Article

# Panium - Number Four

Паний — Номер четири

An Alliance

Съюз

Author

Jeff Pippenger

Published

March 4, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the history of Panium an alliance was formed between Antiochus Magnus and Philip of Macedon. The battle was directly carried out against the child Ptolemy V by Antiochus, and Philip contributed in the sense that his warfare in other parts of the realm prevented other armies from coming to the aid of the Egyptian child king. This means that Putin, the final king of the south—typified by the child king of Egypt (child meaning last generation prophetically) is defeated by Trump represented as Antiochus Magnus who defeated Ptolemy V at Panium and as Reagan defeated the USSR in 1989.

В историята на Паниум бе сключен съюз между Антиох Велики и Филип Македонски. Битката бе водена непосредствено от Антиох срещу детето Птолемей V, а Филип допринесе в смисъл, че неговата война в други части на царството възпрепятства други войски да дойдат на помощ на египетския цар-дете. Това означава, че Путин, последният цар на юга — предобразен от египетския цар-дете (дете в пророчески смисъл означава последно поколение) — е победен от Тръмп, представен чрез Антиох Велики, който победи Птолемей V при Паниум, както и както Рейгън победи СССР през 1989 г.

Philip means “a lover of horses” and “horses” symbolize both military and economic power. Horses pull chariots and are ridden by soldiers, and horses also move goods to the market. “Horses” are a symbol of “chariots, ships and horsemen” which is the primary symbol of the United States in its proxy relationship with the king of the north as set forth in verse forty.

Филип означава „любител на коне“, а „конете“ символизират както военна, така и икономическа мощ. Конете теглят колесници и са яздени от войници, а също така превозват стоки до пазара. „Конете“ са символ на „колесници, кораби и конници“, което е първостепенният символ на Съединените щати в техните посреднически взаимоотношения с северния цар, както е изложено в четиридесети стих.

Trump’s ally has two typifications in Philip of Macedon and Herod Philip the Tetrarch. Whether it is Herod Philip or Philip of Macedon the symbol identifies one who loves the power supplied to it by either Caesar or Antiochus, respectively. Philip loves horses, and one Philip was from Macedon, which held a central and foundational role in Alexander the Great’s kingdom.

Съюзникът на Тръмп има две типологични предобразования в лицето на Филип Македонски и Ирод Филип тетрарха. Независимо дали става дума за Ирод Филип или за Филип Македонски, символът обозначава онзи, който обича властта, предоставена му съответно от Цезар или от Антиох. Филип обича конете, а единият Филип беше от Македония, която заемаше централна и основополагаща роля в царството на Александър Велики.

It was his homeland, the kingdom he inherited from his father, Philip II, and the springboard for his vast empire. Located in the northern part of Greece, Macedon was distinct as the political and military core where Alexander was born (in Pella, 356 BC) and raised, and it provided the initial resources, manpower, and organizational structure that fueled his conquests. In essence, Macedon was the nucleus of Alexander’s kingdom—its starting point, military engine, and the region that anchored his identity as a Macedonian king, even as his empire grew far beyond its borders.

Това беше неговата родина, царството, което наследи от баща си, Филип II, и отправната точка за неговата необятна империя. Разположена в северната част на Гърция, Македония се отличаваше като политическото и военното ядро, където Александър бе роден (в Пела, 356 г. пр. Хр.) и възпитан, и тя му осигури първоначалните ресурси, човешка сила и организационна структура, които подхраниха завоеванията му. По същество Македония беше ядрото на царството на Александър — неговата изходна точка, военен двигател и областта, която утвърждаваше неговата самоличност като македонски цар, дори когато империята му нарасна далеч отвъд нейните предели.

Macedon represents the northern area of Alexander’s fourfold kingdom. Thus, one Philip is the Tetrarch, meaning ‘a fourth part,’ and the other Philip is ‘one-fourth’ of the four winds of Alexander’s former empire.

Македон представлява северната област на четворното царство на Александър. Така единият Филип е тетрарх, което означава „четвърта част“, а другият Филип е „една четвърт“ от четирите ветрове на някогашната империя на Александър.

Herod represents one who rejects the covenant. Esau, the blood line that leads to Herod rejected his birthright. At the very beginning of the history of a chosen covenant people Esau becomes a symbol of those who reject the covenant Christ died to confirm. At the very point where God was going to expand his chosen covenant people into twelve tribes, Esau rebelled. At the end of ancient Israel, when at the cross the Jews claimed they had “no other king than Caesar” the Jewish nation became the symbol at the end which had been typified by Esau in the beginning. Herod’s family tree is made up of the blood line of Esau and the Jews, a blood line symbolized by a rebellious covenant breaker at the beginning and a rebellious covenant people at the end.

