Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Twenty-Two

Скритата история на четиридесети стих — двадесет и второ число

Ezekiel Number Three

Езекиил, число три

Author

Jeff Pippenger

Published

August 8, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

Ezekiel is a priest during the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. In chapter one Ezekiel is taken into the sanctuary.

Езекиил е свещеник по време на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. В първа глава Езекиил е въведен в светилището.

> Now it came to pass in the thirtieth year, in the fourth month, in the fifth day of the month, as I was among the captives by the river of Chebar, that the heavens were opened, and I saw visions of God. In the fifth day of the month, which was the fifth year of king Jehoiachin’s captivity, The word of the Lord came expressly unto Ezekiel the priest, the son of Buzi, in the land of the Chaldeans by the river Chebar; and the hand of the Lord was there upon him.

> И стана в тридесетата година, в четвъртия месец, на петия ден от месеца, когато бях сред пленниците при река Ховар, че небесата се отвориха и видях Божии видения. На петия ден от месеца, което беше петата година от пленяването на цар Йоахин, Господното слово дойде изрично към свещеника Езекиил, сина на Вузий, в земята на халдейците при река Ховар; и там Господната ръка беше върху него.

> And I looked, and, behold, a whirlwind came out of the north, a great cloud, and a fire infolding itself, and a brightness was about it, and out of the midst thereof as the colour of amber, out of the midst of the fire. Also out of the midst thereof came the likeness of four living creatures. And this was their appearance; they had the likeness of a man. And every one had four faces, and every one had four wings. And their feet were straight feet; and the sole of their feet was like the sole of a calf's foot: and they sparkled like the colour of burnished brass. And they had the hands of a man under their wings on their four sides; and they four had their faces and their wings. Their wings were joined one to another; they turned not when they went; they went every one straight forward. As for the likeness of their faces, they four had the face of a man, and the face of a lion, on the right side: and they four had the face of an ox on the left side; they four also had the face of an eagle. Thus were their faces: and their wings were stretched upward; two wings of every one were joined one to another, and two covered their bodies.

> И погледнах, и ето, вихрушка идеше от север, голям облак и огън, който се разгаряше в себе си, и сияние беше около него; а отсред него — нещо като блясък на кехлибар, отсред огъня. И отсред него излизаше подобие на четири живи същества. И такъв беше видът им: имаха подобие на човек. И всяко имаше по четири лица, и всяко имаше по четири крила. И нозете им бяха прави нозе; и стъпалата на нозете им бяха като стъпало на теле; и блестяха като цвят на полиран бронз. И имаха човешки ръце под крилата си от четирите си страни; и тия четири имаха лицата си и крилата си. Крилата им бяха съединени едно с друго; не се обръщаха, когато се движеха; всяко вървеше право напред. А що се отнася до подобието на лицата им, тия четири имаха лице на човек и лице на лъв отдясно; и тия четири имаха лице на вол отляво; тия четири имаха също и лице на орел. Такива бяха лицата им; и крилата им бяха разпрострени нагоре; по две крила на всяко бяха съединени едно с друго, а две покриваха телата им.

> And they went every one straight forward: whither the spirit was to go, they went; and they turned not when they went. As for the likeness of the living creatures, their appearance was like burning coals of fire, and like the appearance of lamps: it went up and down among the living creatures; and the fire was bright, and out of the fire went forth lightning. And the living creatures ran and returned as the appearance of a flash of lightning. Now as I beheld the living creatures, behold one wheel upon the earth by the living creatures, with his four faces. The appearance of the wheels and their work was like unto the colour of a beryl: and they four had one likeness: and their appearance and their work was as it were a wheel in the middle of a wheel. When they went, they went upon their four sides: and they turned not when they went. As for their rings, they were so high that they were dreadful; and their rings were full of eyes round about them four. And when the living creatures went, the wheels went by them: and when the living creatures were lifted up from the earth, the wheels were lifted up. Whithersoever the spirit was to go, they went, thither was their spirit to go; and the wheels were lifted up over against them: for the spirit of the living creature was in the wheels.

> И те вървяха всяко направо пред себе си; накъдето духът щеше да отиде, натам отиваха; и не се обръщаха, когато вървяха. А що се отнася до подобието на живите същества, видът им беше като горящи въглени от огън и като вид на светилници; той се движеше нагоре и надолу между живите същества; и огънят беше сияен, и от огъня излизаше светкавица. И живите същества тичаха и се връщаха като вид на светкавичен блясък. И когато гледах живите същества, ето, едно колело на земята при живите същества, при четирите им лица. Видът на колелата и устройството им беше като цвят на хризолит; и четирите имаха еднакво подобие; и видът им и устройството им беше сякаш колело в средата на колело. Когато се движеха, движеха се на четирите си страни; и не се обръщаха, когато се движеха. А обръчите им бяха толкова високи, че будеха страх; и обръчите им бяха пълни с очи наоколо, и у четирите. И когато живите същества се движеха, колелата се движеха до тях; и когато живите същества се издигаха от земята, колелата се издигаха. Накъдето духът щеше да отиде, натам отиваха; натам щеше да отиде и техният дух; и колелата се издигаха срещу тях; защото духът на живото същество беше в колелата.

