelation 19:10.

> И паднах при нозете му, за да му се поклоня. А той ми каза: Внимавай да не сториш това; аз съм съслужител на тебе и на братята ти, които имат свидетелството на Исус. На Бога се поклони; защото свидетелството на Исус е духът на пророчеството. Откровение 19:10.

John is representing a people at the end of the world who understand the message of the Revelation of Jesus Christ, and who are persecuted for upholding both the Bible and the Spirit of Prophecy.

Йоан представя един народ в края на света, който разбира посланието на Откровението на Исус Христос и е преследван заради това, че отстоява както Библията, така и Духа на пророчеството.

In the first three verses of chapter one the communication process between God the Father and his servants is emphasized. Chapter twenty-two adds to the narrative of the communication process. The two passages represent the beginning and the ending of the book Revelation and together they detail the role of John in the prophetic illustration. He is not simply the one who wrote the words of Revelation, but he also represents those at the end of the world who communicate the final warning message.

В първите три стиха на първа глава е подчертан процесът на общуване между Бог Отец и Неговите слуги. Двадесет и втора глава прибавя към повествованието за този процес на общуване. Тези два откъса представят началото и края на книгата Откровение и заедно разкриват подробно ролята на Йоан в пророческата илюстрация. Той не е просто този, който е записал думите на Откровение, но също така представя онези в края на света, които предават последната предупредителна вест.

> The Lord gave the word: great was the company of those that published it. Psalms 68:11

> Господ даде словото; велико бе множеството на онези, които го разгласяваха. Псалми 68:11

John “saw” and “heard” the “things” that make up the message and was commanded to write and send the message to the churches.

Йоан „видя“ и „чу“ „нещата“, които съставляват вестта, и му бе заповядано да я напише и да я изпрати до църквите.

> Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea. Revelation 1:19.

> Като казваше: Аз съм Алфа и Омега, първият и последният; и: Каквото виждаш, напиши в книга и го изпрати до седемте църкви, които са в Азия: до Ефес, и до Смирна, и до Пергам, и до Тиатир, и до Сардис, и до Филаделфия, и до Лаодикия. Откровение 1:19.

What he “heard” and “saw” he was commanded to write down and send to the seven churches of Asia minor, but when it came to the individual churches Jesus dictated the messages directly to John, for every message to each of the seven churches begins with the phrase “And unto the angel of the church in … write.” Jesus dictated the individual messages to the churches.

Това, което той „чу“ и „видя“, му бе заповядано да запише и да изпрати до седемте църкви в Мала Азия; но когато се стигна до отделните църкви, Иисус продиктува посланията непосредствено на Йоан, защото всяко послание към всяка от седемте църкви започва с израза: „И до ангела на църквата в … пиши.“ Иисус продиктува отделните послания към църквите.

Jesus dictated to John, and also Jesus told John to write what he saw and heard, and once Jesus told John “not” to write what he had heard.

Исус продиктува на Йоан, и също така Исус каза на Йоан да напише онова, което видя и чу, а веднъж Исус каза на Йоан „да не“ пише онова, което бе чул.

> And cried with a loud voice, as when a lion roareth: and when he had cried, seven thunders uttered their voices. And when the seven thunders had uttered their voices, I was about to write: and I heard a voice from heaven saying unto me, Seal up those things which the seven thunders uttered, and write them not. Revelation 10:3, 4.

> И извика със силен глас, както когато лъв реве; и когато извика, седемте гръма проговориха с гласовете си. И когато седемте гръма проговориха с гласовете си, аз щях да пиша; и чух глас от небето, който ми казваше: Запечатай онова, което изговориха седемте гръма, и не го пиши. Откровение 10:3, 4.

John was told to seal up what the seven thunders uttered and in so doing he was sealing up the message of the seven thunders, just as Daniel was commanded to seal up his book until the time of the end.

На Йоан беше заповядано да запечата това, което изговориха седемте гръма, и с това той запечатваше вестта на седемте гръма, точно както на Даниил беше заповядано да запечата книгата си до времето на края.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. . . . And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Daniel 12:4, 9.

> А ти, о, Данииле, затвори думите и запечатай книгата до времето на свършека; мнозина ще бягат насам-натам и знанието ще се умножи.... И той каза: Иди си, Данииле; защото думите са затворени и запечатани до времето на свършека. Даниил 12:4, 9.

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „След като тези седем гръмове изговориха гласовете си, към Йоан идва повелението, както към Даниил относно малката книга: „Запечатай онова, което изговориха седемте гръмове.““ Библейски коментар на Църквата на адвентистите от седмия ден, том 7, стр. 971.

What we are identifying is that at both the end and beginning of the book of Revelation a message is identified. The process of communicating that message is also identified. The part which John plays in communicating the message is specifically addressed. Sometimes he simply wrote what he saw and heard. Other times he was dictated to, and once he was told to not write what he had heard. The message of the Revelation of Jesus Christ is given by the Father, to Jesus, to Gabriel and then to the prophet John who was given the responsibility of writing the message and sending it to the churches.

Това, което установяваме, е, че както в края, така и в началото на книгата Откровение е обозначена една вест. Посочен е и процесът на предаването на тази вест. Частта, която Йоан изпълнява в предаването на вестта, е разгледана конкретно. Понякога той просто записваше това, което видя и чу. Друг път му се диктуваше, а веднъж му бе казано да не записва онова, което бе чул. Вестта на Откровението на Исус Христос е дадена от Отца, на Исус, на Гавриил и след това на пророка Йоан, на когото бе възложена отговорността да запише вестта и да я изпрати на църквите.

> Write the things which thou hast seen, and the things which are, and the things which shall be hereafter. Revelation 1:19.

> Напиши онова, което си видял, и онова, което е, и онова, което ще бъде след това. Откровение 1:19.

It might be possible to read the verse and not recognize the prophetic principle identified within the command for John to write. Writing down “things” seen and heard is to record current history, for in John’s time those “things” were. Recording current history, and in so doing simultaneously writing down the things that shall be in the future, is the primary prophetic rule in the book of Revelation. John is used to emphasize and illustrate that very principle and its importance for he was essentially told to write “the things which are, and” in so doing you shall be writing “the things which shall be hereafter” because history repeats. This prophetic technique is Jesus’ signature, for a signature is a name and His name in chapter one of Revelation is the Alpha and Omega. He identifies the end with the beginning.

Възможно е човек да прочете стиха и да не разпознае пророческия принцип, съдържащ се в заповедта към Йоан да пише. Да се записват „нещата“, които са видени и чути, означава да се документира настоящата история, защото по времето на Йоан тези „неща“ бяха. Документирането на настоящата история и, като се върши това, едновременното записване на нещата, които ще бъдат в бъдеще, е основното пророческо правило в книгата Откровение. Йоан е използван, за да подчертае и онагледи именно този принцип и неговото значение, защото по същество му бе казано да напише „нещата, които са, и“, като върши това, ти ще пишеш „нещата, които ще станат след това“, понеже историята се повтаря. Тази пророческа техника е отличителният белег на Исус, защото отличителният белег е име, а Неговото име в първа глава на Откровение е Алфа и Омега. Той отъждествява края с началото.

We are just beginning the study of “The Revelation of Jesus Christ” and we are currently considering the first three verses of chapter one. The final warning message titled “The Revelation of Jesus Christ” is communicated from the heavenly Father unto Jesus unto Gabriel unto John who records it in a book to be sent to the churches. Because the message is so directly named as “The Revelation of Jesus Christ” it is important to note that of all the elements that have been written to men through the inspired Word revealing Christ, the one characteristic of who and what Jesus is, is illustrated in the activity of John in recording the message. As he wrote the things that then were, he was also writing the things that would yet be.

Ние едва започваме изучаването на „Откровението на Исус Христос“ и в момента разглеждаме първите три стиха от първа глава. Последната предупредителна вест, озаглавена „Откровението на Исус Христос“, се предава от небесния Отец на Исус, от Исус на Гавриил, от Гавриил на Йоан, който я записва в книга, за да бъде изпратена на църквите. Понеже вестта е така пряко назована „Откровението на Исус Христос“, важно е да се отбележи, че измежду всички елементи, които чрез вдъхновеното Слово, разкриващо Христос, са били написани за човеците, единствената отличителна черта на това кой е Исус и какво представлява Той е онагледена в действието на Йоан, който записва вестта. Когато той пишеше нещата, които тогава бяха, той пишеше и нещата, които още предстояха да бъдат.

The truth of repeating history is represented when John writes out a warning for his day and age, which is also a warning for a future time. When John wrote to the seven churches at the beginning of the Christian church, he was also penning a warning for the Christian church at the end of the world. This attribute of Christ’s character is represented when Christ is called the Alpha and Omega, or the beginning and the ending, or the first and the last. In fact, the Bible identifies this attribute of Christ’s character as what proves that he is the only God.