Ирод представлява онзи, който отхвърля завета. Исав, кръвната линия, която води до Ирод, отхвърли първородството си. Още в самото начало на историята на един избран заветен народ Исав става символ на онези, които отхвърлят завета, който Христос умря, за да утвърди. Тъкмо в момента, когато Бог щеше да разшири Своя избран заветен народ в дванадесет племена, Исав се разбунтува. В края на древния Израил, когато при кръста юдеите заявиха, че нямат „друг цар освен Кесаря“, юдейският народ стана в края символ на онова, което бе предобразено от Исав в началото. Родословието на Ирод е съставено от кръвната линия на Исав и на юдеите — линия, символизирана от бунтовен нарушител на завета в началото и от бунтовен заветен народ в края.

Herod the Great imposed the taxes that brought Joseph and Mary to Bethlehem, and one of his three sons, Herod Antipas the son of Herod the Great ruled during the time of the cross. The period of Christ’s life from His birth to His death is symbolically represented by the family of Herod, thus identifying the history as the time of the chosen people’s visitation, a visitation the Jews by and large never saw.

Ирод Велики наложи данъците, които доведоха Йосиф и Мария във Витлеем, а един от тримата му синове — Ирод Антипа, синът на Ирод Велики — управляваше по времето на кръста. Периодът от живота на Христос от Неговото рождение до Неговата смърт е символично представен от дома на Ирод, като по този начин се обозначава историята като времето на посещението на избрания народ — посещение, което юдеите като цяло никога не видяха.

Herod the Great murdered the children in response to Jesus’ birth, thus repeating the history of the birth of Moses when Egypt was murdering children. The first child slaughter was an attempt to murder the expected chosen one and the last child slaughter was again an attempt to murder the expected chosen one. The one hundred and forty-four thousand sing the song of Moses and the Lamb, and prophetically a “song” represents an experience. The one hundred and forty-four thousand live in a period that possesses parallel experiences. One of those parallels arrived on January 22, 1973 with a Supreme Court ruling allowing abortions in the USA. In the following forty-nine years roughly 66 million potential candidates to be among the one hundred and forty-four thousand were slaughtered through federally sanctioned abortion.

Ирод Велики уби децата в отговор на раждането на Исус, като по този начин повтори историята на раждането на Моисей, когато Египет избиваше деца. Първото избиване на деца беше опит да бъде убит очакваният избраник, а последното избиване на деца отново беше опит да бъде убит очакваният избраник. Сто четиридесет и четирите хиляди пеят песента на Моисей и на Агнето, а в пророчески смисъл една „песен“ представлява едно преживяване. Сто четиридесет и четирите хиляди живеят в период, който притежава успоредни преживявания. Един от тези паралели настъпи на 22 януари 1973 г. с решение на Върховния съд, позволяващо аборти в САЩ. През следващите четиридесет и девет години приблизително 66 милиона потенциални кандидати да бъдат сред сто четиридесет и четирите хиляди бяха избити чрез федерално санкционирания аборт.

Power symbolizes military strength:

Силата символизира военна мощ:

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> И звярът, който видях, приличаше на леопард; и краката му бяха като краката на мечка, а устата му — като устата на лъв; и змеят му даде силата си, престола си и голяма власт. Откровение 13:2.

The dragon, who is pagan Rome provided three things for the papacy, i.e. “his power, and his seat, and great authority.” In verse twelve the USA, the earth beast is represented as exercising all the “power” of the beast before him. Yet the word “power” in verse two is a different Greek word than the word translated as “power” in verse twelve. In verse two “power” is G1722: meaning in the face of (literally or figuratively): in the presence (sight) of.

Змеят, който е езическият Рим, предостави на папството три неща, а именно „силата си, престола си и голяма власт“. В дванадесети стих Съединените щати, земният звяр, са представени като упражняващи цялата „власт“ на звяра преди него. И все пак думата „власт“ в стих втори е различна гръцка дума от думата, преведена като „власт“ в дванадесети стих. В стих втори „власт“ е G1722, със значение: пред лицето на (буквално или преносно): в присъствието (пред погледа) на.