> When those went, these went; and when those stood, these stood; and when those were lifted up from the earth, the wheels were lifted up over against them: for the spirit of the living creature was in the wheels. And the likeness of the firmament upon the heads of the living creature was as the colour of the terrible crystal, stretched forth over their heads above. And under the firmament were their wings straight, the one toward the other: every one had two, which covered on this side, and every one had two, which covered on that side, their bodies. And when they went, I heard the noise of their wings, like the noise of great waters, as the voice of the Almighty, the voice of speech, as the noise of an host: when they stood, they let down their wings. And there was a voice from the firmament that was over their heads, when they stood, and had let down their wings. And above the firmament that was over their heads was the likeness of a throne, as the appearance of a sapphire stone: and upon the likeness of the throne was the likeness as the appearance of a man above upon it. And I saw as the colour of amber, as the appearance of fire round about within it, from the appearance of his loins even upward, and from the appearance of his loins even downward, I saw as it were the appearance of fire, and it had brightness round about. As the appearance of the bow that is in the cloud in the day of rain, so was the appearance of the brightness round about. This was the appearance of the likeness of the glory of the Lord. And when I saw it, I fell upon my face, and I heard a voice of one that spake. Ezekiel 1:1–28.

> Когато онези се движеха, и те се движеха; и когато онези стояха, и те стояха; и когато онези се издигаха от земята, колелата се издигаха срещу тях; защото духът на живото същество беше в колелата. И подобието на простора над главите на живите същества беше като вида на страшен кристал, прострян над главите им отгоре. А под простора крилете им бяха изправени, едно към друго; всяко имаше две, които покриваха от едната страна, и всяко имаше две, които покриваха от другата страна телата им. И когато се движеха, чувах шума на крилете им, като шум на големи води, като гласа на Всемогъщия, глас на говор, като шум на войнство; когато стояха, отпускаха крилете си. И имаше глас от простора, който беше над главите им, когато стояха и бяха отпуснали крилете си. А над простора, който беше над главите им, имаше подобие на престол, на вид като сапфирен камък; и върху подобието на престола имаше подобие като изглед на човек отгоре върху него. И видях като цвят на кехлибар, като изглед на огън наоколо вътре в него, от изгледа на бедрата му и нагоре; и от изгледа на бедрата му и надолу видях като че ли изглед на огън, и имаше сияние наоколо. Какъвто е изгледът на дъгата, която е в облака в дъждовен ден, такъв беше изгледът на сиянието наоколо. Това беше изгледът на подобието на славата Господня. И когато го видях, паднах на лицето си и чух гласа на Един, Който говореше. Езекиил 1:1–28.

> “Ezekiel, the mourning exile prophet, in the land of the Chaldeans, was given a vision teaching the same lesson of faith in the mighty God of Israel. As he was upon the banks of the river Chebar, a whirlwind seemed to come from the north, ‘a great cloud, and a fire infolding itself, and a brightness was about it, and out of the midst thereof as the color of amber.’ A number of wheels of strange appearance, intersecting one another, were moved by four living creatures. High above all these was ‘the likeness of a throne, as the appearance of a sapphire stone: and upon the likeness of the throne was the likeness as the appearance of a man above upon it.’ ‘As for the likeness of the living creatures, their appearance was like burning coals of fire, and like the appearance of lamps: it went up and down among the living creatures; and the fire was bright, and out of the fire went forth lightning.’ ‘And there appeared in the cherubims the form of a man’s hand under their wings.’

> „На Езекиил, пророка на скръбното изгнание, в земята на халдейците бе дадено видение, което преподаваше същия урок на вяра в могъщия Бог на Израил. Докато беше при бреговете на река Ховар, от север като че ли се надигна вихрушка, „голям облак, и огън, който се разгаряше в себе си, и сияние имаше около него, а отсред него нещо като цвят на кехлибар“. Няколко колела със странен вид, пресичащи се едно с друго, бяха движени от четири живи същества. Високо над всичко това имаше „подобие на престол, наглед като сапфирен камък; и върху подобието на престола имаше нещо като образ на човек отгоре на него“. „А що се отнася до подобието на живите същества, видът им беше като горящи въглени от огън и като вид на светилници; той се движеше нагоре и надолу между живите същества; и огънят беше светъл, и от огъня излизаха светкавици.“ „И в херувимите се виждаше образът на човешка ръка под крилата им.“

> “There were wheels within wheels in an arrangement so complicated that at first sight they appeared to Ezekiel to be all in confusion. But when they moved, it was with beautiful exactness and in perfect harmony. Heavenly beings were impelling these wheels, and, above all, upon the glorious sapphire throne, was the Eternal One; while round about the throne was the encircling rainbow, emblem of grace and love. Overpowered by the terrible glory of the scene, Ezekiel fell upon his face, when a voice bade him arise and hear the word of the Lord. Then there was given him a message of warning for Israel.” Testimonies, 751.