Истината за повтарянето на историята е представена, когато Йоан записва предупреждение за своето време и епоха, което е също и предупреждение за едно бъдещо време. Когато Йоан пише до седемте църкви в началото на християнската църква, той същевременно излага в писмен вид предупреждение за християнската църква в края на света. Това свойство на Христовия характер е представено, когато Христос е наречен Алфа и Омега, или началото и краят, или първият и последният. Всъщност Библията посочва това свойство на Христовия характер като онова, което доказва, че Той е единственият Бог.

In the first chapter of Revelation we find Jesus identifying Himself as the Alpha and Omega.

В първата глава на Откровение намираме Исус да се отъждествява като Алфа и Омега.

> I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet, Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea.

> В Духа бях в Господния ден и чух зад себе си силен глас, като от тръба, който казваше: Аз съм Алфа и Омега, Първият и Последният; и: Каквото виждаш, напиши в книга и го изпрати до седемте църкви, които са в Азия: до Ефес, и до Смирна, и до Пергам, и до Тиатир, и до Сардис, и до Филаделфия, и до Лаодикия.

> And I turned to see the voice that spake with me. And being turned, I saw seven golden candlesticks; And in the midst of the seven candlesticks one like unto the Son of man, clothed with a garment down to the foot, and girt about the paps with a golden girdle. His head and his hairs were white like wool, as white as snow; and his eyes were as a flame of fire; And his feet like unto fine brass, as if they burned in a furnace; and his voice as the sound of many waters. And he had in his right hand seven stars: and out of his mouth went a sharp twoedged sword: and his countenance was as the sun shineth in his strength.

> И аз се обърнах, за да видя гласа, който говореше с мене. И като се обърнах, видях седем златни светилника; и посред седемте светилника — Един, подобен на Човешкия Син, облечен в дреха до нозете и препасан през гърдите със златен пояс. А главата Му и косите Му бяха бели като вълна, бели като сняг; и очите Му — като огнен пламък; и нозете Му — подобни на лъскав бронз, сякаш нажежен в пещ; и гласът Му — като шум от много води. И в дясната Си ръка държеше седем звезди; и из устата Му излизаше остър двуостър меч; и лицето Му беше като слънцето, когато свети в силата си.

> And when I saw him, I fell at his feet as dead. And he laid his right hand upon me, saying unto me, Fear not; I am the first and the last. Revelation 1:10–17.

> И когато Го видях, паднах при нозете Му като мъртъв. А Той положи десницата Си върху мен и ми каза: Не бой се; Аз съм Първият и Последният. Откровение 1:10–17.

There is much truth within these verses, but here I would simply point out that when John heard Christ’s trumpet-like voice and turned to see Who it was that spoke to him, he saw Jesus Christ as the heavenly High Priest within the holy place of the heavenly sanctuary. Jesus then identified Himself as Alpha and Omega and as the first and the last. In the message and its communication in the first three verses we found a line of truth that corresponded with the line of truth at the end of Revelation. As the Alpha and Omega Jesus illustrates the end with the beginning, the last with the first. At the end of the book of Revelation as in the beginning He once again identifies Himself as the Alpha and Omega.

В тези стихове има много истина, но тук бих посочил просто това, че когато Йоан чу гласа на Христос, подобен на тръба, и се обърна, за да види Кой беше Онзи, Който му говореше, той видя Исус Христос като небесния Първосвещеник в светото място на небесното светилище. Тогава Исус се отъждестви като Алфа и Омега и като Първият и Последният. В посланието и в неговото предаване в първите три стиха открихме една линия на истина, която съответстваше на линията на истина в края на Откровение. Като Алфа и Омега Исус онагледява края с началото, последното с първото. В края на книгата Откровение, както и в началото, Той отново се отъждествява като Алфа и Омега.

> And he said unto me, These sayings are faithful and true: and the Lord God of the holy prophets sent his angel to shew unto his servants the things which must shortly be done. Behold, I come quickly: blessed is he that keepeth the sayings of the prophecy of this book.

> И ми каза: Тези думи са верни и истинни; и Господ Бог на светите пророци изпрати Своя ангел, за да покаже на Своите слуги онова, което трябва скоро да стане. Ето, ида скоро; блажен е оня, който пази думите на пророчеството на тая книга.

> And I John saw these things, and heard them. And when I had heard and seen, I fell down to worship before the feet of the angel which shewed me these things. Then saith he unto me, See thou do it not: for I am thy fellowservant, and of thy brethren the prophets, and of them which keep the sayings of this book: worship God.

> И аз, Йоан, видях това и чух. И когато чух и видях, паднах да се поклоня пред нозете на ангела, който ми показа това. А той ми каза: Внимавай, недей прави това; защото аз съм съслужител на тебе и на твоите братя, пророците, и на онези, които пазят думите на тази книга; на Бога се поклони.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand.

> И ми каза: Не запечатвай думите на пророчеството на тази книга, защото времето е близо.

> He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still.

> Който върши неправда, нека върши неправда още; и който е нечист, нека бъде нечист още; и който е праведен, нека върши правда още; и който е свят, нека бъде свят още.

> And, behold, I come quickly; and my reward is with me, to give every man according as his work shall be. I am Alpha and Omega, the beginning and the end, the first and the last. Revelation 22:7–13.

> И ето, ида скоро; и наградата Ми е с Мене, за да въздам на всекиго според делата му. Аз съм Алфа и Омега, началото и краят, първият и последният. Откровение 22:7–13.

The book of Revelation carefully describes that when John records the message that the message would be premised upon the principle of the beginning illustrating the end. The message is the first truth opened up in the book of Revelation and the very same truth is the last to be spoken in the book. And in the testimony at the beginning and at the ending of the book of Revelation, Jesus identifies Himself as the Alpha and Omega, the beginning and ending and as the first and the last.

Книгата Откровение ясно описва, че когато Йоан записва вестта, тя е основана върху принципа, че началото онагледява края. Тази вест е първата истина, разкрита в книгата Откровение, и същата тази истина е последната, за която се говори в книгата. И в свидетелството при началото и при края на книгата Откровение Исус се отъждествява като Алфа и Омега, Началото и Краят, Първият и Последният.

The first three verses of the book of Revelation identify the final warning message for mankind. It is the warning that precedes the seven last plagues and the Second Coming of Christ. The message of the Revelation of Jesus Christ was “sent and signified” “by his angel.”

Първите три стиха на книгата Откровение определят последната предупредителна вест за човечеството. Това е предупреждението, което предхожда седемте последни язви и Второто пришествие на Христос. Вестта на Откровението на Исус Христос беше „изпратена и означена“ „чрез Неговия ангел“.

That same warning message is then identified in the last passage of Revelation, and it is also represented as the third angel of Revelation fourteen.

Същата предупредителна вест е след това посочена в последния пасаж на Откровение и е представена също като третия ангел от Откровение четиринадесета глава.

> And the third angel followed them, saying with a loud voice, If any man worship the beast and his image, and receive his mark in his forehead, or in his hand, The same shall drink of the wine of the wrath of God, which is poured out without mixture into the cup of his indignation; and he shall be tormented with fire and brimstone in the presence of the holy angels, and in the presence of the Lamb: And the smoke of their torment ascendeth up for ever and ever: and they have no rest day nor night, who worship the beast and his image, and whosoever receiveth the mark of his name. Revelation 14:9–11.

> И трети ангел ги последва, като казваше със силен глас: Ако някой се поклони на звяра и на неговия образ, и приеме белега му на челото си или на ръката си, той ще пие от виното на Божия гняв, което е налято неразредено в чашата на Неговото негодувание; и ще бъде мъчен с огън и жупел пред светите ангели и пред Агнето. И димът от тяхното мъчение се издига до вечни векове; и нямат покой денем нито нощем онези, които се покланят на звяра и на неговия образ, и всеки, който приема белега на името му. Откровение 14:9–11.

The final warning message is the message represented as the third angel. It’s the final warning for it directly identifies the last test for mankind. There is another angel that follows and joins the third angel, and that angel is also the final warning message.

Последната предупредителна вест е вестта, представена като третия ангел. Тя е последното предупреждение, защото пряко посочва последното изпитание за човечеството. Има и друг ангел, който следва и се присъединява към третия ангел, и този ангел също е последната предупредителна вест.

> And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. For all nations have drunk of the wine of the wrath of her fornication, and the kings of the earth have committed fornication with her, and the merchants of the earth are waxed rich through the abundance of her delicacies.

