Article

# The Book of Daniel - Number Thirty-Six

Книгата на Данаил — номер тридесет и шест

Nebuchadnezzar’s Prophetic Symbolism: Unveiling the Millerite Movement’s Historic Waymarks and the Sealed Vision of the Ulai River

Пророческата символика на Навуходоносор: разкриване на историческите ориентири на милеритското движение и запечатаното видение при река Улай

Author

Jeff Pippenger

Published

December 31, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Daniel chapter one represents the history of the first and second angels from August 11, 1840, until October 22, 1844. Daniel chapter four also addresses the history of the first and second angels from 723 BC, until October 22, 1844. Of course, this is impossible to see without the latter rain methodology of “line upon line.”

Първа глава на Даниил представя историята на първия и втория ангел от 11 август 1840 г. до 22 октомври 1844 г. Четвърта глава на Даниил също разглежда историята на първия и втория ангел от 723 г. пр. Хр. до 22 октомври 1844 г. Разбира се, това е невъзможно да се види без методологията на късния дъжд „ред по ред“.

Nebuchadnezzar, in chapter four, is a very complex prophetic symbol. It is important to remind ourselves of what he represents as we begin to consider the unsealing of the Ulai River vision in the history of William Miller. Nebuchadnezzar’s second dream, not unlike William Miller’s second dream, represented the “seven times,” of Leviticus twenty-six, which is the prophetic thread that weaves the entire book of Daniel together. When Daniel interpreted Nebuchadnezzar’s dream of chapter four, he warned him of a coming judgment, and in so doing typified the first angel’s message that arrived into history at the “time of the end” in 1798.

Навуходоносор, в четвърта глава, е един много сложен пророчески символ. Важно е да си припомним какво представлява той, когато започваме да разглеждаме разпечатването на видението за река Улай в историята на Уилям Милър. Вторият сън на Навуходоносор, не без сходство с втория сън на Уилям Милър, представляваше „седемте времена“ от Левит двадесет и шест — онази пророческа нишка, която сплита заедно цялата книга на Даниил. Когато Даниил изтълкува съня на Навуходоносор от четвърта глава, той го предупреди за идващ съд и по този начин предобрази вестта на първия ангел, която навлезе в историята при „времето на края“ през 1798 година.

When the judgment that Nebuchadnezzar was warned was to come arrived, the arrival typified October 22, 1844, when the investigative judgment began. In chapter four, both the warning message provided by Daniel, and the arrival of the judgment connected with the warning message were represented by the word “hour”. The “hour” of Nebuchadnezzar’s judgment represented the “hour” of God’s judgment in the first angel’s message. It also typified the “hour” of the Sunday law, when God’s executive judgment begins. The portion of Daniel chapter four that represents the arrival of the first angel’s message in 1798, and the arrival of the third angel on October 22, 1844, which is symbolized by the word “hour,” is then repeated and enlarged upon. The technique of repeat and enlarge is a prophetic technique that occurs repeatedly in prophecy, but especially in the book of Daniel.

Когато настъпи съдът, за който Навуходоносор бе предупреден, неговото настъпване предобразяваше 22 октомври 1844 г., когато започна следственият съд. В четвъртата глава както предупредителната вест, дадена чрез Даниил, така и настъпването на съда, свързан с предупредителната вест, бяха представени чрез думата „час“. „Часът“ на съда над Навуходоносор представляваше „часа“ на Божия съд във вестта на първия ангел. Той също така предобразяваше „часа“ на неделния закон, когато започва изпълнителният Божий съд. След това се повтаря и разширява онази част от четвъртата глава на Даниил, която представя настъпването на вестта на първия ангел през 1798 г. и настъпването на третия ангел на 22 октомври 1844 г., символизирани чрез думата „час“. Техниката на повторение и разширяване е пророчески похват, който се среща многократно в пророчествата, но особено в книгата на Даниил.

Once Nebuchadnezzar arrived at the “hour” of judgment, the “seven times,” that was his judgment, began, and as the king of the north, he then represented the judgment brought upon the northern kingdom of Israel in 723 BC. He was given the heart of a beast, and a beast is a kingdom in Bible prophecy, and from 723 BC, through to 1798, he represented the two forms of paganism that are so often the subject of the book of Daniel.

Щом Навуходоносор стигна до „часа“ на съда, „седемте времена“, които бяха неговият съд, започнаха; и като северен цар той тогава представяше съда, нанесен върху северното Израилево царство през 723 г. пр. Хр. Даде му се сърце на звяр, а в библейското пророчество звярът е царство; и от 723 г. пр. Хр. до 1798 г. той представяше двете форми на езичеството, които тъй често са предмет на книгата на Даниил.

For twelve hundred and sixty days, representing twelve hundred and sixty years, he represented the pagan desolating power, and then for another twelve hundred and sixty days, symbolizing twelve hundred and sixty years, he represented the papal desolating power. The heart of both desolating powers was the same, for papalism is simply paganism wearing the profession of Christianity.