> „Имаше колела в колела, в тъй сложна подредба, че на пръв поглед те се сториха на Езекиил в пълно объркване. Но когато се движеха, това ставаше с прекрасна точност и в съвършена хармония. Небесни същества тласкаха тези колела и над всичко, върху славния сапфирен престол, беше Вечният; а около престола беше обгръщащата дъга — символ на благодат и любов. Покрусен от страшната слава на тази картина, Езекиил падна по лицето си, когато един глас му заповяда да стане и да чуе словото Господне. Тогава му бе дадена вест на предупреждение за Израил.“ Testimonies, 751.

> In the year that king Uzziah died I saw also the Lord sitting upon a throne, high and lifted up, and his train filled the temple. Above it stood the seraphims: each one had six wings; with twain he covered his face, and with twain he covered his feet, and with twain he did fly. And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. And the posts of the door moved at the voice of him that cried, and the house was filled with smoke. Then said I, Woe is me! for I am undone; because I am a man of unclean lips, and I dwell in the midst of a people of unclean lips: for mine eyes have seen the King, the Lord of hosts. Then flew one of the seraphims unto me, having a live coal in his hand, which he had taken with the tongs from off the altar: And he laid it upon my mouth, and said, Lo, this hath touched thy lips; and thine iniquity is taken away, and thy sin purged. Also I heard the voice of the Lord, saying, Whom shall I send, and who will go for us? Then said I, Here am I; send me. Isaiah 6:1–8.

> В годината, когато умря цар Озия, видях Господа, седнал на престол, висок и издигнат, и полите на одеждата Му изпълваха храма. Над Него стояха серафимите; всеки имаше по шест крила: с две покриваше лицето си, с две покриваше нозете си и с две летеше. И викаха един към друг и казваха: Свет, свет, свет е Господ Саваот; цялата земя е пълна с Неговата слава. И праговете на вратите се разтърсиха от гласа на онзи, който викаше, и домът се изпълни с дим. Тогава рекох: Горко ми! защото загинах; понеже съм човек с нечисти устни и живея сред народ с нечисти устни; защото очите ми видяха Царя, Господа Саваота. Тогава долетя при мене един от серафимите, като държеше в ръката си жив въглен, който бе взел с клещи от олтара. И го допря до устата ми и каза: Ето, това се допря до устните ти; и беззаконието ти се отне, и грехът ти се очисти. Чух още гласа на Господа, Който казваше: Кого да изпратя и кой ще отиде за нас? Тогава рекох: Ето ме, изпрати мене. Исая 6:1–8.

> “This vision was given to Ezekiel at a time when his mind was filled with gloomy forebodings. He saw the land of his fathers lying desolate. The city that was once full of people was no longer inhabited. The voice of mirth and the song of praise were no more heard within her walls. The prophet himself was a stranger in a strange land, where boundless ambition and savage cruelty reigned supreme. That which he saw and heard of human tyranny and wrong distressed his soul, and he mourned bitterly day and night. But the wonderful symbols presented before him beside the river Chebar revealed an overruling power mightier than that of earthly rulers. Above the proud and cruel monarchs of Assyria and Babylon the God of mercy and truth was enthroned.

> „Това видение бе дадено на Езекиил във време, когато умът му бе изпълнен с мрачни предчувствия. Той видя земята на бащите си да лежи опустошена. Градът, който някога беше пълен с народ, вече не беше населен. Гласът на веселие и песента на хвала вече не се чуваха в стените му. Самият пророк беше чужденец в чужда земя, където безграничното честолюбие и жестоката свирепост господстваха върховно. Това, което виждаше и чуваше за човешката тирания и неправда, измъчваше душата му, и той горко скърбеше денем и нощем. Но чудните символи, представени пред него край реката Ховар, разкриваха една върховна власт, по-могъща от властта на земните владетели. Над горделивите и жестоки монарси на Асирия и Вавилон бе възцарен Богът на милостта и истината.״

> “The wheellike complications that appeared to the prophet to be involved in such confusion were under the guidance of an infinite hand. The Spirit of God, revealed to him as moving and directing these wheels, brought harmony out of confusion; so the whole world was under His control. Myriads of glorified beings were ready at His word to overrule the power and policy of evil men, and bring good to His faithful ones.

> „Подобните на колела усложнения, които изглеждаха на пророка въвлечени в такава обърканост, бяха под ръководството на една безкрайна ръка. Божият Дух, разкрит му като движещ и насочващ тези колела, извеждаше хармония от объркаността; така и целият свят беше под Неговия контрол. Безброй прославени същества бяха готови по Неговото слово да осуетят силата и замислите на злите човеци и да донесат добро на Неговите верни.“

> “In like manner, when God was about to open to the beloved John the history of the church for future ages, He gave him an assurance of the Saviour’s interest and care for His people by revealing to him ‘One like unto the Son of man,’ walking among the candlesticks, which symbolized the seven churches. While John was shown the last great struggles of the church with earthly powers, he was also permitted to behold the final victory and deliverance of the faithful. He saw the church brought into deadly conflict with the beast and his image, and the worship of that beast enforced on pain of death. But looking beyond the smoke and din of the battle, he beheld a company upon Mount Zion with the Lamb, having, instead of the mark of the beast, the ‘Father’s name written in their foreheads.’ And again he saw ‘them that had gotten the victory over the beast, and over his image, and over his mark, and over the number of his name, stand on the sea of glass, having the harps of God’ and singing the song of Moses and the Lamb.