> И след това видях друг ангел, който слизаше от небето, имащ голяма власт; и земята се озари от неговата слава. И той извика мощно със силен глас, казвайки: Падна, падна Вавилон великият и стана обиталище на бесове, и свърталище на всеки нечист дух, и клетка на всяка нечиста и омразна птица. Защото всички народи пиха от виното на яростта на нейното блудство; и земните царе блудстваха с нея; и земните търговци забогатяха от изобилието на нейния разкош.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Revelation 18:1–5.

> И чух друг глас от небето, който казваше: Излезте от нея, люде Мои, за да не станете съучастници в нейните грехове и да не споделите от язвите ѝ. Защото греховете ѝ стигнаха до небето и Бог си спомни нейните беззакония. Откровение 18:1–5.

The message that is the Revelation of Jesus Christ is represented in chapter one, chapter fourteen, chapter eighteen and chapter twenty-two. The message is signified by an angel that is identified in the first and the last reference in Revelation as the angel Gabriel, and then in chapters fourteen and eighteen the message is symbolically represented by an angel flying in heaven or coming down out of heaven.

Вестта, която е Откровението на Исус Христос, е представена в първа, четиринадесета, осемнадесета и двадесет и втора глава. Вестта е означена чрез ангел, който в първото и последното споменаване в Откровението е отъждествен като ангела Гавриил, а след това в четиринадесета и осемнадесета глава вестта е символично представена чрез ангел, летящ посред небето или слизащ от небето.

The angel that comes down out of heaven in chapter eighteen is typified earlier in chapter ten when an angel descends and places one foot on the land and another on the sea. That angel has a book that John is commanded to eat that makes his mouth sweet and his belly bitter. The book John eats is a message, and the message represented by the little book typifies the message of the angel of Revelation eighteen, so it too is a representation of the final warning message.

Ангелът, който слиза от небето в осемнадесета глава, е предобразен по-рано в десета глава, когато един ангел слиза и поставя единия си крак на сушата, а другия — на морето. Този ангел има книга, която на Йоан е заповядано да изяде, и тя прави устата му сладка, а корема му горчив. Книгата, която Йоан изяжда, е вест, и вестта, представена от малката книга, предобразява вестта на ангела от Откровение осемнадесета глава; следователно и тя е представяне на последната предупредителна вест.

We are told that God’s message was sent and signified by an angel and when we closely look for the final warning message to be illustrated in the book of Revelation, we find that seven times an angel signifies the final warning message. In the first and the last instances it was the angel, Gabriel. Then in Revelation ten we have an angel come down with a little book in his hand. In Revelation fourteen we have three more angels, all representing the final warning message. Then in Revelation eighteen we have another angel representing the very same final warning message. Seven final warning messages are represented by angels. The first and the last are the angel Gabriel and the five angels in the middle of the first and last are symbolic angels.

Казано ни е, че Божията вест е била изпратена и означена чрез ангел; и когато внимателно търсим последната предупредителна вест, илюстрирана в книгата Откровение, намираме, че седем пъти ангел означава последната предупредителна вест. В първия и в последния случай това беше ангелът Гавриил. След това в Откровение 10 имаме ангел, който слиза с малка книжка в ръката си. В Откровение 14 имаме още трима ангели, всички представящи последната предупредителна вест. После в Откровение 18 имаме друг ангел, представящ същата тази последна предупредителна вест. Седем последни предупредителни вести са представени чрез ангели. Първият и последният са ангелът Гавриил, а петте ангела между първия и последния са символични ангели.

Of course, each of the seven churches have an angel as well, but they are carrying a message to the churches, whereas the final warning message we have been discussing is a message which includes the entire world as its audience.

Разбира се, всяка от седемте църкви има и свой ангел, но те носят послание към църквите, докато последната предупредителна вест, която разглеждахме, е вест, чиято аудитория включва целия свят.

Each of the seven prophetic lines representing the final warning message should be closely evaluated and aligned with each other, but at this juncture I wish to simply define a basic principle of Alpha and Omega. The first time a subject is mentioned in God’s word is the most important reference. The first time “seed” is mentioned in the Bible is in Genesis 1:11 where we are told that the seed would produce “after its kind.” The first mention of the seed emphasizes that it has the DNA necessary to reproduce itself. Jesus identified God’s Word as a seed.

Всяка от седемте пророчески линии, представящи последната предупредителна вест, следва да бъде внимателно изследвана и съгласувана с останалите, но на този етап желая просто да определя един основен принцип на Алфа и Омега. Първият път, когато даден предмет е споменат в Божието слово, е най-важното позоваване. Първият път, когато „семе“ е споменато в Библията, е в Битие 1:11, където ни се казва, че семето ще произвежда „според рода си“. Първото споменаване на семето подчертава, че то притежава необходимото ДНК, за да възпроизвежда себе си. Исус определи Божието Слово като семе.

> The same day went Jesus out of the house, and sat by the sea side. And great multitudes were gathered together unto him, so that he went into a ship, and sat; and the whole multitude stood on the shore. And he spake many things unto them in parables, saying,

> В същия ден Иисус излезе от къщата и седна край морето. И се събраха при Него големи множества, тъй че Той влезе в една лодка и седна; а цялото множество стоеше на брега. И им говореше много неща с притчи, като казваше:

> Behold, a sower went forth to sow; And when he sowed, some seeds fell by the way side, and the fowls came and devoured them up: Some fell upon stony places, where they had not much earth: and forthwith they sprung up, because they had no deepness of earth: And when the sun was up, they were scorched; and because they had no root, they withered away. And some fell among thorns; and the thorns sprung up, and choked them: But other fell into good ground, and brought forth fruit, some an hundredfold, some sixtyfold, some thirtyfold. Who hath ears to hear, let him hear.

> Ето, излезе сеяч да сее; и когато сееше, едни семена паднаха край пътя, и небесните птици дойдоха и ги изпоядоха; други паднаха на каменисти места, където нямаха много пръст; и веднага поникнаха, понеже нямаха дълбока почва; а когато изгря слънцето, бяха припечени; и понеже нямаха корен, изсъхнаха. А други паднаха между тръните; и тръните пораснаха и ги заглушиха; а други паднаха на добра земя и дадоха плод: едно стократно, друго шестдесетократно, друго тридесетократно. Който има уши да слуша, нека слуша.

> And the disciples came, and said unto him, Why speakest thou unto them in parables?

> И учениците дойдоха и Му казаха: Защо им говориш с притчи?

> He answered and said unto them, Because it is given unto you to know the mysteries of the kingdom of heaven, but to them it is not given. For whosoever hath, to him shall be given, and he shall have more abundance: but whosoever hath not, from him shall be taken away even that he hath. Therefore speak I to them in parables: because they seeing see not; and hearing they hear not, neither do they understand. And in them is fulfilled the prophecy of Esaias, which saith, By hearing ye shall hear, and shall not understand; and seeing ye shall see, and shall not perceive: For this people’s heart is waxed gross, and their ears are dull of hearing, and their eyes they have closed; lest at any time they should see with their eyes, and hear with their ears, and should understand with their heart, and should be converted, and I should heal them.

> А Той в отговор им каза: Защото на вас е дадено да знаете тайните на небесното царство, а на тях не е дадено. Защото който има, на него ще се даде и ще има в изобилие; а който няма, от него ще се отнеме и това, което има. Затова им говоря с притчи: защото, като гледат, не виждат; и, като слушат, не чуват, нито разбират. И в тях се изпълнява пророчеството на Исаия, което казва: „С уши ще чуете и няма да разберете; и с очи ще гледате и няма да видите. Защото сърцето на този народ е закоравяло, и с ушите си тежко чуват, и очите си са затворили; да не би някога да видят с очите си, и да чуят с ушите си, и да разберат със сърцето си, и да се обърнат, и Аз да ги изцеля.“

> But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them.

> Но блажени са вашите очи, защото виждат; и вашите уши, защото чуват. Защото истина ви казвам, че мнозина пророци и праведни човеци са пожелали да видят онова, което вие виждате, и не са го видели; и да чуят онова, което вие чувате, и не са го чули.

> Hear ye therefore the parable of the sower.

> И тъй, вие чуйте притчата за сеяча.

> When any one heareth the word of the kingdom, and understandeth it not, then cometh the wicked one, and catcheth away that which was sown in his heart. This is he which received seed by the way side.

> Когато някой слуша словото на царството и не го разбира, тогава идва лукавият и грабва посятото в сърцето му. Той е онзи, у когото бе посято край пътя.

> But he that received the seed into stony places, the same is he that heareth the word, and anon with joy receiveth it; Yet hath he not root in himself, but dureth for a while: for when tribulation or persecution ariseth because of the word, by and by he is offended.

> А посятото на каменисти места е онзи, който слуша словото и начаса го приема с радост; но няма корен в себе си, а е временен: защото, щом настане скръб или гонение поради словото, веднага се съблазнява.