За хиляда двеста и шестдесет дни, представляващи хиляда двеста и шестдесет години, той представляваше езическата опустошаваща сила, а след това, за още хиляда двеста и шестдесет дни, символизиращи хиляда двеста и шестдесет години, той представляваше папската опустошаваща сила. Сърцевината и на двете опустошаващи сили беше една и съща, защото папството е просто езичество, облечено в изповедта на християнството.

At the “end of the days,” which is a symbol identified in Daniel chapter twelve, that represents the “time of the end” in 1798, his kingdom was restored unto him. The testimony of Daniel four, and the Spirit of Prophecy, identifies that when his kingdom was restored at the “end of the days,” he was a converted man. He then becomes a prophetic symbol of four significant truths. He becomes the prophetic link between the dragon power of paganism, which he represented in the first half of his “seven times,” and of the beast power, which he represented in the last half of his “seven times.” As a symbol of those two powers, standing as a restored kingdom in 1798, he then represents the third desolating power (the false prophet), which was to reign for seventy symbolic years, while the whore of Tyre was forgotten. As the king of Babylon, Nebuchadnezzar represents the prophetic link between the three powers that would become modern Babylon in the last days, which then leads the world to Armageddon.

В „края на дните“, който е символ, отъждествен в дванадесета глава на Даниил, и който представлява „времето на края“ през 1798 година, неговото царство му бе възстановено. Свидетелството на Даниил 4 и Духът на пророчеството посочват, че когато царството му бе възстановено в „края на дните“, той беше обърнат човек. Тогава той става пророчески символ на четири значими истини. Той става пророческата връзка между драконовата сила на езичеството, която представляваше през първата половина на своите „седем времена“, и звяроподобната сила, която представляваше през последната половина на своите „седем времена“. Като символ на тези две сили, стоящ като възстановено царство през 1798 година, той тогава представлява третата запустяваща сила (лъжепророка), която трябваше да царува седемдесет символични години, докато блудницата Тир беше забравена. Като цар на Вавилон, Навуходоносор представлява пророческата връзка между трите сили, които в последните дни щяха да станат съвременния Вавилон, който след това води света към Армагедон.

He also represented the birth of the United States as the earth beast, which began in 1798 as a lamb, symbolized by his converted experience. He would simultaneously represent the two horns on the earth beast, which as Republicanism and Protestantism representing the strength of the United States, which was what allowed it to become the most favored nation in the world. Yet at the end of the seventy symbolic years those two horns would then be represented as apostate Republicanism and apostate Protestantism, with both horns divided into two classes. Republicanism’s horn would consist of the Democratic party that openly disregarded the sacred principles of the Constitution, and the Republican party that professed to be the defenders and champions of the Constitution, but in actuality denying the sacred principles of the Constitution, while choosing traditions and customs to supersede the principles within that sacred document.

Той също така представяше раждането на Съединените щати като земния звяр, който започна през 1798 година като агне, символизирано чрез неговото обръщане. Същевременно той щеше да представя и двата рога на земния звяр, които — като Републиканизъм и Протестантизъм — олицетворяваха силата на Съединените щати, което им позволи да станат най-облагодетелстваната нация в света. Но в края на седемдесетте символични години тези два рога щяха да бъдат представени като отстъпил Републиканизъм и отстъпил Протестантизъм, като и двата рога са разделени на две категории. Рогът на Републиканизма щеше да се състои от Демократическата партия, която открито пренебрегваше свещените принципи на Конституцията, и Републиканската партия, която изповядваше, че е защитник и поборник на Конституцията, но в действителност отричаше свещените принципи на Конституцията, като избираше предания и обичаи да заместят принципите в този свещен документ.

The two parties were typified by the Sadducees and Pharisees in the time of Christ. The spirit of the Sadducees and Pharisees would also be manifested in the horn of apostate Protestantism, with one class upholding Sunday worship and the other Sabbath worship. Nebuchadnezzar’s converted condition at the “end of the days,” in 1798, fitly represents the United States, and both horns of the earth beast. All three symbols—the earth beast and its two horns, were destined to change from a lamb unto a dragon.

Двете партии бяха предобразени от садукеите и фарисеите по времето на Христос. Духът на садукеите и фарисеите щеше също да се прояви в рога на отстъпилото протестантство, като едната класа поддържа неделното богослужение, а другата — съботното богослужение. Обърнатото състояние на Навуходоносор при „края на дните“, през 1798 г., уместно представя Съединените щати и двата рога на земния звяр. И трите символа — земният звяр и двата му рога — бяха предопределени да се променят от агне в змей.