> „По същия начин, когато Бог се готвеше да открие на възлюбения Йоан историята на църквата за бъдещите векове, Той му даде уверение за интереса и грижата на Спасителя към Неговия народ, като му разкри „Един, подобен на Човешкия Син“, Който ходеше сред светилниците, символизиращи седемте църкви. Докато на Йоан бе показано последното велико борение на църквата със земните сили, нему бе позволено също да съзре и окончателната победа и избавление на верните. Той видя църквата въвлечена в смъртоносен конфликт със звяра и неговия образ, и поклонението на този звяр наложено под страх от смърт. Но, гледайки отвъд дима и грохота на битката, той съзря на хълма Сион една група с Агнеца, които, вместо белега на звяра, имаха „името на Отца Му написано на челата си“. И отново видя „ония, които бяха победили звяра, и неговия образ, и белега му, и числото на името му, да стоят на стъкленото море, като държаха Божиите арфи“ и пееха песента на Моисей и на Агнеца.“

> “These lessons are for our benefit. We need to stay our faith upon God, for there is just before us a time that will try men’s souls. Christ, upon the Mount of Olives, rehearsed the fearful judgments that were to precede His second coming: ‘Ye shall hear of wars and rumors of wars.’ ‘Nation shall rise against nation, and kingdom against kingdom: and there shall be famines, and pestilences, and earthquakes, in divers places. All these are the beginning of sorrows.’ While these prophecies received a partial fulfillment at the destruction of Jerusalem, they have a more direct application to the last days.

> „Тези поуки са за наша полза. Ние трябва да утвърдим вярата си в Бога, защото непосредствено пред нас е време, което ще изпита душите на човеците. Христос, на Елеонския хълм, изложи страшните съдби, които трябваше да предшестват Неговото второ пришествие: „Ще чуете за войни и за военни слухове.“ „Ще се повдигне народ против народ и царство против царство; и на разни места ще има глад, мор и земетресения. А всичко това е начало на страданията.“ Макар че тези пророчества получиха частично изпълнение при разрушението на Йерусалим, те имат по-пряко приложение към последните дни.

> “We are standing on the threshold of great and solemn events. Prophecy is fast fulfilling. The Lord is at the door. There is soon to open before us a period of overwhelming interest to all living. The controversies of the past are to be revived; new controversies will arise. The scenes to be enacted in our world are not yet even dreamed of. Satan is at work through human agencies. Those who are making an effort to change the Constitution and secure a law enforcing Sunday observance little realize what will be the result. A crisis is just upon us.

> „Ние стоим на прага на велики и тържествени събития. Пророчеството бързо се изпълнява. Господ е при вратата. Скоро пред нас ще се открие период на поразителен интерес за всички живи. Споровете от миналото ще бъдат възобновени; ще възникнат нови спорове. Сцените, които ще се разиграят в нашия свят, все още не са дори сънувани. Сатана действа чрез човешки оръдия. Онези, които полагат усилия да изменят Конституцията и да осигурят закон, налагащ спазването на неделята, малко съзнават какъв ще бъде резултатът. Криза е тъкмо над нас.“

> “But God’s servants are not to trust to themselves in this great emergency. In the visions given to Isaiah, to Ezekiel, and to John we see how closely heaven is connected with the events taking place upon the earth and how great is the care of God for those who are loyal to Him. The world is not without a ruler. The program of coming events is in the hands of the Lord. The Majesty of heaven has the destiny of nations, as well as the concerns of His church, in His own charge.

> „Но Божиите служители не трябва да се уповават на себе си в тази велика криза. Във виденията, дадени на Исая, на Езекиил и на Йоан, виждаме колко тясно е свързано небето със събитията, които се извършват на земята, и колко велика е Божията грижа за онези, които са Му верни. Светът не е без управител. Програмата на предстоящите събития е в ръцете на Господа. Величието на небето държи в Своя власт съдбата на народите, както и делата на Своята църква.“

> “We permit ourselves to feel altogether too much care, trouble, and perplexity in the Lord’s work. Finite men are not left to carry the burden of responsibility. We need to trust in God, believe in Him, and go forward. The tireless vigilance of the heavenly messengers, and their unceasing employment in their ministry in connection with the beings of earth, show us how God’s hand is guiding the wheel within a wheel. The divine Instructor is saying to every actor in His work, as He said to Cyrus of old: ‘I girded thee, though thou hast not known Me.’