> He also that received seed among the thorns is he that heareth the word; and the care of this world, and the deceitfulness of riches, choke the word, and he becometh unfruitful.

> А посятото между тръните е онзи, който слуша словото; но грижата на този свят и измамливостта на богатството заглушават словото и той става безплоден.

> But he that received seed into the good ground is he that heareth the word, and understandeth it; which also beareth fruit, and bringeth forth, some an hundredfold, some sixty, some thirty. Matthew 13:1–23.

> А посятото на добра земя е онзи, който слуша словото и го разбира; той и плод дава и принася: един — стократно, друг — шестдесеткратно, а друг — тридесеткратно. Матей 13:1–23.

A seed, which is God’s Word, has all the DNA necessary to produce a complete plant. The first mention of a subject in God’s Word includes all the elements of that subject that there is. This fact is identified as “the rule of first mention.” The closer this rule is examined the surer it becomes.

Едно семе, което е Божието Слово, съдържа цялата ДНК, необходима, за да произведе завършено растение. Първото споменаване на даден предмет в Божието Слово включва всички елементи на този предмет, които съществуват. Този факт е известен като „правилото на първото споменаване“. Колкото по-внимателно се изследва това правило, толкова по-неоспоримо става то.

Before we continue on in our explanation of the Alpha and Omega and the definition of God’s Word as a seed, it is worth considering from the passage we just cited in Matthew some relevant points in our consideration of the book of Revelation. All the prophets are speaking of the end of the world.

Преди да продължим в нашето обяснение за Алфата и Омегата и за определението на Божието Слово като семе, струва си да разгледаме, въз основа на пасажа, който току-що цитирахме от Матей, някои съществени моменти във връзка с нашето изследване на книгата Откровение. Всички пророци говорят за края на света.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. . . .

> „Всеки от древните пророци говореше по-малко за своето време, отколкото за нашето, така че тяхното пророкуване е в сила за нас. „А всичко това им се случваше за примери; и се написа за наставление нам, върху които са достигнали последните времена.“ 1 Коринтяни 10:11. „На които се откри, че не за себе си, а за нас служеха с онова, що ви се извести сега чрез ония, които ви проповядваха благовестието чрез Светия Дух, изпратен от небето; в което ангели желаят да надникнат.“ 1 Петрово 1:12....“

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> „Библията е събрала и свързала заедно своите съкровища за това последно поколение. Всички великите събития и тържествени действия от старозаветната история са се повтаряли и се повтарят в църквата в тези последни дни.“ Selected Messages, book 3, 338, 339.

This passage provides three witnesses, (Paul, Peter and Ellen White) testifying to the fact that all the prophets are speaking about the end of the world, which is the very time when the secret in the book of Revelation is unsealed. Therefore, in Matthew thirteen when Jesus said, “blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them,” He was expressing the same blessing that is noted in the first three verses of Revelation chapter one.

Този пасаж представя трима свидетели (Павел, Петър и Елън Уайт), които свидетелстват за факта, че всички пророци говорят за края на света — именно за времето, когато тайната в книгата Откровение бива разпечатана. Следователно, в Матей тринадесета глава, когато Исус каза: „блажени са вашите очи, защото виждат; и вашите уши, защото чуват. Защото истина ви казвам, че мнозина пророци и праведници са желали да видят онова, което вие виждате, и не са го видели; и да чуят онова, което вие чувате, и не са го чули“, Той изразяваше същото благословение, което е отбелязано в първите три стиха на първата глава на Откровение.

> Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:3.

> Блажен е онзи, който чете, и онези, които слушат думите на това пророчество и пазят написаното в него; защото времето е близо. Откровение 1:3.

Jesus presented the parable of the Sower and then the disciples are led to engage him on the parable. But before they are brought into interaction with Jesus, He stated for them and more importantly for us, “Who hath ears to hear, let him hear.”

Исус представи притчата за сеяча, а след това учениците бяха подтикнати да влязат в разговор с Него относно притчата. Но преди да бъдат въведени във взаимодействие с Исус, Той заяви за тях, а още по-важно — за нас: „Който има уши да слуша, нека слуша.“

Jesus gives the parable and concludes it with the warning for those who will—to hear. Then the disciples are led into the discussion where Jesus addresses at least three significant thoughts. He identifies a distinction between two classes of hearers, and in doing so he refers to a passage from the book of Isaiah to provide a second witness of two classes of hearers (for remember it is all set in the context of those that will hear). The third idea he sets forth, beyond the two classes of hearers and the book of Isaiah as a second witness, is the fact that the Word of God is a seed. The fact that the Word of God is a seed is therefore part of what is to be heard by those that hear the Revelation of Jesus Christ in Revelation chapter one. There are two hearers in the first three verses, just as there are two classes of hearers in Matthew thirteen. Matthew thirteen simply adds some insight to the various ways those who refuse to hear make the choice not to hear. And the witness of Isaiah adds even more to the message we are to hear.

Исус разказва притчата и я завършва с предупреждението към онези, които имат уши да слушат. След това учениците биват въведени в разговора, в който Исус разглежда най-малко три значими мисли. Той посочва разграничение между две категории слушатели и, правейки това, се позовава на един откъс от книгата на Исая, за да представи второ свидетелство за две категории слушатели (защото нека помним, че всичко това е поставено в контекста на онези, които ще слушат). Третата идея, която Той излага, отвъд двете категории слушатели и книгата на Исая като второ свидетелство, е фактът, че Божието Слово е семе. Следователно фактът, че Божието Слово е семе, е част от онова, което трябва да бъде чуто от онези, които чуват Откровението на Исус Христос в първа глава на книгата Откровение. В първите три стиха има двама слушатели, точно както в Матей тринадесета глава има две категории слушатели. Матей тринадесета глава просто прибавя известно прозрение относно различните начини, по които онези, които отказват да слушат, избират да не слушат. А свидетелството на Исая прибавя още повече към вестта, която трябва да чуем.

> In the year that king Uzziah died I saw also the Lord sitting upon a throne, high and lifted up, and his train filled the temple. Above it stood the seraphims: each one had six wings; with twain he covered his face, and with twain he covered his feet, and with twain he did fly. And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. And the posts of the door moved at the voice of him that cried, and the house was filled with smoke.

> В годината, когато умря цар Озия, видях и Господа да седи на престол, висок и издигнат, и полите Му изпълваха храма. Над Него стояха серафими; всеки имаше по шест крила: с две покриваше лицето си, с две покриваше нозете си и с две летеше. И викаха един към друг, казвайки: Свят, свят, свят е Господ Саваот; цялата земя е пълна с Неговата слава. И стълбовете на вратата се поклатиха от гласа на онзи, който викаше, и домът се изпълни с дим.

> Then said I, Woe is me! for I am undone; because I am a man of unclean lips, and I dwell in the midst of a people of unclean lips: for mine eyes have seen the King, the Lord of hosts.

> Тогава рекох: Горко ми! защото загинах; понеже съм човек с нечисти устни и живея сред народ с нечисти устни; защото очите ми видяха Царя, Господа на Силите.

> Then flew one of the seraphims unto me, having a live coal in his hand, which he had taken with the tongs from off the altar: And he laid it upon my mouth, and said, Lo, this hath touched thy lips; and thine iniquity is taken away, and thy sin purged.

> Тогава при мене долетя един от серафимите, като държеше в ръката си жив въглен, който бе взел с щипци от олтара. И го допря до устата ми и каза: Ето, това се допря до устните ти; и беззаконието ти се отне, и грехът ти се очисти.

> Also I heard the voice of the Lord, saying, Whom shall I send, and who will go for us? Then said I, Here am I; send me.

> Тогава чух гласа на Господа, който казваше: Кого да изпратя, и кой ще отиде за Нас? А аз казах: Ето ме, изпрати мене.

> And he said, Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; and see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, and make their ears heavy, and shut their eyes; lest they see with their eyes, and hear with their ears, and understand with their heart, and convert, and be healed.

> И Той каза: Иди и кажи на този народ: С уши ще слушате, но няма да разбирате; и с очи ще гледате, но няма да възприемате. Направи сърцето на този народ тлъсто, и ушите му натежали, и затвори очите му; да не би да види с очите си, и да чуе с ушите си, и да разбере със сърцето си, и да се обърне, и да бъде изцелен.

> Then said I, Lord, how long? And he answered, Until the cities be wasted without inhabitant, and the houses without man, and the land be utterly desolate, And the Lord have removed men far away, and there be a great forsaking in the midst of the land. But yet in it shall be a tenth, and it shall return, and shall be eaten: as a teil tree, and as an oak, whose substance is in them, when they cast their leaves: so the holy seed shall be the substance thereof. Isaiah 6:1–13.