The word “power” in verse twelve is a different Greek word.

Думата „власт“ в дванадесети стих е предадена с друга гръцка дума.

> And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed. Revelation 13:12.

> И упражнява цялата власт на първия звяр пред него и кара земята и онези, които живеят на нея, да се поклонят на първия звяр, чиято смъртоносна рана беше изцелена. Откровение 13:12.

The word “power” G1832 here means, (in the sense of ability); privilege, that is, delegated influence: authority, jurisdiction, liberty, power, right, strength. The word “power” in verse twelve is identifying that the earth beast is the sea beast’s delegated authority—the USA is the proxy representative of the sea beast. The USA exercises all the delegated authority of the first beast. In verse two pagan Rome gave three things to the papacy. Clovis gave his military and economic might to the papacy in 496 at the Battle of Tolbiac. Constantine gave the “seat” of the empire away in 330 and Justinian identified the pope as the corrector of heretics and the head of the churches by a decree in 533. Clovis in 496 typifies Reagan in 1989. Reagan typifies Trump.

Думата „власт“ G1832 тук означава (в смисъл на способност); привилегия, тоест делегирано влияние: власт, юрисдикция, свобода, сила, право, мощ. Думата „власт“ в дванадесети стих посочва, че земният звяр е делегираната власт на морския звяр — Съединените щати са представителят по пълномощие на морския звяр. Съединените щати упражняват цялата делегирана власт на първия звяр. Във втори стих езическият Рим даде три неща на папството. Хлодвиг даде своята военна и икономическа мощ на папството през 496 г. в битката при Толбиак. Константин отстъпи „седалището“ на империята през 330 г., а Юстиниан определи папата като изправител на еретиците и глава на църквите с указ през 533 г. Хлодвиг през 496 г. е прообраз на Рейгън през 1989 г. Рейгън е прообраз на Тръмп.

According to Gregory of Tours (writing nearly a century later), Clovis was losing the battle and, in desperation, called upon the Catholic god for aid. His wife, Clotilde, was a Catholic Burgundian princess who had been urging him to convert from paganism. Clovis vowed that if he won, he would adopt Catholicism. The tide turned—whether by divine intervention or military strategy—and Clovis defeated the Alemanni, killing their king and scattering their forces. True to his vow, he converted to Catholicism and was baptized, traditionally dated to Christmas Day 496 in Reims by Bishop Remigius (St. Remi).

Според Григорий Турски (пишещ почти век по-късно), Хлодвиг губел битката и в отчаянието си призовал на помощ католическия Бог. Неговата съпруга Клотилда била католическа бургундска принцеса, която го подтиквала да се обърне от езичеството. Хлодвиг дал обет, че ако победи, ще приеме католицизма. Ходът на сражението се обърнал — било чрез божествена намеса, било чрез военна стратегия — и Хлодвиг победил алеманите, убивайки техния цар и разпръсквайки войските им. Верен на обета си, той приел католицизма и бил кръстен, като според традицията това станало на Рождество Христово през 496 г. в Реймс от епископ Ремигий (св. Реми).

His conversion marked a turning point, making Clovis the first Catholic king among the Germanic rulers (unlike the Arian Christian Visigoths or Ostrogoths). This aligned the Franks with the Roman Church, gaining him support from the Gallo-Roman population and the papacy. Clovis’ baptism is often seen as the symbolic “birth of France” as a Catholic nation, distinguishing it from other barbarian kingdoms that adhered to Arianism or paganism. For this reason, Catholicism refers to France as “the firstborn of the Catholic church,” and also “the eldest daughter of the Catholic church.”

Неговото обръщане отбеляза повратна точка, като направи Хлодвиг първия католически крал сред германските владетели (за разлика от арианските християни вестготи или остготи). Това приведе франките в съгласие с Римската църква и му спечели подкрепата на гало-римското население и на папството. Кръщението на Хлодвиг често се разглежда като символичното „раждане на Франция“ като католическа нация, отличавайки я от другите варварски царства, които се придържаха към арианството или езичеството. Поради тази причина католицизмът нарича Франция „първородната на Католическата църква“, а също и „най-старата дъщеря на Католическата църква“.

When Clovis became the first proxy power of the papacy in 496, he typified Reagan who became the proxy power in 1989. In the history of Reagan and pope John Paul II a secret alliance was formed for the purpose of bringing down the king of the south. From 1798 unto the Sunday law the whore of Tyre is hidden, and she is the very same whore who traces her roots back to Macedon the northern most kingdom. She is the king of the north, hidden prophetically, but still professing to be infallible.