> „Позволяваме си да чувстваме съвсем прекомерно много грижа, безпокойство и недоумение в Господното дело. Крайните човеци не са оставени да носят бремето на отговорността. Ние трябва да се уповаваме на Бога, да вярваме в Него и да вървим напред. Неуморната бдителност на небесните вестители и тяхната непрестанна заетост в служението им във връзка със земните същества ни показват как Божията ръка направлява колело в колело. Божественият Учител казва на всеки деятел в Своето дело, както някога каза на Кир: „Аз те препасах, макар да не Ме познаваше.““

> “In Ezekiel’s vision God had His hand beneath the wings of the cherubim. This is to teach His servants that it is divine power that gives them success. He will work with them if they will put away iniquity and become pure in heart and life.

> „Във видението на Езекиил Бог имаше ръката Си под крилете на херувимите. Това е, за да поучи Своите слуги, че божествената сила е тази, която им дава успех. Той ще работи с тях, ако те отхвърлят беззаконието и станат чисти по сърце и живот.

> “The bright light going among the living creatures with the swiftness of lightning represents the speed with which this work will finally go forward to completion. He who slumbers not, who is continually at work for the accomplishment of His designs, can carry forward His great work harmoniously. That which appears to finite minds entangled and complicated, the Lord’s hand can keep in perfect order. He can devise ways and means to thwart the purposes of wicked men, and He will bring to confusion the counsels of them that plot mischief against His people.

> „Ярката светлина, която се движи между живите същества с бързината на мълния, представлява скоростта, с която това дело накрая ще напредне към завършване. Онзи, Който не дреме и непрестанно работи за осъществяването на Своите намерения, може хармонично да придвижва напред Своето велико дело. Това, което на ограничените умове изглежда заплетено и сложно, Господната ръка може да поддържа в съвършен ред. Той може да измисли пътища и средства, за да осуети намеренията на нечестивите човеци, и ще доведе до смущение съветите на онези, които кроят зло против Неговия народ.“

> “Brethren, it is no time now for mourning and despair, no time to yield to doubt and unbelief. Christ is not now a Saviour in Joseph’s new tomb, closed with a great stone and sealed with the Roman seal; we have a risen Saviour. He is the King, the Lord of hosts; He sitteth between the cherubim; and amid the strife and tumult of nations He guards His people still. He who ruleth in the heavens is our Saviour. He measures every trial. He watches the furnace fire that must test every soul. When the strongholds of kings shall be overthrown, when the arrows of God’s wrath shall strike through the hearts of His enemies, His people will be safe in His hands.” Testimonies, volume 5, 752–754.

> „Братя, сега не е време за скръб и отчаяние, не е време да се предаваме на съмнение и неверие. Христос не е сега Спасител в новия Йосифов гроб, затворен с голям камък и запечатан с римския печат; ние имаме възкръснал Спасител. Той е Царят, Господът на Силите; Той седи между херувимите; и сред борбата и смутовете на народите Той все още пази Своя народ. Онзи, Който управлява в небесата, е нашият Спасител. Той отмерва всяко изпитание. Той наблюдава огъня на пещта, който трябва да изпита всяка душа. Когато крепостите на царете бъдат съборени, когато стрелите на Божия гняв пронижат сърцата на Неговите врагове, Неговият народ ще бъде в безопасност в Неговите ръце.“ Свидетелства, том 5, 752–754.

Ezekiel represents the candidates to be among the one hundred and forty-four thousand, and line upon line his experience in the sanctuary aligns with Isaiah’s and John’s experience within the sanctuary. We are now in the temple test, the second of the three tests that seals the one hundred and forty-four thousand. That period is the purification accomplished by the Messenger of the Covenant in fulfillment of Malachi three. The purification process of three tests, is Malachi’s fiery “furnace” “that must test every soul.” When the third angel arrived on October 22, 1844 the Messenger of the Covenant suddenly came to His temple and led the wise virgins of that history into the Most Holy Place, in order to seal His faithful, but the virgins of that history rebelled, and by 1856 the Philadelphian Millerite movement had changed unto the Laodicean Millerite movement and in 1863 became the Laodicean Seventh-day Adventist church.

Езекиил представлява кандидатите да бъдат сред сто четиридесет и четирите хиляди, и ред след ред неговият опит в светилището се съгласува с опита на Исая и Йоан в светилището. Ние сега сме в изпита на храма, втория от трите изпита, който запечатва сто четиридесет и четирите хиляди. Този период е очистването, извършвано от Вестителя на завета в изпълнение на Малахия трета глава. Процесът на очистване чрез трите изпита е огнената „пещ“ на Малахия, „която трябва да изпита всяка душа“. Когато третият ангел дойде на 22 октомври 1844 г., Вестителят на завета внезапно дойде в Своя храм и поведе мъдрите девици от онази история в Пресветото място, за да запечата Своите верни, но девиците от онази история се разбунтуваха и до 1856 г. филаделфийското милеритско движение се беше променило в лаодикийското милеритско движение, а през 1863 г. стана Лаодикийската църква на адвентистите от седмия ден.