> Тогава рекох: Докога, Господи? А Той отговори: Докато градовете запустеят и останат без жители, и къщите — без човек, и земята бъде съвсем опустошена; и Господ отдалечи човеците надалеч, и сред земята настъпи голямо изоставяне. Но пак ще остане в нея една десета част; и тя ще се върне, и ще бъде поядена; както при теревинта и както при дъба, чиято същност остава в тях, когато хвърлят листата си, така святото семе ще бъде нейната същност. Исая 6:1–13.

Of course, this passage from Isaiah is absolutely amazing in the depth of prophetic subjects it addresses. Many of these subjects have been repeatedly discussed in Habakkuk’s Tables, so we will simply summarize the points from the passage that support our consideration of Jesus’ reference to His word being a seed.

Разбира се, този пасаж от Исая е наистина удивителен с дълбочината на пророческите теми, които разглежда. Много от тези теми са били многократно обсъждани в „Таблиците на Авакум“, затова просто ще обобщим онези положения от пасажа, които подкрепят нашето разглеждане на позоваването на Исус на Неговото слово като семе.

In has been established that Isaiah in the passage represents a prophet, and therefore God’s people at the end of time. More importantly for our point, Isaiah represents a people who were living in sin, while functioning within God’s church. Until Isaiah had the revelation of God’s glory, he did not recognize his own sinfulness. He was Laodicean, he was blind.

Установено е, че в този пасаж Исая представлява пророк, а следователно и Божия народ в края на времето. Още по-важно за нашата теза е, че Исая представлява народ, който живееше в грях, докато същевременно действаше в Божията църква. Докато Исая не получи откровението за Божията слава, той не осъзнаваше собствената си греховност. Той беше лаодикийски, беше сляп.

> “Isaiah had denounced the sin of others; but now he sees himself exposed to the same condemnation he had pronounced upon them. He had been satisfied with a cold, lifeless ceremony in his worship of God. He had not known this until the vision was given him of the Lord. How little now appeared his wisdom and talents as he looked upon the sacredness and majesty of the sanctuary. How unworthy he was! how unfitted for sacred service! His view of himself might be expressed in the language of the apostle Paul, ‘O wretched man that I am! who shall deliver me from the body of this death?’

> „Исая бе изобличавал греха на другите; но сега вижда себе си изложен на същото осъждение, което бе произнесъл върху тях. Той бе доволен от студена, безжизнена обредност в своето поклонение пред Бога. Не бе познавал това, докато не му бе дадено видението за Господа. Колко нищожни сега му се струваха неговата мъдрост и дарби, когато съзерцаваше святостта и величието на светилището. Колко недостоен бе той! колко непригоден за свещено служение! Представата му за самия него би могла да бъде изразена с думите на апостол Павел: „Окаян аз човек! Кой ще ме избави от тялото на тази смърт?““

> “But relief was sent to Isaiah in his distress. ‘Then flew one of the seraphims unto me, having a live coal in his hand, which he had taken with the tongs from off the altar: And he laid it upon my mouth, and said, Lo, this hath touched thy lips; and thine iniquity is taken away, and thy sin purged.” Isaiah 6:6, 7.

> „Но в скръбта си Исая получи облекчение. „Тогава долетя при мене един от серафимите, като държеше в ръката си жив въглен, който бе взел с клещи от олтара; и го допря до устата ми, и каза: Ето, това се допря до устните ти; и беззаконието ти се отне, и грехът ти се очисти.“ Исая 6:6, 7.

> “The vision given to Isaiah represents the condition of God’s people in the last days. They are privileged to see by faith the work that is going forward in the heavenly sanctuary. ‘And the temple of God was opened in heaven, and there was seen in his temple the ark of his testament.’ As they look by faith into the holy of holies, and see the work of Christ in the heavenly sanctuary, they perceive that they are a people of unclean lips,—a people whose lips have often spoken vanity, and whose talents have not been sanctified and employed to the glory of God. Well may they despair as they contrast their own weakness and unworthiness with the purity and loveliness of the glorious character of Christ. But if they, like Isaiah, will receive the impression the Lord designs shall be made upon the heart, if they will humble their souls before God, there is hope for them. The bow of promise is above the throne, and the work done for Isaiah will be performed in them. God will respond to the petitions coming from the contrite heart.

> „Видението, дадено на Исая, представя състоянието на Божия народ в последните дни. Нему е дадено преимуществото чрез вяра да вижда делото, което се извършва в небесното светилище. „И Божият храм на небето се отвори, и в храма Му се видя ковчегът на Неговия завет.“ Когато чрез вяра гледат в пресветото място и виждат делото на Христос в небесното светилище, те осъзнават, че са народ с нечисти устни — народ, чиито устни често са изговаряли суета и чиито дарби не са били осветени и употребени за Божия слава. С право могат да се отчаят, когато сравняват собствената си слабост и недостойност с чистотата и красотата на славния Христов характер. Но ако те, подобно на Исая, приемат впечатлението, което Господ възнамерява да бъде направено върху сърцето, ако смирят душите си пред Бога, за тях има надежда. Дъгата на обещанието е над престола и извършеното за Исая ще бъде извършено и в тях. Бог ще откликне на молбите, които излизат от съкрушеното сърце.“

> “The object of this great and solemn work of God is to gather together the sheaves for the heavenly garner; for the earth is to be filled with the glory of the Lord. Then let none be dismayed as they see the prevailing wickedness and hear the language coming from unclean lips. When the powers of darkness set themselves in array against the people of God; when Satan shall muster his forces for the last great conflict, and his power seems to be great and almost overwhelming, [then] the clear view of the divine glory, the throne high and lifted up, arched with the bow of promise, will give comfort, assurance, and peace.” Review and Herald, December 22, 1896.

> „Целта на това велико и тържествено Божие дело е да събере снопите в небесната житница; защото земята трябва да се изпълни със славата на Господа. И тъй, нека никой да не се обезсърчава, когато вижда надделяващото нечестие и чува език, излизащ от нечисти устни. Когато силите на тъмнината се строят срещу Божия народ; когато Сатана събере силите си за последния велик конфликт и неговата мощ изглежда голяма и почти непреодолима, [тогава] ясният поглед към божествената слава, към престола, висок и издигнат, сводест под дъгата на обещанието, ще даде утеха, увереност и мир.“ Review and Herald, 22 декември 1896 г.

The vision “represents the condition of God’s people in the last days.” God’s people in the last days are Laodiceans.

Видението „представя състоянието на Божия народ в последните дни“. Божият народ в последните дни са лаодикийците.

> And unto the angel of the church of the Laodiceans write; These things saith the Amen, the faithful and true witness, the beginning of the creation of God; I know thy works, that thou art neither cold nor hot: I would thou wert cold or hot. So then because thou art lukewarm, and neither cold nor hot, I will spue thee out of my mouth. Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked: I counsel thee to buy of me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eyesalve, that thou mayest see.

> И до ангела на лаодикийската църква пиши: Това казва Амин, верният и истинният свидетел, началото на Божието създание: Зная делата ти, че не си нито студен, нито горещ; дано беше студен или горещ. Така, понеже си хладък и не си нито студен, нито горещ, ще те повърна из устата Си. Защото казваш: Богат съм, забогатях и нямам нужда от нищо; а не знаеш, че ти си окаян и беден за съжаление, и сиромах, и сляп, и гол; съветвам те да купиш от Мен злато, пречистено в огън, за да се обогатиш; и бели дрехи, за да се облечеш и да не се яви срамът на голотата ти; и помажи очите си с колурий, за да виждаш.

> As many as I love, I rebuke and chasten: be zealous therefore, and repent. Behold, I stand at the door, and knock: if any man hear my voice, and open the door, I will come in to him, and will sup with him, and he with me. To him that overcometh will I grant to sit with me in my throne, even as I also overcame, and am set down with my Father in his throne.

> Които любя, тях изобличавам и наказвам; затова бъди ревностен и се покай. Ето, стоя на вратата и хлопам; ако някой чуе гласа Ми и отвори вратата, ще вляза при него и ще вечерям с него, и той с Мене. На онзи, който побеждава, ще дам да седне с Мене на Моя престол, както и Аз победих и седнах с Отца Си на Неговия престол.

> He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:14–22.

> Който има ухо, нека слуша какво Духът говори на църквите. Откровение 3:14–22.

> “The message to the church of the Laodiceans is a startling denunciation, and is applicable to the people of God at the present time.

> „Вестта към лаодикийската църква е поразително изобличение и е приложима към Божия народ в настоящото време.