Nebuchadnezzar, at the end of his “seven times,” represented the link which identified his literal kingdom of Babylon as the symbol of modern Babylon in the last days, which is made up of the dragon, the beast and the false prophet. He also represented the three prophetic entities represented by the earth beast with two horns, that changes from a lamb unto a dragon during the seventy symbolic years that the whore of Tyre is forgotten. It is profound that his literal kingdom is the very kingdom that typifies the kingdom that reigns for seventy symbolic years.

Навуходоносор, в края на своите „седем времена“, представляваше свързващото звено, което отъждествяваше неговото буквално царство Вавилон като символ на съвременния Вавилон в последните дни, който се състои от змея, звяра и лъжепророка. Той също така представляваше трите пророчески сили, представени от земния звяр с двата рога, който през седемдесетте символични години, през които тирската блудница е забравена, се променя от агне в змей. Дълбоко знаменателно е, че неговото буквално царство е именно царството, което предобразява царството, царуващо седемдесет символични години.

Nebuchadnezzar’s symbolism of chapter four, is to be laid over the top of chapter one. When that application is made, it brings together the waymarks of Millerite history, and confirms several truths of the Ulai River vision that were unsealed at that time. The foundation and central pillar of the Millerite movement was the question and answer of Daniel chapter eight, and verses thirteen and fourteen. The question was, “How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot?”

Символиката на Навуходоносор от четвърта глава трябва да бъде положена върху първа глава. Когато това приложение бъде направено, то събира ориентирите на милеритската история и потвърждава няколко истини от видението при река Улай, които бяха разпечатани по онова време. Основата и централният стълб на милеритското движение бяха въпросът и отговорът в осма глава на Даниил, стихове тринадесети и четиринадесети. Въпросът беше: „Докога ще трае видението за всекидневната жертва и за престъплението на запустението, за да бъдат и светилището, и множеството предадени на потъпкване?“

Of the hundreds, if not thousands of added words in the Bible, it is only the added word “sacrifice” that inspiration identifies as not belonging to the text. When the word is properly removed it clearly identifies that “the daily and the transgression” are two distinct desolating powers. Sister White specifically identifies the word “sacrifice” was added by human wisdom and does not apply to the text, and in the same passage she also identifies that the Millerites were correct in identifying “the daily” as paganism. The grammatical terms within the question of verse thirteen, were carefully identified by Christ through the writings of Sister White, and when governed by the texts and the added inspired instructions, the question is, “How long shall be the vision concerning the two desolating powers of paganism and papalism, that were to trample down both the sanctuary and God’s people?”

От стотиците, ако не и хиляди, добавени думи в Библията, само добавената дума „жертва“ вдъхновението посочва като непринадлежаща на текста. Когато тази дума бъде правилно отстранена, ясно се установява, че „ежедневната и престъплението“ са две отделни запустяващи сили. Сестра Уайт изрично посочва, че думата „жертва“ е била добавена от човешка мъдрост и не се отнася към текста, а в същия пасаж тя също така посочва, че милеритите са били прави, когато са определяли „ежедневната“ като езичество. Граматическите термини в рамките на въпроса от тринадесети стих бяха внимателно посочени от Христос чрез писанията на сестра Уайт, и когато се ръководим от текстовете и от добавените вдъхновени указания, въпросът е: „Докога ще трае видението относно двете запустяващи сили — езичеството и папството, — които трябваше да потъпчат както светилището, така и Божия народ?“

Therefore, when Nebuchadnezzar is located at the “time of the end,” in 1798, he is representing a converted man and therefore represents the “wise” that would understand the central pillar and foundation of Adventism. His conversion identifies the “wise” that understand the “increase of knowledge” which was unsealed at that time, but his own prophetic symbolism directly illustrates the history that is the subject of the question of, “how long would be the vision of the desolating power of paganism and papalism which would trample down God’s people (the host), and God’s sanctuary?” As a symbol of a “wise virgin” who understands the “increase of knowledge,” he represents William Miller, for Miller is the symbol of those who were “wise” in the history that began at the “time of the end,” in 1798.

Следователно, когато Навуходоносор е поставен при „времето на края“, през 1798 г., той представлява обърнат човек и поради това представя „мъдрите“, които щяха да разберат централния стълб и основата на Адвентизма. Неговото обръщане обозначава „мъдрите“, които разбират „увеличаването на знанието“, което бе разпечатано по онова време, но неговата собствена пророческа символика непосредствено илюстрира историята, която е предмет на въпроса: „докога ще бъде видението“ за опустошителната сила на езичеството и папството, които ще потъпкват Божия народ (войнството) и Божието светилище? Като символ на „мъдра девица“, която разбира „увеличаването на знанието“, той представлява Уилям Милър, защото Милър е символът на онези, които бяха „мъдри“ в историята, започнала при „времето на края“, през 1798 г.