The third angel who arrived suddenly on October 22, 1844 withdrew his presence in 1863, and then returned on September 11, 2001. Twenty-five years later the temple test that was typified by October 22, 1844 is now being repeated. Twenty-five is symbolically a prophetic tithe of two hundred and fifty, and two hundred and fifty is a symbol of the history represented in verses eleven to fifteen of Daniel eleven. Two hundred and fifty, and twenty-five is a wheel within the sanctuary vision of Ezekiel. Twenty-five is a symbol of the separation of the wise and the wicked in fulfillment of the three-step testing process that is represented in the work of purification that is accomplished by the Messenger of the Covenant.

Третият ангел, който пристигна внезапно на 22 октомври 1844 г., оттегли присъствието си през 1863 г., а след това се завърна на 11 септември 2001 г. Двадесет и пет години по-късно храмовият изпит, който беше предобразен от 22 октомври 1844 г., сега се повтаря. Двадесет и пет символично е пророчески десятък от двеста и петдесет, а двеста и петдесет е символ на историята, представена в стихове единадесет до петнадесет от Даниил единадесета глава. Двеста и петдесет, и двадесет и пет, са колело в колелото в светилищното видение на Езекиил. Двадесет и пет е символ на отделянето на мъдрите и нечестивите в изпълнение на тристепенния процес на изпитване, който е представен в делото на очистване, извършвано от Вестителя на завета.

Matthew twenty-five contains three parables, and each parable identifies the separation of the wise and wicked in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. The hope of God’s people represented in the chapter is that they might be a wise virgin in possession of the oil of the message of the midnight cry. Their hope is that they are judged a faithful servant in their stewardship of employing the special talents that were given them to manage in their personal probationary period. Their hope is that they are judged as a sheep of God’s pasture, seated upon His right side, and not a goat on his left. Twenty-five is a symbol of the separation of the wise and wicked in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. Twenty-five is one of Ezekiel’s wheels.

Матей двадесет и пета глава съдържа три притчи, и всяка притча посочва отделянето на мъдрите от нечестивите във времето на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Надеждата на Божия народ, представена в тази глава, е да бъде мъдра девица, притежаваща маслото на вестта на среднощния вик. Тяхната надежда е да бъдат отсъдени като верен слуга в своето настойничество при използването на специалните таланти, които са им били дадени да управляват в своя личен изпитателен срок. Тяхната надежда е да бъдат отсъдени като овца от Божието пасбище, седяща отдясно на Него, а не като козел отляво на Него. Двадесет и пет е символ на отделянето на мъдрите от нечестивите във времето на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Двадесет и пет е едно от колелата на Езекиил.

> In the five and twentieth year of our captivity, in the beginning of the year, in the tenth day of the month, in the fourteenth year after that the city was smitten, in the selfsame day the hand of the Lord was upon me, and brought me thither. Ezekiel 40:1.

> В двадесет и петата година от пленничеството ни, в началото на годината, на десетия ден от месеца, в четиринадесетата година след като градът бе поразен, в същия този ден ръката на Господа беше върху мен и ме заведе там. Езекил 40:1.

The twenty-fifth year of captivity is represented by October 22, which is represented by the closing of a dispensational door. On October 22, 1844 a door was opened and a door was closed as two classes were separated.

Двадесет и петата година на пленничеството е представена от 22 октомври, който е представен от затварянето на една диспенсационна врата. На 22 октомври 1844 г. една врата се отвори и една врата се затвори, когато две групи бяха отделени.

> And to the angel of the church in Philadelphia write; These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth; I know thy works: behold, I have set before thee an open door, and no man can shut it: for thou hast a little strength, and hast kept my word, and hast not denied my name. Revelation 3:7, 8.

> И до ангела на църквата във Филаделфия пиши: Това казва Светият, Истинният, Онзи, Който има Давидовия ключ, Който отваря, и никой не затваря; и затваря, и никой не отваря: Зная твоите дела; ето, поставих пред теб отворена врата, и никой не може да я затвори; защото имаш малко сила, и си опазил Моето слово, и не си се отрекъл от Моето име. Откровение 3:7, 8.

Christ tells the angel of Philadelphia that He knows their work, that He has set before the church of Philadelphia, an open door. That door is opened by “the key of David,” the key that is placed upon Eliakim.

Христос казва на ангела на Филаделфия, че знае делата им, че е поставил пред Филаделфийската църква отворена врата. Тази врата е отворена чрез „ключа Давидов“, ключа, който е положен върху Елиаким.

> And it shall come to pass in that day, that I will call my servant Eliakim the son of Hilkiah: And I will clothe him with thy robe, and strengthen him with thy girdle, and I will commit thy government into his hand: and he shall be a father to the inhabitants of Jerusalem, and to the house of Judah. And the key of the house of David will I lay upon his shoulder; so he shall open, and none shall shut; and he shall shut, and none shall open. Isaiah 22:20–22.