Когато Хлодвиг стана първата сурогатна сила на папството през 496 г., той предобрази Рейгън, който стана сурогатната сила през 1989 г. В историята на Рейгън и папа Йоан Павел II бе сключен таен съюз с цел да бъде съборен южният цар. От 1798 година до неделния закон тирската блудница е скрита и тя е същата тази блудница, която проследява корените си назад до Македония, най-северното царство. Тя е северният цар, скрит пророчески, но все още претендиращ да е непогрешим.

The pope also represents “them that forsake the covenant,” who though prophetically hidden throughout the three proxy wars; will ultimately come into view in the history of the Battle of Panium. In the transition from Imperial Rome to papal Rome Daniel identifies when pagan Rome was reaching the end of its time as the fourth kingdom of Bible prophecy.

Папата също така представлява „онези, които изоставят завета“, които, макар и пророчески скрити през трите войни чрез пълномощници, в крайна сметка ще излязат на преден план в историята на битката при Паниум. В прехода от имперски Рим към папски Рим Даниил посочва момента, когато езическият Рим достигаше края на времето си като четвъртото царство в библейското пророчество.

> For the ships of Chittim shall come against him: therefore he shall be grieved, and return, and have indignation against the holy covenant: so shall he do; he shall even return, and have intelligence with them that forsake the holy covenant. Daniel 11:30.

> Защото китимските кораби ще дойдат против него; затова той ще се наскърби, ще се върне и ще излее негодуванието си против светия завет; така ще постъпи; дори ще се върне и ще влезе в съгласие с онези, които изоставят светия завет. Даниил 11:30.

In the verse “them that forsake the holy covenant” is the Catholic church. Those who forsake the holy covenant are John the Revelator’s compromising church of Pergamos, that according to Paul would fall away before the man of sin would be revealed. Catholicism is those who have forsaken the covenant as represented by the attack that was brought against the Word of God, and also the seventh-day Sabbath which were both brought under progressive attacks from the time of Constantine onward. Earlier in chapter eleven the “covenant” is also referenced.

В израза „онези, които оставят светия завет“ се има предвид католическата църква. Онези, които оставят светия завет, са компромисната църква Пергам на Йоан Богослов, която, според Павел, щеше да отстъпи от вярата, преди да се яви човекът на греха. Католицизмът са онези, които са оставили завета, както е представено чрез нападението, предприето срещу Божието Слово, а също и срещу съботата на седмия ден, които и двете бяха подложени на постепенно засилващи се нападения от времето на Константин нататък. По-рано в единадесета глава „заветът“ също е споменат.

> And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. Then shall he return into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land. At the time appointed he shall return, and come toward the south; but it shall not be as the former, or as the latter. Daniel 11:27–29.

> И сърцата и на двамата тия царе ще бъдат насочени към зло, и те ще говорят лъжи на една трапеза; но това няма да успее, защото краят още ще бъде в определеното време. Тогава той ще се върне в земята си с големи богатства; и сърцето му ще бъде против святия завет; и ще извърши велики дела, и ще се върне в своята земя. В определеното време той ще се върне и ще дойде към юга; но няма да бъде както първия път, нито както последния. Даниил 11:27–29.

In these verses “he” returns to his own land, then later he returns to his own land again. The two returning’s represent two victories that were then followed by a triumphal “return” to the city of Rome. The first was the Battle of Actium in 31 BC against Antony and Cleopatra, and the second was after the destruction of Jerusalem in 70 AD. The “time appointed” in the verses is the year 330, which identified the conclusion of the prophetic “time” of verse twenty-four that equates to three hundred and sixty years.

В тези стихове „той“ се завръща в своята земя, а после по-късно отново се завръща в своята земя. Тези две завръщания представляват две победи, които след това бяха последвани от триумфално „завръщане“ в град Рим. Първата беше битката при Акциум през 31 г. пр. Хр. срещу Антоний и Клеопатра, а втората — след разрушаването на Ерусалим през 70 г. сл. Хр. „Определеното време“ в стиховете е годината 330, която обозначава заключението на пророческото „време“ от стих двадесет и четвърти, равняващо се на триста и шестдесет години.