Nebuchadnezzar is a symbol of the waymark of the “time of the end,” and when laid over chapter one, he also represents the arrival of the first angel at that time, because in chapter four, the “hour” in which Daniel provides Nebuchadnezzar with the warning message, marks when the first angel arrived, and that was 1798. The “hour” when Nebuchadnezzar’s judgment arrived, represented the “hour” of the beginning of God’s investigative judgment on October 22, 1844. The waymarks produced by the symbolism of Nebuchadnezzar in chapter four, are 723 BC, 538, 1798 (the time of the end) and October 22, 1844.

Навуходоносор е символ на ориентирa на „времето на края“, и когато бъде приложен върху първа глава, той също така представлява идването на първия ангел в онова време, защото в четвърта глава „часът“, в който Даниил отправя към Навуходоносор предупредителната вест, отбелязва кога е дошъл първият ангел, а това беше 1798 г. „Часът“, когато настъпи съдът над Навуходоносор, представляваше „часа“ на началото на Божия следствен съд на 22 октомври 1844 г. Ориентирите, породени от символиката на Навуходоносор в четвърта глава, са 723 пр. Хр., 538, 1798 („времето на края“) и 22 октомври 1844 г.

The waymarks of Millerite history in Daniel chapter one, begin with Jehoiakim, who is a symbol of the empowerment of the first message which had arrived at the “time of the end,” in 1798. The empowerment of the first message, represented by Jehoiakim, marks August 11, 1840. The conquering of Jehoiakim begins the seventy years of Babylon’s reign, that ends with the decree of Cyrus. Chapter one of Daniel identifies a three-step testing process, represented as a dietary test, followed by a visual test that concludes with a litmus test. Those three tests represent August 11, 1840, when the mighty angel that was no less a personage than Jesus Christ, came down out of heaven with a little book that God’s people were then to “eat”, just as Daniel and the three worthies chose to eat the diet of pulse, rather than the diet of Babylon.

Ориентирите в историята на милеристите в първа глава на Данаил започват с Йоаким, който е символ на овластяването на първата вест, достигнала до „времето на края“ през 1798 година. Овластяването на първата вест, представено чрез Йоаким, отбелязва 11 август 1840 година. Покоряването на Йоаким поставя началото на седемдесетте години на вавилонското владичество, което завършва с указа на Кир. Първа глава на Данаил посочва тристепенен процес на изпитване, представен като изпитание относно храната, последвано от зрително изпитание, което завършва с решаваща проба. Тези три изпитания представят 11 август 1840 година, когато могъщият ангел, който не беше никой друг освен самият Исус Христос, слезе от небето с една малка книжка, която Божият народ тогава трябваше да „изяде“, точно както Данаил и тримата достойни мъже избраха да ядат зеленчукова храна, а не храната на Вавилон.

The second test of that process represented the manifestation of the Protestant churches’ rejection of Miller’s message (the first angel’s message), when a distinction could then be seen between the Millerite movement, and the Protestant churches that then began their prophetic role as apostate Protestantism. The distinction between those two classes was as marked as was Daniel and the three worthies’ flesh appearing fairer and fatter for eating the heavenly food, instead of the Babylonian diet. That distinction was marked at the end of the biblical year of 1843 (April 19, 1844), when the tarrying time of the parable of the ten virgins arrived.

Второто изпитание на този процес представляваше проявлението на отхвърлянето от страна на протестантските църкви на вестта на Милър (вестта на първия ангел), когато тогава вече можеше да се види разграничение между милеристкото движение и протестантските църкви, които тогава започнаха своята пророческа роля като отстъпнически протестантизъм. Разликата между тези две категории беше тъй явна, както това, че плътта на Даниил и тримата достойни се явяваше по-красива и по-пълна поради това, че се хранеха с небесната храна, вместо с вавилонската храна. Това разграничение се отбеляза в края на библейската 1843 година (19 април 1844 г.), когато настъпи времето на забавянето от притчата за десетте девици.

The third test, which was the litmus test, represented October 22, 1844 when, after three years, the “hour” came when Nebuchadnezzar himself judged and pronounced Daniel and the three worthies “ten times” better than the Babylonian wise men. Placing Daniel chapter four, over chapter one, produces the waymarks of Millerite history beginning with the “time of the end” in 1798; the empowerment of the first angel’s message on August 11, 1840; the first disappointment on April 19, 1844; and the great disappointment of October 22, 1844.

Третото изпитание, което бе решаващият критерий, представляваше 22 октомври 1844 г., когато след три години настъпи „часът“, в който сам Навуходоносор отсъди и произнесе, че Данаил и тримата достойни са „десет пъти“ по-добри от вавилонските мъдреци. Поставянето на четвъртата глава на Данаил върху първата глава разкрива ориентирите на милеритската история, започвайки с „времето на края“ през 1798 г.; утвърждаването на вестта на първия ангел на 11 август 1840 г.; първото разочарование на 19 април 1844 г.; и голямото разочарование на 22 октомври 1844 г.