> И ще стане в онзи ден, че ще повикам слугата Си Елиаким, сина на Хелкия; и ще го облека с твоята одежда, и ще го укрепя с твоя пояс, и ще предам в ръката му твоето управление; и той ще бъде баща на жителите на Ерусалим и на Юдовия дом. И ключа на Давидовия дом ще положа на рамото му; тъй че той ще отваря, и никой няма да затваря; и той ще затваря, и никой няма да отваря. Исая 22:20–22.

The day that Eliakim is called, he is separated from wicked Shebna.

В деня, когато Елиаким е призован, той е отделен от нечестивия Шевна.

> Thus saith the Lord God of hosts, Go, get thee unto this treasurer, even unto Shebna, which is over the house, and say, What hast thou here? and whom hast thou here, that thou hast hewed thee out a sepulchre here, as he that heweth him out a sepulchre on high, and that graveth an habitation for himself in a rock? Behold, the Lord will carry thee away with a mighty captivity, and will surely cover thee. He will surely violently turn and toss thee like a ball into a large country: there shalt thou die, and there the chariots of thy glory shall be the shame of thy lord’s house. Isaiah 22:15–18.

> Тъй казва Господ Бог на Силите: Иди, влез при този ковчежник, при Савна, който е над дома, и кажи: Какво имаш ти тук? и кого имаш ти тук, та си издялал тук за себе си гробница, както онзи, който си издълбава гробница нависоко и си издява жилище в скала? Ето, Господ ще те отнесе с мощно пленяване и непременно ще те покрие. Той непременно ще те завърти и захвърли като топка в широка страна; там ще умреш и там колесниците на твоята слава ще бъдат позор за дома на твоя господар. Исая 22:15–18.

The separation of the wise and foolish virgins that fulfilled the illustration of Shebna and Eliakim was fulfilled on October 22, 1844, and also in the twenty-fifth year of captivity of Jehoiachin which was October 22, 573 BC. In Ezekiel chapter eight the wicked within Adventism, represented by Jerusalem, are represented by twenty-five men bowing to the sun. The destruction of Jerusalem represents the Sunday law, which is also the waymark which ends the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. That sealing time began on September 11, 2001, and Jesus is both the Alpha and Omega, so September 11, 2001 as the beginning of the sealing illustrates the end, at the Sunday law.

Разделянето на мъдрите и неразумните девици, което изпълни илюстрацията за Шевна и Елиаким, се изпълни на 22 октомври 1844 г., а също и в двадесет и петата година от плена на Йехония, която беше 22 октомври 573 г. пр. Хр. В осма глава на Езекиил нечестивите в рамките на адвентизма, представени чрез Ерусалим, са представени от двадесет и пет мъже, които се покланят на слънцето. Разрушението на Ерусалим представлява неделния закон, който също е и ориентирът, слагащ край на времето за запечатване на сто четиридесет и четирите хиляди. Това време за запечатване започна на 11 септември 2001 г., а Исус е и Алфа, и Омега, така че 11 септември 2001 г. като начало на запечатването илюстрира края — при неделния закон.

September 11, 2001 was typified by the Minneapolis meetings of 1888, for Sister White identifies that when the great buildings of New York came down at 9/11, Revelation 18:1–3 was fulfilled. At that time, as in 1888 she identified the angel of Revelation eighteen descended to lighten the earth with His glory. The rebellion of 1888 she aligned with the rebellion of Korah, Dathan and Abiram, who also had two hundred and fifty men of renown join in their apostasy. Two hundred and fifty rebels in the rebellion of Korah and his cohorts in the beginning history of ancient Israel typified the twenty-five men who were bowing to the sun at the ending of ancient Israel.

11 септември 2001 г. беше предобразен от събранията в Минеаполис през 1888 г., защото сестра Уайт посочва, че когато големите сгради на Ню Йорк паднаха на 11 септември, Откровение 18:1–3 се изпълни. По онова време, както и през 1888 г., тя посочи, че ангелът от осемнадесета глава на Откровение слезе, за да освети земята със славата Си. Бунтът от 1888 г. тя съпостави с бунта на Корей, Датан и Авирон, към които в тяхното отстъпление се присъединиха и двеста и петдесет именити мъже. Двеста и петдесет бунтовници в бунта на Корей и неговите съмишленици в началната история на древния Израил бяха предобраз на двадесет и петте мъже, които се покланяха на слънцето в заключителната история на древния Израил.

Twenty-five leaders of Laodicean Adventism bowing at the Sunday law and two hundred and fifty at 9/11 sets forth the sealing time with the symbolism of twenty-five, (the symbol of the separation of the wise and wicked) to mark the beginning and ending of the sealing time. Whether it’s the two hundred and fifty rebels in the time of Moses, or the twenty-five men in Ezekiel chapter eight, or of Matthew chapter twenty-five’s three witnesses of the separation, or the twenty-fifth year of the captivity in Ezekiel forty; all the manifestations of the symbol of twenty-five, align with the three two hundred- and fifty-year periods that reached their conclusion in 207 BC, 313 and 2026 respectively.