The two kings who speak lies at one table do so before the “time appointed,” “for yet the end shall be at the time appointed.” A question which should be considered is what does the verse mean when it states, “Then shall he return into his land with great riches?” Does it mean at the time appointed, then shall he return; or does it mean once the two tell lies at the table, then shall he return, and therefore the return is before the time appointed.

Двамата царе, които говорят лъжи на една трапеза, правят това преди „определеното време“, „защото краят ще бъде още в определеното време“. Въпрос, който следва да бъде разгледан, е какво означава стихът, когато заявява: „Тогава той ще се върне в земята си с големи богатства“? Означава ли това, че в определеното време тогава ще се върне; или означава ли, че щом двамата изговорят лъжи на трапезата, тогава ще се върне, и следователно завръщането е преди определеното време?

Uriah Smith identifies the two returns as 31 BC and 70 AD, which represents a history before the year 330, which is the time appointed. Smith also points out that the “return” of verse twenty-nine is post 330, and that it is not successful as were the returns following the battles of Actium and Jerusalem. What this means is that before the time appointed there is a meeting where lies are told, that is followed by one of the two kings who had been telling lies returning with great riches, who then opposes the holy covenant, does exploits and returns at the year 330, which is the time appointed.

Урия Смит определя двата завръщания като 31 г. пр. Хр. и 70 г. сл. Хр., което представлява история преди 330 година, която е определеното време. Смит също така посочва, че „завръщането“ от двадесет и девети стих е след 330 година и че то не е успешно, както бяха завръщанията след битките при Акциум и Йерусалим. Това означава, че преди определеното време има среща, на която се изричат лъжи, след което един от двамата царе, които са изричали лъжи, се завръща с големи богатства, а после се противопоставя на святия завет, извършва подвизи и се завръща в 330 година, която е определеното време.

He then attacks the south, but it will be unlike the Battle of Actium or the destruction of Jerusalem. The history of 70 AD in the verses portrays the end of God’s chosen covenant people as represented by “the holy covenant” in the passage. In verse thirty pagan Rome has intelligence with those who forsake the holy covenant. 70 AD was the very end of ancient literal Israel as God’s covenant people, and verse thirty is identifying the history four centuries after 70 AD. Those who forsake the covenant in the history represented in verse thirty, are those who have forsaken the covenant entered into by God and His Christian people. Papal Rome is the church represented as those who forsake the holy covenant in verse thirty.

След това той напада юга, но това ще бъде различно от битката при Акциум или от разрушението на Йерусалим. Историята от 70 сл. Хр. в тези стихове представя края на Божия избран заветен народ, представен в пасажа чрез „светия завет“. В тридесети стих езическият Рим е в съглашение с онези, които изоставят светия завет. 70 сл. Хр. беше самият край на древния буквален Израил като Божий заветен народ, а тридесети стих посочва историята четири века след 70 сл. Хр. Онези, които изоставят завета в историята, представена в тридесети стих, са онези, които са изоставили завета, сключен между Бога и Неговия християнски народ. Папският Рим е църквата, представена като онези, които изоставят светия завет в тридесети стих.

> For the ships of Chittim shall come against him: therefore he shall be grieved, and return, and have indignation against the holy covenant: so shall he do; he shall even return, and have intelligence with them that forsake the holy covenant. Daniel 11:30.

> Защото китимските кораби ще дойдат против него; затова той ще се наскърби и ще се върне, и ще се разгневи против светия завет; така ще постъпи; дори ще се върне и ще влезе в съглашение с онези, които оставят светия завет. Даниил 11:30.

Verse twenty-nine brings us to the year 330, which was the time appointed as fulfilled by Constantine moving the capital city to Constantinople. At that waymark pagan Rome would be drawn into a southern war that would not be successful as had been Actium and Jerusalem. Then in verse thirty pagan Rome is attacked by Genseric who launched his naval warfare from Chittim, which is known today as Carthage. This warfare against pagan Rome was also represented as the second trumpet of the seven trumpets in the book of Revelation. The first four of those trumpet powers brought Western Rome to a conclusion by 476. Of those first four trumpets, the second trumpet, which is the ships of Chittim was the most severe, for Genseric took control of the seas and the wealth of the Empire dried up.