Beyond identifying the specific waymarks of Millerite history, the two chapters, when brought together “line upon line,” illustrate the message of the first angel, identify the two desolating powers that are the subject of the foundational doctrine of the twenty-three hundred days, and also the three-step testing process of Daniel twelve which always occurs when the book of Daniel is unsealed.

Освен че определят специфичните ориентири в историята на милеритите, двете глави, когато се съпоставят „ред по ред“, илюстрират вестта на първия ангел, посочват двете опустошителни сили, които са предмет на основополагащото учение за две хиляди и тристате дни, а също и тристепенния процес на изпитване от Даниил дванадесета глава, който винаги настъпва, когато книгата на Даниил бъде разпечатана.

They also identify that Nebuchadnezzar, as the symbol of the wise in 1798, in conjunction with his second dream in chapter four, represents William Miller, whose movement was to become the true Protestant horn. The work of William Miller, that represents the foundational truths of Adventism, are represented upon Habakkuk’s two tables, and God directed in the production of both those sacred tables.

Те също така посочват, че Навуходоносор, като символ на мъдрите през 1798 г., във връзка с втория му сън в четвърта глава, представлява Уилям Милър, чието движение трябваше да стане истинският протестантски рог. Делото на Уилям Милър, което представлява основополагащите истини на адвентизма, е представено върху двете плочи на Авакум, и Бог ръководеше изработването и на двете тези свещени плочи.

There were several prophetic truths that Miller did not see correctly because his vantage point of prophetic history disallowed him from recognizing that there are three desolating powers; not only paganism (the dragon), papalism (the beast), but also apostate Protestantism (the false prophet). In God’s providence those prophetic understandings of Miller, that were limited by his vantage point in history, were not represented upon the two sacred tables of Habakkuk.

Имаше няколко пророчески истини, които Милър не разбра правилно, защото неговата гледна точка в пророческата история не му позволяваше да разпознае, че има три опустошителни сили: не само езичеството (змеят), папството (звярът), но и отстъпническият протестантизъм (лъжепророкът). В Божието провидение онези пророчески разбирания на Милър, които бяха ограничени от неговата гледна точка в историята, не бяха представени върху двете свещени плочи на Авакум.

Nebuchadnezzar’s second dream in chapter four of Daniel, represents William Miller’s second dream. Both dreams address the “seven times,” and Miller’s dream identifies the rejection of his work that began in 1863, and escalates until the Midnight Cry. Both dreams end with a kingdom restored after a period of scattering. For this reason, we will consider Miller’s second dream, before we consider directly the vision of the Ulai River that was unsealed in 1798.

Втората съновидение на Навуходоносор в четвъртата глава на Даниил представлява второто съновидение на Уилям Милър. И двете съновидения се отнасят до „седемте времена“, а съновидението на Милър разкрива отхвърлянето на неговото дело, което започва през 1863 г. и се засилва до Среднощния вик. И двете съновидения завършват с възстановено царство след период на разпръсване. Поради тази причина ще разгледаме второто съновидение на Милър, преди пряко да разгледаме видението при река Улай, което бе разпечатано през 1798 г.

> “I dreamed that God, by an unseen hand, sent me a curiously wrought casket about ten inches long by six square, made of ebony and pearls curiously inlaid. To the casket there was a key attached. I immediately took the key and opened the casket, when, to my wonder and surprise, I found it filled with all sorts and sizes of jewels, diamonds, precious stones, and gold and silver coin of every dimension and value, beautifully arranged in their several places in the casket; and thus arranged they reflected a light and glory equaled only to the sun.

> „Сънувах, че Бог, чрез невидима ръка, ми изпрати изкусно изработено ковчеже, дълго около десет инча и шест инча широко, направено от абанос и перли, майсторски инкрустирани. Към ковчежето имаше прикрепен ключ. Аз веднага взех ключа и отворих ковчежето, когато, за мое удивление и изненада, го намерих пълно с всякакъв вид и големина скъпоценности, диаманти, скъпоценни камъни и златни и сребърни монети от всякакъв размер и стойност, красиво подредени по местата си в ковчежето; и така подредени, те отразяваха светлина и слава, равни единствено на слънцето.

> “I thought it was not my duty to enjoy this wonderful sight alone, although my heart was overjoyed at the brilliancy, beauty, and value of its contents. I therefore placed it on a center table in my room and gave out word that all who had a desire might come and see the most glorious and brilliant sight ever seen by man in this life.

> „Помислих, че не е мой дълг да се наслаждавам сама на това дивно зрелище, макар сърцето ми да се преизпълваше от радост поради блясъка, красотата и стойността на съдържанието му. Затова го поставих на една маса в средата на стаята си и разпространих вест, че всички, които имат желание, могат да дойдат и да видят най-славното и блестящо зрелище, виждано някога от човек в този живот.