Двадесет и пет водачи на лаодикийския адвентизъм, покланящи се пред неделния закон, и двеста и петдесет при 11 септември представят времето на запечатването чрез символиката на числото двадесет и пет (символ на отделянето на мъдрите и нечестивите), за да отбележат началото и края на времето на запечатването. Независимо дали става дума за двестате и петдесет бунтовници по времето на Мойсей, или за двадесет и петимата мъже в осмата глава на Езекиил, или за трите свидетелства в двадесет и пета глава на Матей за отделянето, или за двадесет и петата година на плена в Езекиил четиридесет; всички проявления на символа на числото двадесет и пет се съгласуват с трите периода от по двеста и петдесет години, които достигнаха своя завършек съответно през 207 г. пр. Хр., 313 и 2026 г.

Twenty-five is an axle, so to speak, of twenty-five that brings all the lines of twenty-five into perfection. It becomes one of the prophetic keys of the kingdom given to Peter to bring clarity into the hidden history of verse forty. It has been repeatedly established on more than three witnesses that verses ten to fifteen of Daniel eleven represent a line that covers the history from 1989 unto the Sunday law, which is the hidden history of verse forty. The lion of the tribe of Judah is now unsealing the wheels of Ezekiel as He opens the hidden history that will finalize the message of the Midnight Cry of the latter days.

Двадесет и пет е, така да се каже, ос на двадесет и пет, която довежда всички линиѝ на двадесет и пет до съвършенство. То се превръща в един от пророческите ключове на царството, дадени на Петър, за да внесе яснота в скритата история на четиридесети стих. Многократно е било утвърдено въз основа на повече от трима свидетели, че стихове от десети до петнадесети на Даниил единадесета глава представляват линия, която обхваща историята от 1989 година до неделния закон, което е скритата история на четиридесети стих. Лъвът от Юдовото племе сега разпечатва колелата на Езекиил, докато открива скритата история, която ще завърши вестта на среднощния вик в последните дни.

In the following articles we will continue to identify Ezekiel’s wheels that represent the complex interplay of men in the latter days. Ezekiel chapter one at the beginning of this article and the accompanying passage from Testimonies volume five set forth will be our continued point of reference as we proceed in the articles. When the wheels are set forth in their proper place, and with their proper intersections with the other wheels of prophetic history we will demonstrate that the three hundred and ninety-one years and fifteen days that empowered the first angel on August 11, 1840 is also represented by Ezekiel as three hundred and ninety years, connected with the one and a half years of the siege of Jerusalem; and that the arrival of this prophetic light identifies the lifting up of the ensign of the one hundred and forty-four thousand.

В следващите статии ще продължим да разпознаваме колелата на Езекиил, които представляват сложното взаимодействие на хората в последните дни. Първа глава на Езекиил, изложена в началото на тази статия, и придружаващият я пасаж от „Свидетелства“, том пети, ще бъдат нашата постоянна отправна точка, докато продължаваме със статиите. Когато колелата бъдат поставени на правилното им място и в техните правилни пресичания с другите колела на пророческата история, ще покажем, че триста деветдесет и една години и петнадесет дни, които дадоха сила на първия ангел на 11 август 1840 г., също са представени от Езекиил като триста и деветдесет години, свързани с година и половина от обсадата на Ерусалим; и че идването на тази пророческа светлина разкрива издигането на знамето на сто четиридесет и четирите хиляди.

July 27, 1299 unto 1337 represents thirty-eight years at the beginning of the one hundred and fifty years (five months) of Revelation nine, verse ten. That one hundred and fifty years connects with the three hundred and ninety-one years and fifteen days of verse fifteen. Thus, the beginning of the two periods, make up one line of prophecy which concluded in the fulfillment of the 1838 and 1840 prediction of Josiah Litch and marked the rising up and empowerment of the Millerite movement. That history at the beginning of Adventism, marks the rising up of the one hundred and forty-four thousand as an ensign in advance of the Sunday law. Thus, Ezekiel’s three hundred and ninety years, and one point five years (1.5) of Jerusalem’s siege marks the end of the line of prophecy that began in 1299.

27 юли 1299 до 1337 представя тридесет и осем години в началото на сто и петдесетте години (пет месеца) от Откровение 9:10. Тези сто и петдесет години се свързват с триста деветдесет и една години и петнадесет дни от стих 15. Така началото на двата периода съставя една пророческа линия, която завърши в изпълнението на предсказанието на Джосая Лич от 1838 и 1840 г. и отбеляза издигането и овластяването на милеритското движение. Тази история в началото на адвентизма бележи издигането на сто четиридесет и четирите хиляди като знаме преди неделния закон. Така тритеста и деветдесетте години на Езекиил и една цяло и пет десети години (1.5) от обсадата на Ерусалим бележат края на пророческата линия, която започна през 1299 г.

It would be worthwhile to consider the passage from Testimonies, volume five in advance of the next article.

Би било полезно да се разгледа откъсът от „Свидетелства“, том пети, преди следващата статия.

Back to Articles