> “‘And unto the angel of the church of the Laodiceans write: These things saith the Amen, the faithful and true Witness, the beginning of the creation of God; I know thy works, that thou art neither cold nor hot: I would thou wert cold or hot. So then because thou art lukewarm, and neither cold nor hot, I will spew thee out of My mouth. Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked.’

> „И на ангела на Лаодикийската църква пиши: Това казва Амин, верният и истинният Свидетел, началото на Божието творение: Зная делата ти, че не си нито студен, нито горещ; дано беше студен или горещ. И тъй, понеже си хладък и не си нито студен, нито горещ, ще те избълвам от устата Си. Защото казваш: Богат съм, забогатях и нямам нужда от нищо; а не знаеш, че ти си окаян и жалък, сиромах, сляп и гол.“

> “The Lord here shows us that the message to be borne to His people by ministers whom He has called to warn the people is not a peace-and-safety message. It is not merely theoretical, but practical in every particular. The people of God are represented in the message to the Laodiceans as in a position of carnal security. They are at ease, believing themselves to be in an exalted condition of spiritual attainments. ‘Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked.’

> „Тук Господ ни показва, че вестта, която трябва да бъде занесена на Неговия народ от служители, които Той е призовал да предупреждават народа, не е вест за мир и безопасност. Тя не е само теоретична, а практическа във всяко отношение. Божият народ е представен във вестта към лаодикийците като намиращ се в положение на плътска сигурност. Те са спокойни, вярвайки, че се намират във възвишено състояние на духовни постижения. „Понеже казваш: Богат съм и забогатях, и нямам нужда от нищо; а не знаеш, че ти си окаян и нещастен, сиромах, сляп и гол.““

> “What greater deception can come upon human minds than a confidence that they are right when they are all wrong! The message of the True Witness finds the people of God in a sad deception, yet honest in that deception. They know not that their condition is deplorable in the sight of God. While those addressed are flattering themselves that they are in an exalted spiritual condition, the message of the True Witness breaks their security by the startling denunciation of their true condition of spiritual blindness, poverty, and wretchedness. The testimony, so cutting and severe, cannot be a mistake, for it is the True Witness who speaks, and His testimony must be correct.

> „Каква по-голяма измама може да сполети човешките умове от увереността, че са прави, когато са напълно в заблуда! Вестта на Верния Свидетел намира Божия народ в печална измама, и все пак искрен в тази измама. Те не знаят, че състоянието им е окаяно в Божиите очи. Докато онези, към които е отправена, се ласкаят, че се намират във възвишено духовно състояние, вестта на Верния Свидетел разбива тяхната самоувереност с поразителното изобличение на истинското им състояние на духовна слепота, бедност и окаяност. Това свидетелство, тъй режещо и сурово, не може да бъде погрешно, защото говори Верният Свидетел и Неговото свидетелство трябва да бъде вярно.

> “It is difficult for those who feel secure in their attainments, and who believe themselves to be rich in spiritual knowledge, to receive the message which declares that they are deceived and in need of every spiritual grace. The unsanctified heart is ‘deceitful above all things, and desperately wicked.’ I was shown that many are flattering themselves that they are good Christians, who have not a ray of light from Jesus. They have not a living experience for themselves in the divine life. They need a deep and thorough work of self-abasement before God before they will feel their true need of earnest, persevering effort to secure the precious graces of the Spirit.” Testimonies, volume 3, 252, 253.

> „Трудно е за онези, които се чувстват сигурни в своите постижения и които се смятат за богати на духовно познание, да приемат вестта, която заявява, че са измамени и се нуждаят от всяка духовна благодат. Неосветеното сърце е „измамливо повече от всичко и е твърде покварено“. Беше ми показано, че мнозина ласкаят себе си с мисълта, че са добри християни, а нямат нито един лъч светлина от Исус. Те нямат за себе си жив опит в божествения живот. Нуждаят се от дълбоко и цялостно дело на себеунижение пред Бога, преди да почувстват истинската си нужда от искрено, постоянстващо усилие, за да придобият скъпоценните благодати на Духа.“ Свидетелства, том 3, 252, 253.

Once Isaiah was converted out of his Laodicean condition, he volunteered to take the final warning message to the world. Verse three of chapter six connects Isaiah’s prophetic history with the prophetic history of Revelation eighteen when the angel descends and lightens the earth with its glory.

Щом Исаия бе обърнат от своето лаодикийско състояние, той доброволно се предложи да занесе последната предупредителна вест на света. Третият стих на шеста глава свързва пророческата история на Исаия с пророческата история на Откровение осемнадесета глава, когато ангелът слиза и осветява земята със своята слава.

> And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. Revelation 18:1.

> И след това видях друг ангел да слиза от небето, който имаше голяма власт; и земята се освети от неговата слава. Откровение 18:1.

Isaiah is representing God’s people during the time when the angel of Revelation eighteen descends, for when he was taken into the heavenly sanctuary, he heard the seraphim proclaiming “Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory.” Isaiah, as with John in the Revelation, represent God’s people who proclaim the final warning message. John called God’s people “the remnant” and Isaiah referred to them as “a tenth,” or a tithe. The root word in the Hebrew means “to tithe.”

Исая представя Божия народ през времето, когато ангелът от Откровение осемнадесета слиза, защото, когато бе взет в небесното светилище, той чу серафимите да прогласяват: „Свят, свят, свят е Господ Саваот; цялата земя е пълна с Неговата слава.“ Исая, както и Йоан в Откровението, представя Божия народ, който прогласява последната предупредителна вест. Йоан нарече Божия народ „остатъка“, а Исая се отнесе към тях като към „една десета“, или десятък. Коренната дума в еврейския език означава „да се дава десятък“.

The prophetic question of “how long?” that Isaiah asked is asked repeatedly in God’s word (and for brevity’s sake, the answer for the question of “how long?” is that it marks the arrival of the national Sunday law in the United States.) According to Ellen White, at that time “national apostasy will be followed by national ruin,” and according to Isaiah it is when “the cities be wasted without inhabitant, and the houses without man, and the land be utterly desolate, And the Lord have removed men far away, and there be a great forsaking in the midst of the land.” The “great forsaking in the midst of the land” is the “many” who are overthrown at the Sunday Law according to Daniel 11:41. These are the persons of Isaiah six and Matthew thirteen that have eyes, but don’t see and have ears, but don’t hear, and also those in Revelation three that refuse the counsel to the Laodicean church.

Пророческият въпрос „докога?“, който Исая зададе, се задава многократно в Божието слово (и, заради краткостта, отговорът на въпроса „докога?“ е, че той бележи настъпването на националния неделен закон в Съединените щати). Според Елън Уайт тогава „след националното отстъпление ще последва национална гибел“, а според Исая това е времето, когато „градовете запустеят без жител, и къщите останат без човек, и земята съвсем се опустоши, И Господ отдалечи човеците, и настъпи голямо изоставяне всред земята“. „Голямото изоставяне всред земята“ са „мнозината“, които са повалени при Неделния закон според Даниил 11:41. Това са хората от Исая шеста глава и Матей тринадесета глава, които имат очи, но не виждат, и имат уши, но не чуват, а също и онези от Откровение трета глава, които отхвърлят съвета към Лаодикийската църква.

> He shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. Daniel 11:41

> И той ще влезе и в славната земя; и много страни ще бъдат повалени; но тези ще се избавят от ръката му: Едом и Моав, и първенците на амонците. Даниил 11:41

Isaiah had a vision of Jesus Christ in His sanctuary, as did John in the Revelation. Isaiah represents the “tenth” or tithe that “returns” and “shall be eaten” as a tree. The Hebrew word translated as “eaten” means to consume by fire. Yet the “tenth” have a “substance” within them that the fire does not consume. Evidently nine-tenths did not have that substance? The fire represented as eating up and consuming the teil and oak tree is the fire of the Messenger of the Covenant who comes suddenly to His temple in the book of Malachi.

Исая имаше видение за Исус Христос в Неговото светилище, както и Йоан в Откровението. Исая представлява „десетата част“, или десятъка, който „се завръща“ и „ще бъде изяден“ като дърво. Еврейската дума, преведена като „изяден“, означава погълнат чрез огън. И все пак „десетата част“ имат в себе си „същност“, която огънят не поглъща. Очевидно деветте десети не са имали тази същност? Огънят, представен като изяждащ и поглъщащ терпентиновото и дъбовото дърво, е огънят на Вестителя на завета, Който внезапно идва в Своя храм в книгата на Малахия.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts.

> Ето, Аз изпращам Моя вестител, и той ще приготви пътя пред Мене; и Господ, Когото търсите, внезапно ще дойде в храма Си, именно вестителят на завета, в Когото намирате наслада; ето, Той ще дойде, казва Господ Саваот.