Двадесет и девети стих ни довежда до 330 година, което беше определеното време, изпълнено чрез преместването на столичния град от Константин в Константинопол. При този ориентир езическият Рим щеше да бъде въвлечен в южна война, която нямаше да бъде успешна, както бяха Актиум и Ерусалим. След това, в тридесети стих, езическият Рим е нападнат от Генсерих, който започна морската си война от Китим, известен днес като Картаген. Тази война срещу езическия Рим беше представена също и като втората тръба от седемте тръби в книгата Откровение. Първите четири от тези тръбни сили доведоха Западния Рим до неговия край към 476 година. От тези първи четири тръби втората тръба, която е корабите на Китим, беше най-тежката, защото Генсерих завзе властта над моретата и богатството на империята пресъхна.

Confronted and grieved by the ships of Chittim he returns and has indignation against the holy covenant. This was fulfilled in the history leading up to the empowerment of the papacy in 538, through a warfare against God’s Word. After that he returns and has “intelligence with them that forsake the holy covenant.” That interaction between pagan and papal Rome was fulfilled in 533 with the decree of Justinian. The next verse, verse thirty-one then continues with how pagan Rome was “grieved.” In 2 Thessalonians, Paul teaches that pagan Rome “restrained” the papacy from taking control in 538. After he is grieved by an attack from the seas which wreck the economics of the kingdom, he has indignation against the holy covenant, then intelligence with those who forsake the covenant. In the next verses, “arms” which represents the power given to the papacy in 496 by Clovis, stand up and they pollute the sanctuary of strength, which in history represented the city of Rome, and then pagan Rome would remove the religion of paganism (the daily) from the realm and replace it with Catholicism and then they place the papacy on the throne in 538.

Изправен срещу корабите на Хитим и наскърбен от тях, той се завръща и се разгневява против светия завет. Това се изпълни в историята, водеща до овластяването на папството през 538 г., чрез воюване против Божието Слово. След това той се завръща и има „сношение с ония, които оставят светия завет“. Това взаимодействие между езическия и папския Рим се изпълни през 533 г. с декрета на Юстиниан. Следващият стих, стих тридесет и първи, продължава тогава с това как езическият Рим е бил „наскърбен“. Във 2 Солунци Павел учи, че езическият Рим е „възпирал“ папството да вземе властта през 538 г. След като е наскърбен от нападение откъм моретата, което съсипва икономиката на царството, той се разгневява против светия завет, а после влиза в сношение с ония, които оставят завета. В следващите стихове „мишци“, които представляват властта, дадена на папството през 496 г. от Хлодвиг, се изправят и оскверняват светилището на силата, което в историята представляваше града Рим, и тогава езическият Рим ще премахне религията на езичеството (всекидневната) от царството и ще я замени с католицизма, а след това ще постави папството на престола през 538 г.

When the papacy was empowered in 538 it provided both a prophetic witness, and also a historical witness that are represented in the verses we are considering. The year 538 is typified by 31 BC and the Battle of Actium. In Daniel chapter eight, verse nine pagan Rome would conquer three geographical obstacles to take the throne of the earth. The first was Syria to the east, then Judah and Jerusalem followed by Egypt at the Battle of Actium. Papal Rome would also have three horns removed, the third of which was the Goths who were driven from the city of Rome in 538. Pagan Rome and papal Rome provide two witnesses that identify that the Battle of Actium aligns with 538, and 538 illustrates the Sunday law in the USA, when modern Rome rules supremely until probation closes.

Когато папството бе овластено през 538 г., то предостави както пророческо свидетелство, така и историческо свидетелство, които са представени в стиховете, които разглеждаме. Годината 538 е предобразена от 31 г. пр. Хр. и битката при Актиум. В осма глава на Даниил, стих девети, езическият Рим трябваше да преодолее три географски препятствия, за да заеме престола на земята. Първото беше Сирия на изток, след това Юдея и Йерусалим, последвани от Египет при битката при Актиум. Папският Рим също щеше да има отстранени три рога, третият от които бяха готите, които бяха прогонени от град Рим през 538 г. Езическият Рим и папският Рим предоставят две свидетелства, които показват, че битката при Актиум съответства на 538 г., а 538 г. илюстрира неделния закон в САЩ, когато съвременният Рим управлява върховно, докато благодатното време не приключи.

We have concluded an overview of verses twenty-seven to thirty-one.

Завършихме общ преглед на стихове двадесет и седем до тридесет и едно.

In the next article, we will focus on these verses and begin the work of aligning the passage with the history of verses eleven through fifteen.

В следващата статия ще се съсредоточим върху тези стихове и ще започнем делото по съгласуването на този пасаж с историята на стихове единадесети до петнадесети.

Back to Articles