> “The people began to come in, at first few in number, but increasing to a crowd. When they first looked into the casket, they would wonder and shout for joy. But when the spectators increased, everyone would begin to trouble the jewels, taking them out of the casket and scattering them on the table. I began to think that the owner would require the casket and the jewels again at my hand; and if I suffered them to be scattered, I could never place them in their places in the casket again as before; and felt I should never be able to meet the accountability, for it would be immense. I then began to plead with the people not to handle them, nor to take them out of the casket; but the more I pleaded, the more they scattered; and now they seemed to scatter them all over the room, on the floor and on every piece of furniture in the room.

> „Хората започнаха да влизат — отначало малцина на брой, но постепенно нараствайки до множество. Когато най-напред поглеждаха в ковчежето, те се чудеха и възклицаваха от радост. Но когато зрителите се увеличиха, всички започнаха да безпокоят скъпоценностите, като ги изваждаха от ковчежето и ги разпръсваха по масата. Започнах да мисля, че собственикът ще изиска от ръката ми отново ковчежето и скъпоценностите; и ако допуснех те да бъдат разпръснати, никога не бих могъл отново да ги поставя на местата им в ковчежето, както преди; и чувствах, че никога не бих могъл да понеса отговорността, защото тя би била огромна. Тогава започнах да умолявам хората да не ги докосват, нито да ги изваждат от ковчежето; но колкото повече умолявах, толкова повече ги разпръсваха; а сега те сякаш ги разпръсваха из цялата стая — по пода и върху всяка мебел в стаята.“

> “I then saw that among the genuine jewels and coin they had scattered an innumerable quantity of spurious jewels and counterfeit coin. I was highly incensed at their base conduct and ingratitude, and reproved and reproached them for it; but the more I reproved, the more they scattered the spurious jewels and false coin among the genuine.

> „Тогава видях, че сред истинските скъпоценни камъни и монети те бяха разпръснали безбройно множество фалшиви скъпоценни камъни и подправени монети. Аз бях силно възмутен от тяхното низко поведение и неблагодарност и ги изобличавах и укорявах за това; но колкото повече ги изобличавах, толкова повече те разпръсваха фалшивите скъпоценни камъни и подправените монети сред истинските.“

> “I then became vexed in my physical soul and began to use physical force to push them out of the room; but while I was pushing out one, three more would enter and bring in dirt and shavings and sand and all manner of rubbish, until they covered every one of the true jewels, diamonds, and coins, which were all excluded from sight. They also tore in pieces my casket and scattered it among the rubbish. I thought no man regarded my sorrow or my anger. I became wholly discouraged and disheartened, and sat down and wept.

> „Тогава се възмутих в своята физическа душа и започнах да употребявам физическа сила, за да ги изтласкам от стаята; но докато изтласквах един, още трима влизаха и внасяха пръст, стърготини, пясък и всякакъв вид смет, докато покриха всички истински скъпоценности, диаманти и монети, така че всичко това бе скрито от погледа. Те също разкъсаха ковчежето ми на парчета и го разпиляха сред сметта. Струваше ми се, че никой човек не обръща внимание на скръбта ми или на гнева ми. Напълно се обезсърчих и паднах духом, седнах и заплаках.“

> “While I was thus weeping and mourning for my great loss and accountability, I remembered God, and earnestly prayed that He would send me help. Immediately the door opened, and a man entered the room, when the people all left it; and he, having a dirt brush in his hand, opened the windows, and began to brush the dirt and rubbish from the room.

> „Докато така плачех и скърбях поради голямата си загуба и отговорност, спомних си за Бога и усърдно се молех Той да ми изпрати помощ. Незабавно вратата се отвори и един мъж влезе в стаята; тогава всички хора я напуснаха; а той, държейки в ръката си четка за прах, отвори прозорците и започна да измитa праха и боклука от стаята.

> “I cried to him to forbear, for there were some precious jewels scattered among the rubbish.

> „Извиках към него да се въздържи, защото между развалините бяха пръснати някои скъпоценни бисери.

> “He told me to ‘fear not,’ for he would ‘take care of them.’

> „Той ми каза: „Не бой се“, защото щеше „да се погрижи за тях“.“

> “Then, while he brushed the dirt and rubbish, false jewels and counterfeit coin, all rose and went out of the window like a cloud, and the wind carried them away. In the bustle I closed my eyes for a moment; when I opened them, the rubbish was all gone. The precious jewels, the diamonds, the gold and silver coins, lay scattered in profusion all over the room.

> „Тогава, докато той измиташе пръстта и боклука, фалшивите скъпоценности и фалшивите монети, всичко се надигна и излезе през прозореца като облак, и вятърът ги отнесе. В суматохата затворих очи за миг; когато ги отворих, целият боклук беше изчезнал. Скъпоценните камъни, диамантите, златните и сребърните монети лежаха пръснати в изобилие из цялата стая.