> But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Но кой може да издържи деня на Неговото идване? и кой ще устои, когато се яви? защото Той е като огън на пречиствач и като сапун на тепавичари; И Той ще седне като пречиствач и очистител на сребро; и ще очисти Левиевите синове, и ще ги пречисти като злато и сребро, за да принасят Господу принос в правда. Тогава приносът на Юда и на Ерусалим ще бъде угоден на Господа, както в древните дни и както в предишните години. Малахия 3:1–4.

Isaiah’s tenth, (which is a tithe) is also Malachi’s “offering in righteousness.” Malachi’s offering is God’s people, represented as “the sons of Levi” who are purified by fire to produce an “offering in righteousness” and those who are “eaten” by fire in Isaiah’s testimony are the tenth, or a tithe.

Исайевата десятина, (която е десятък), е също и „принос в правда“ на Малахия. Приносът на Малахия е Божият народ, представен като „Левиевите синове“, които биват очистени чрез огън, за да принесат „принос в правда“; а онези, които биват „погълнати“ от огъня в свидетелството на Исая, са десетината, или десятъкът.

> According to the grace of God which is given unto me, as a wise masterbuilder, I have laid the foundation, and another buildeth thereon. But let every man take heed how he buildeth thereupon. For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. Now if any man build upon this foundation gold, silver, precious stones, wood, hay, stubble; Every man’s work shall be made manifest: for the day shall declare it, because it shall be revealed by fire; and the fire shall try every man’s work of what sort it is. 1 Corinthians 3:10–13.

> Според Божията благодат, която ми е дадена, аз, като мъдър строител, положих основата, а друг гради върху нея. Но нека всеки внимава как гради върху нея. Защото никой не може да положи друга основа освен положената, която е Исус Христос. А ако някой гради върху тази основа със злато, сребро, скъпоценни камъни, дърва, сено, слама, делото на всекиго ще стане явно; защото Денят ще го изяви, понеже в огън се открива; и самият огън ще изпита делото на всекиго какво е. 1 Коринтяни 3:10–13.

Paul here declares that every man’s works will be revealed by “fire”. In Malachi the fire burns away the dross. In Isaiah the purification of the “tenth” takes place “when” they cast off their leaves. Leaves are a symbol of hidden sin, pretension and presumption as testified to by Adam and Eve.

Тук Павел заявява, че делата на всеки човек ще бъдат разкрити чрез „огън“. В Малахия огънят изгаря примесите. В Исаия очистването на „десетината“ става „когато“ те окапят листата си. Листата са символ на скрит грях, преструвка и самонадеяност, както свидетелстват Адам и Ева.

Isaiah’s “tenth” have a substance in them that cannot be burnt away, and that substance is the “holy seed”. They have Christ within them, the hope of glory. Isaiah is a “holy seed” himself and also the “tenth” that he identifies. Both the “holy seed” and the “tenth” return from a Laodicean condition to the Philadelphian condition through the Revelation of Jesus Christ in His sanctuary.

„Десетъкът“ на Исая има в себе си същност, която не може да бъде изгорена, и тази същност е „святото семе“. Те имат Христос в себе си — надеждата на славата. Самият Исая е „свято семе“, а също и „десетъкът“, който той посочва. И „святото семе“, и „десетъкът“ се завръщат от лаодикийското състояние към филаделфийското състояние чрез Откровението на Исус Христос в Неговото светилище.

The vision of God’s glory that causes Isaiah to cry out that he is undone, that he is a person that is unclean and a sinner in need of forgiveness, takes place in the heavenly sanctuary when the trees cast off their leaves. The word “cast” means to “throw out”, or to “cut down” a tree. The casting out of Laodicea is here represented. A “tenth” or remnant will go through the cleansing “fire” brought about by Malachi’s Messenger of the Covenant, thus having their human works spiritually burnt away, and thus leaving only “the substance” that can’t be burnt away which is the “Holy Seed”. Those that refuse to hear will be cast off like dead dry leaves, or spewed out of the mouth of the Lord.

Видението за Божията слава, което кара Исая да извика, че е загинал, че е нечист човек и грешник, нуждаещ се от прошка, се явява в небесното светилище, когато дърветата хвърлят листата си. Думата „хвърлят“ означава „изхвърлям“ или „отсичам“ дърво. Тук е представено изхвърлянето на Лаодикия. Една „десета част“, или остатък, ще премине през очистващия „огън“, предизвикан от Малахиевия Вестител на Завета, като по този начин човешките им дела бъдат духовно изгорени и така остане само „същината“, която не може да бъде изгорена, а именно „Светото Семе“. Онези, които отказват да чуят, ще бъдат отхвърлени като мъртви сухи листа или бълвани из устата на Господа.

Jesus is the Holy Seed, and a seed has all the necessary DNA to produce the entire plant. The Word of God is a seed, and therefore the first mention of a thing in the Word of God contains all the information necessary to bring that subject to full maturity in the believer, if rightly understood.

Исус е Святото Семе, а едно семе притежава цялата необходима ДНК, за да произведе цялото растение. Божието Слово е семе и следователно първото споменаване на нещо в Божието Слово съдържа цялата необходима информация, за да доведе този предмет до пълна зрялост в вярващия, ако бъде правилно разбрано.

Isaiah chapter six identifies a people who will not “hear” in the time period when you MUST hear in order to be blessed with the message of the Revelation of Jesus Christ. The people who Jesus referred to were the chosen people of God, they were His wife, they were His covenant people, they were ancient Israel.

Шеста глава на Исая посочва един народ, който няма да „чуе“ в онзи период, когато ТРЯБВА да се чуе, за да бъдеш благословен с посланието на Откровението на Исус Христос. Народът, за който Исус говореше, беше избраният Божи народ; те бяха Неговата съпруга, те бяха Неговият заветен народ, те бяха древният Израил.

Ancient Israel or the first Israel typifies modern Israel or the last Israel. The people of God at the end of the world are Seventh-day Adventists, His chosen people, His wife, His covenant people—modern Israel. The witness of Isaiah’s history, combined with the history of Christ, provides two witnesses that establish that at the end of the world Seventh-day Adventism will be in a lost and unsaveable “condition” represented in the message to Laodicea.

Древният Израил, или първият Израил, е прообраз на съвременния Израил, или последния Израил. Божият народ в края на света са адвентистите от седмия ден — Неговият избран народ, Неговата съпруга, Неговият заветен народ — съвременният Израил. Свидетелството на историята на Исая, съчетано с историята на Христос, осигурява две свидетелства, които установяват, че в края на света адвентизмът от седмия ден ще бъде в едно изгубено и неспасяемо „състояние“, представено в вестта към Лаодикия.

They are not actually unsaveable, but simply unsaveable in their Laodicean condition, as was Isaiah before his experience and as were the Jews of Christ’s history.

Те в действителност не са неспасяеми, а са неспасяеми единствено в своето лаодикийско състояние, както беше Исая преди своето преживяване и както бяха юдеите в историята на Христос.

One of the things a Laodicean must “hear” is the parable of the Sower. He must “hear” in that parable that the Word of God is a “seed”, a holy seed. When that is “heard”, then there is a foundation laid that begins to open up the secret message of Revelation, for that message is wrapped up in the profound recognition that Jesus is the Alpha and Omega, the First and the Last, the Beginning and Ending. To understand the relationship of the end with the beginning includes understanding that Jesus is the Word, and He is the Seed.

Едно от нещата, които един лаодикиец трябва да „чуе“, е притчата за Сеяча. Той трябва да „чуе“ в тази притча, че Божието Слово е „семе“, свято семе. Когато това бъде „чуто“, тогава се полага основа, която започва да разкрива тайната вест на Откровението, защото тази вест е обвита в дълбокото осъзнаване, че Исус е Алфа и Омега, Първият и Последният, Началото и Краят. Да се разбере взаимоотношението на края с началото включва да се разбере, че Исус е Словото и Той е Семето.

> In the beginning was the Word, and the Word was with God, and the Word was God. The same was in the beginning with God. All things were made by him; and without him was not anything made that was made. In him was life; and the life was the light of men. And the light shineth in darkness; and the darkness comprehended it not. John 1:1–5.

> В начало беше Словото; и Словото беше у Бога; и Словото беше Бог. То в начало беше у Бога. Всичко чрез Него стана; и без Него не е станало нищо от това, което е станало. В Него беше животът; и животът беше светлината на човеците. И светлината свети в тъмнината; а тъмнината не я обзе. Йоан 1:1–5.

> Now to Abraham and his seed were the promises made. He saith not, And to seeds, as of many; but as of one, And to thy seed, which is Christ. Galatians 3:16.

> А на Авраам и на неговото потомство бяха дадени обещанията. Не казва: „И на потомствата“, като за мнозина, а като за едного: „И на твоето потомство“, което е Христос. Галатяни 3:16.