> “He then placed on the table a casket, much larger and more beautiful than the former, and gathered up the jewels, the diamonds, the coins, by the handful, and cast them into the casket, till not one was left, although some of the diamonds were not bigger than the point of a pin.

> „След това той постави на масата ковчеже, много по-голямо и по-красиво от предишното, и загреба с шепи скъпоценностите, диамантите, монетите, и ги хвърли в ковчежето, докато не остана нито една, макар че някои от диамантите не бяха по-големи от върха на карфица.

> “He then called upon me to ‘come and see.’

> „След това той ме призова да „дойда и да видя“.“

> “I looked into the casket, but my eyes were dazzled with the sight. They shone with ten times their former glory. I thought they had been scoured in the sand by the feet of those wicked persons who had scattered and trod them in the dust. They were arranged in beautiful order in the casket, everyone in its place, without any visible pains of the man who cast them in. I shouted with very joy, and that shout awoke me.” Early Writings, 81–83.

> „Погледнах в ковчежето, но очите ми бяха заслепени от гледката. Те сияеха с десет пъти по-голяма слава от предишната си. Мислех, че са били излъскани в пясъка от нозете на онези нечестиви личности, които ги бяха разпръснали и стъпкали в праха. Те бяха наредени в прекрасен порядък в ковчежето, всеки на мястото си, без никакви видими следи от усилието на човека, който ги бе хвърлил вътре. Извиках от самата си радост и този вик ме събуди.“ Ранни писания, 81–83.

We will address Miller’s dream in the next article.

Ще разгледаме съня на Милър в следващата статия.

The following is an introduction of William Miller’s second dream, written by James White when he published Miller’s dream in the Advent Herald.

Следващото представлява въведение към втория сън на Уилям Милър, написано от Джеймс Уайт, когато публикува съня на Милър в Advent Herald.

> “The following dream was published in the Advent Herald, more than two years since. I then saw that it clearly marked out our past Second Advent experience, and that God gave the dream for the benefit of the scattered flock.

> „Следният сън беше публикуван в Advent Herald преди повече от две години. Тогава видях, че той ясно очертава нашето минало преживяване във връзка с Второто пришествие и че Бог даде този сън за ползата на разпръснатото стадо.

> “Among the signs of the near approach of the great and the terrible day of the Lord, God has placed dreams. See Joel 2:28–31; Acts 2:17–20. Dreams may come in three ways; first, ‘through the multitude of business.’ See Ecclesiastics 5:3. Second, those who are under the foul spirit and deception of Satan, may have dreams through his influence. See Deuteronomy 8:1–5; Jeremiah 23:25–28; 27:9; 29:8; Zechariah 10:2; Jude 8. And third, God has always taught, and still teaches his people more or less by dreams, which come through the agency of angels and the Holy Spirit. Those who stand in the clear light of truth will know when God gives them a dream; and such will not be deceived and led astray by false dreams.

> „Сред знаменията за близкото настъпване на великия и страшен ден Господен Бог е поставил сънищата. Виж Йоил 2:28–31; Деяния 2:17–20. Сънищата могат да идват по три начина: първо, „от многото грижи“. Виж Еклесиаст 5:3. Второ, онези, които са под нечистия дух и измамата на Сатана, могат да имат сънища чрез неговото влияние. Виж Второзаконие 8:1–5; Еремия 23:25–28; 27:9; 29:8; Захария 10:2; Юда 8. И трето, Бог винаги е поучавал и все още поучава Своя народ в по-голяма или по-малка степен чрез сънища, които идват чрез действието на ангели и на Светия Дух. Онези, които стоят в ясната светлина на истината, ще знаят кога Бог им дава сън; и такива няма да бъдат измамени и отклонени чрез лъжливи сънища.“

> “‘And he said, Hear now my words; if there be a prophet among you, I the Lord will make myself known unto him in a vision, and will speak unto him in a dream.’ Numbers 12:6. Said Jacob, ‘The angel of the Lord spake unto me in a dream.’ Genesis 31:2. ‘And God came to Laban the Syrian in a dream by night.’ Genesis 31:24. Read the dreams of Joseph, [Genesis 37:5–9], and then the interesting story of their fulfilment in Egypt. ‘In Gibeon the Lord appeared to Solomon in a dream by night.’ 1 Kings 3:5. The great important image of the second chapter of Daniel was given in a dream, also the four beasts, etc. of the seventh chapter. When Herod sought to destroy the infant Saviour Joseph was warned in a dream to flee into Egypt. Matthew 2:13.