To understand the relationship with the end and the beginning requires the understanding of the “rule of first mention.” The rule of first mention identifies that the beginning of a subject is the most important reference for it contains the entire story, for as the Word of God it is a seed. The last reference is the second in importance in the sense that it is there that all the elements of the story are tied together leaving no loose ends. But it is the middle references on a subject that add the strength and clarity to the story, and in that sense the middle is as essential as the beginning or the ending.

За да се разбере връзката между края и началото, е необходимо да се разбира „правилото за първото споменаване“. Правилото за първото споменаване показва, че началото на дадена тема е най-важният ориентир, защото съдържа цялата история, понеже, като Божие Слово, то е семе. Последното споменаване е второ по важност в смисъл, че именно там всички елементи на историята се свързват заедно, без да остават никакви незавършени нишки. Но именно междинните споменавания по дадена тема придават сила и яснота на историята и в този смисъл средата е също тъй съществена, както началото или краят.

There is much more to address on this subject, but returning to the passage in Matthew thirteen we can note that Jesus identified two classes of persons who hear or don’t hear. He identifies more than one way to not hear, but he then pronounces a blessing upon those that do hear.

Има още много, което трябва да се разгледа по тази тема, но като се върнем към пасажа в Матей тринадесета глава, можем да отбележим, че Исус посочва два вида хора — такива, които чуват, и такива, които не чуват. Той посочва повече от един начин да не се чува, но след това изрича благословение върху онези, които чуват.

> But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Hear ye therefore the parable of the sower. Matthew 13:16–18.

> Но блажени са вашите очи, защото виждат; и вашите уши, защото чуват. Защото истина ви казвам, че много пророци и праведници са пожелали да видят онова, което вие виждате, и не са го видели; и да чуят онова, което вие чувате, и не са го чули. И тъй, вие чуйте притчата за сеяча. Матей 13:16–18.

Prophetically this “blessing” is therefore the very same blessing as Revelation 1:3:

Следователно, в пророчески смисъл, това „благословение“ е същото благословение като това в Откровение 1:3:

> Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand.

> Блажен е онзи, който чете, и онези, които слушат думите на това пророчество и пазят написаното в него; защото времето е близо.

Jesus’ reference in Matthew thirteen to Isaiah six, in conjunction with the writings of Ellen White, confirms that there are things that are seen and heard at the end of the world that were so tremendous that many righteous men and prophets desired to live in that period of time when the final warning message was to be unsealed, and that people would then “see” and “hear” them.

Позоваването на Исус в Матей тринадесета глава на Исая шеста глава, във връзка с писанията на Елън Уайт, потвърждава, че в края на света има неща, които се виждат и чуват, и които са били толкова величествени, че мнозина праведни мъже и пророци са желали да живеят в онзи период от време, когато последната предупредителна вест трябваше да бъде разпечатана и хората тогава да ги „видят“ и „чуят“.

John was told to seal up what the “Seven Thunders” uttered in chapter ten, and in chapter twenty-two the pronouncement is made to “Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand.” The next verse identifies the close of human probation. Just before probation closes there is a pronouncement to unseal the “Seven Thunders”, which is the only passage in the book of Revelation that is sealed up at that time. Of the “Seven Thunders” we are informed that they represent the beginning and ending of Adventism.

На Йоан бе казано да запечата онова, което изрекоха „Седемте гръма“ в десета глава, а в двадесет и втора глава е изречено: „Не запечатвай думите на пророчеството на тази книга, защото времето е близо.“ Следващият стих посочва края на благодатното време за човека. Непосредствено преди приключването на благодатното време се дава постановление да бъдат разпечатани „Седемте гръма“, което е единственият откъс в книгата Откровение, запечатан по онова време. За „Седемте гръма“ ни е известено, че те представляват началото и края на адвентизма.

> “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages. . . .

> „Особената светлина, дадена на Йоан, която бе изразена в седемте гръмотевици, представляваше очертание на събития, които щяха да се случат под вестите на първия и втория ангел....“

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „След като тези седем гръма издадоха гласовете си, към Йоан идва наставлението, както към Даниил по отношение на малката книжка: „Запечатай онова, което изрекоха седемте гръма.“ Това се отнася до бъдещи събития, които ще бъдат разкрити в своя ред.“ The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

The Seven Thunders represent the events during the beginning of Adventism in the history of the first and second angel’s message, from 1798 until October 22, 1844, and in the same article noted above we are informed that the Seven Thunders “relate to future events which will be disclosed in their order.” The beginning history of Adventism illustrates the ending of Adventism, for Jesus Christ, as the Alpha and Omega, places His signature upon the entire history of Adventism, for it is as sacred a history as was the history of ancient Israel.

Седемте гръма представят събитията през началото на адвентизма в историята на вестта на първия и втория ангел, от 1798 година до 22 октомври 1844 година, и в същата статия, отбелязана по-горе, ни се съобщава, че Седемте гръма „се отнасят до бъдещи събития, които ще бъдат разкрити в своя ред“. Началната история на адвентизма онагледява завършека на адвентизма, защото Исус Христос, като Алфа и Омега, полага Своя подпис върху цялата история на адвентизма, понеже тя е история, също тъй свещена, както беше историята на древния Израил.

According to Jesus in Matthew thirteen these events are what the prophets desired to see, and which the disciples were blessed for knowing. Those disciples represent God’s people at the end of the world who are blessed for what they see and hear. What they see and hear is the message of the Revelation of Jesus Christ, that is also represented by the message of the Seven Thunders, that represent both Millerite history and the history of the one hundred and forty-four thousand.

Според Исус в Матей тринадесета глава тези събития са онова, което пророците желаеха да видят и за чието познаване учениците бяха благословени. Тези ученици представляват Божия народ в края на света, който е благословен за това, което вижда и чува. Онова, което те виждат и чуват, е вестта на Откровението на Исус Христос, която е представена и чрез вестта на Седемте гръма, представляващи както милеристката история, така и историята на сто четиридесет и четирите хиляди.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> „Всички вестѝ, дадени от 1840 до 1844 година, трябва сега да бъдат представени с убедителна сила, защото има много хора, които са изгубили ориентирите си. Вестите трябва да отидат до всички църкви.״

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> „Христос каза: „Блажени са вашите очи, защото виждат; и вашите уши, защото чуват. Защото истина ви казвам, че много пророци и праведни мъже са пожелали да видят онова, което вие виждате, и не са го видели; и да чуят онова, което вие чувате, и не са го чули“ [Матей 13:16, 17]. Блажени са очите, които видяха нещата, видени през 1843 и 1844 година.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> „Вестта беше дадена. И не бива да има никакво забавяне в повтарянето на вестта, защото знаменията на времето се изпълняват; заключителното дело трябва да бъде извършено. Велико дело ще бъде извършено за кратко време. Скоро, по Божие назначение, ще бъде дадена вест, която ще се разрасне в силен вик. Тогава Даниил ще застане в своя дял, за да даде своето свидетелство.“ Manuscript Releases, том 21, 437.

Ellen White identifies the history which Christ identified as the history that righteous men desired to see, as the history of the Millerites from 1840 through 1844, and then says that a “message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry.” The “loud cry” symbolizes the final warning of the third angel, and when that message is given, it will repeat the history of the beginning of Adventism. The final warning message is the “messages” that are “to go to all the churches,” and all “the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now.”

Елън Уайт определя историята, която Христос посочи като историята, която праведните мъже са желали да видят, като историята на милеритите от 1840 до 1844 година, и след това казва, че „скоро по Божие назначение ще бъде дадена вест, която ще се разрасне в мощен вик“. „Мощният вик“ символизира последното предупреждение на третия ангел, и когато тази вест бъде дадена, тя ще повтори историята на началото на адвентизма. Последната предупредителна вест са „вестите“, които „трябва да отидат до всички църкви“, и всички „вести, дадени от 1840–1844 година, трябва сега да бъдат представени с сила“.

The Alpha and Omega illustrates the end with the beginning. Ellen White states that “the messages are to go to all the churches,” and Jesus told John “I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea.”

Алфа и Омега илюстрира края чрез началото. Елън Уайт заявява, че „вестите трябва да отидат до всички църкви“, а Исус каза на Йоан: „Аз съм Алфа и Омега, първият и последният; и това, което виждаш, напиши в книга и го изпрати до седемте църкви, които са в Азия: до Ефес, и до Смирна, и до Пергам, и до Тиатир, и до Сардис, и до Филаделфия, и до Лаодикия.“

The messages of 1840 through 1844 are part of what is to be sent to the churches.

Вестите от 1840 до 1844 година са част от онова, което трябва да бъде изпратено до църквите.

Back to Articles