> „И той каза: Чуйте сега Моите думи: ако има между вас пророк, Аз, Господ, ще му се откривам във видение, ще говоря с него насън.“ Числа 12:6. Яков каза: „Ангелът Господен ми говори насън.“ Битие 31:2. „И Бог дойде при сириеца Лаван нощем насън.“ Битие 31:24. Прочетете сънищата на Йосиф, [Битие 37:5–9], а след това и забележителната история на тяхното изпълнение в Египет. „В Гаваон Господ се яви на Соломон нощем насън.“ 3 Царе 3:5. Великият, многозначителен образ от втората глава на Данаил бе даден в сън, също и четирите звяра и пр. от седмата глава. Когато Ирод търсеше да погуби Младенеца Спасител, Йосиф бе предупреден насън да бяга в Египет. Матей 2:13.

> “‘And it shall come to pass in the LAST DAYS, saith God, I will pour out of my Spirit upon all flesh: and your sons and your daughters shall prophesy, and your young men shall see visions, and your old men shall dream dreams.’ Acts 2:17.

> „И ще бъде в ПОСЛЕДНИТЕ ДНИ, казва Бог, че ще излея от Духа Си върху всяка плът; и синовете ви и дъщерите ви ще пророкуват, и младите ви мъже ще виждат видения, и старите ви мъже ще сънуват сънища.“ Деяния 2:17.

> “The gift of prophecy, by dreams and visions, is here the fruit of the Holy Spirit, and in the last days is to be manifested sufficiently to constitute a sign. It is one of the gifts of the gospel church.

> „Дарбата на пророчеството чрез сънища и видения тук е плод на Светия Дух и в последните дни трябва да се прояви в достатъчна степен, за да съставлява знамение. Тя е една от дарбите на евангелската църква.

> “‘And he gave some apostles; and some PROPHETS; and some evangelists; and some pastors and teachers; For the perfecting of the saints, for the work of the ministry, for the edifying of the body of Christ.’ Ephesians 4:11–12.

> „И Той даде едни да бъдат апостоли; други — ПРОРОЦИ; други — благовестители; а други — пастири и учители; за усъвършенстването на светиите, за делото на служението, за назиданието на Христовото тяло.“ Ефесяни 4:11–12.

> “‘And God hath set some in the church, first apostles, secondarily PROPHETS,’ etc. 1 Corinthians 12:28. ‘Despise not PROPHESYINGS.’ 1 Thessalonians 5:20. See also Acts 13:1; 21:9; Romans 7:6; 1 Corinthians 14:1, 24, 39. Prophets or prophesyings are for the edification of the church of Christ; and there is no evidence that can be produced from the word of God, that they were to cease before evangelists, pastors and teachers were to cease. But says the objector, ‘There has been so many false visions and dreams that I cannot have confidence in anything of the kind.’ It is true that Satan has his counterfeit. He always had false prophets, and certainly we may expect them now in this his last hour of deception and triumph. Those who reject such special revelations because the counterfeit exists, may with equal propriety go a little farther and deny that God ever revealed himself to man in a dream or a vision, for the counterfeit always existed.

> „И Бог е поставил някои в църквата: първо апостоли, второ ПРОРОЦИ“ и пр. 1 Коринтяни 12:28. „Не презирайте ПРОРОЧЕСТВАТА.“ 1 Солунци 5:20. Виж още Деяния 13:1; 21:9; Римляни 7:6; 1 Коринтяни 14:1, 24, 39. Пророците или пророчествата са за назиданието на Христовата църква; и не може да бъде представено никакво доказателство от Божието слово, че те е трябвало да престанат, преди да престанат евангелистите, пастирите и учителите. Но, казва възразяващият, „Имало е толкова много лъжливи видения и сънища, че не мога да имам доверие в нищо от този род.“ Вярно е, че Сатана има своите фалшификати. Той винаги е имал лъжепророци и несъмнено можем да ги очакваме и сега, в този негов последен час на измама и тържество. Онези, които отхвърлят такива особени откровения, понеже съществува фалшификатът, със същото основание могат да отидат още малко по-далеч и да отрекат, че Бог някога се е откривал на човека в сън или във видение, защото фалшификатът винаги е съществувал.

> “Dreams and visions are the medium through which God has revealed himself to man. Through this medium he spake to the prophets; he has placed the gift of prophecy among the gifts of the gospel church, and has classed dreams and visions with the other signs of the ‘LAST DAYS.’ Amen.

> „Сънищата и виденията са средството, чрез което Бог е откривал Себе Си на човека. Чрез това средство Той е говорил на пророците; поставил е дара на пророчеството сред дарбите на евангелската църква и е причислил сънищата и виденията към другите белези на „ПОСЛЕДНИТЕ ДНИ“. Амин.

> “My object in the above remarks has been to remove objections in a scriptural manner, and prepare the mind of the reader for the following.” James White.

> „Моята цел в горните бележки беше да отстраня възраженията по библейски начин и да подготвя ума на читателя за следното.“ Джеймс Уайт.

Back to Articles