Article

# Rome Establishes the Vision - Number Eleven

Рим установява видението — число единадесет

Understanding the Triple Application of Prophecy: September 11, 2001, and the Final Testing Process for Laodicean Adventism

Разбиране на тройното приложение на пророчеството: 11 септември 2001 г. и последният процес на изпитване за лаодикийския адвентизъм

Author

Jeff Pippenger

Published

August 30, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Just as August 11, 1840, confirmed the rules adopted by Miller, after September 11, 2001 it was seen by those willing to see, that the prophetic principles adopted by Future for America were the true biblical methodology of the latter rain, as set forth in Isaiah chapter twenty-eight. The application of reform line upon reform line as set forth in sacred history established that September 11, 2001, was a repetition of August 11, 1840.

Точно както 11 август 1840 г. потвърди правилата, възприети от Милър, така след 11 септември 2001 г. за онези, които бяха готови да видят, стана ясно, че пророческите принципи, възприети от Future for America, бяха истинската библейска методология на късния дъжд, както е изложена в двадесет и осма глава на Исая. Прилагането на реформена линия върху реформена линия, както е представено в свещената история, установи, че 11 септември 2001 г. беше повторение на 11 август 1840 г.

It was seen that as the mighty angel of Revelation ten descended in 1840, He typified His descent in 2001. Both angels descended as a prophecy of Islam was fulfilled. The movement then grew as men and women responded to the effectiveness of the methodology. The leadership of Laodicean Seventh-day Adventism was passed by at the time of the end in 1989, and now that church entered into its final testing process, as the Lord began to select the movement of the third angel to be His last-day spokesmen.

Видя се, че както могъщият ангел от Откровение 10 слезе през 1840 година, така Той предобрази Своето слизане през 2001 година. И двата ангела слязоха, когато се изпълняваше пророчество за исляма. Тогава движението нарасна, когато мъже и жени откликнаха на ефикасността на методологията. Ръководството на лаодикийския адвентизъм от седмия ден бе отминато във времето на края през 1989 година, и сега тази църква навлезе в своя последен процес на изпитване, когато Господ започна да избира движението на третия ангел за Свои говорители в последните дни.

A premier rule of the rules given for the last days was the triple application of prophecy. Especially so at that time was the triple application of the three woes, which so clearly upheld the event of September 11, 2001. When that truth was honestly investigated, those who were then being led to Jeremiah’s “old paths,” by hearts seeking for the truth, the prophetic fulfillment, along with the validity of the rules of prophetic interpretation adopted by the movement of the third angel was recognized as valid.

Едно върховно правило сред правилата, дадени за последните дни, беше тройното приложение на пророчеството. Особено тогава беше така с тройното приложение на трите горко, което тъй ясно потвърждаваше събитието от 11 септември 2001 г. Когато тази истина беше честно изследвана, онези, които тогава бяха водени към „старите пътеки“ на Еремия, със сърца, търсещи истината, разпознаха пророческото изпълнение, заедно с валидността на правилата за пророческо тълкуване, възприети от движението на третия ангел, като действително валидни.

It was seen that the correct pioneer understanding of the history of the first woe of Revelation chapter nine represented Islam. The false prophet Mohammed was seen to be the king of that history. In that history Islam would attack the Roman Empire, and their mode of warfare was specifically identified as striking suddenly and unexpectedly. In that regard it was understood that the very mode of warfare of Islam provided the etymological roots of the word “assassin.” In that history Islam would hurt the armies of Rome, and the period concluded under the line of a one-hundred-and-fifty-year time prophecy. When that time prophecy ended on July 27, 1449, the time prophecy and history of the second woe began.

Бе видяно, че правилното пионерско разбиране за историята на първото „горко“ в деветата глава на Откровение представляваше исляма. Бе видяно, че лъжепророкът Мохамед е царят на тази история. В тази история ислямът щеше да нападне Римската империя, а начинът им на воюване бе конкретно определен като нанасяне на удар внезапно и неочаквано. В това отношение се разбираше, че самият начин на воюване на исляма осигурява етимологичните корени на думата „assassin“. В тази история ислямът щеше да поразява армиите на Рим и този период завършваше под линията на едно сто и петдесетгодишно времево пророчество. Когато това времево пророчество завърши на 27 юли 1449 г., започнаха времевото пророчество и историята на второто „горко“.

It began another time-prophecy of three hundred and ninety-one years and fifteen days, that ended on August 11, 1840. In that history the ruler that represented the prophetic work of Islam was Ottman, who had been typified by Mohammed in the history of the first woe. Chapter nine says that in the history of the second woe, Islam would kill the armies of Rome. They would still exercise the mode of warfare, attacking suddenly and unexpectedly, but in that history gunpowder was first invented and employed, so the second woe represented a mode of warfare represented by the assassin’s sudden attack, plus it included explosives.

Започна друго времево пророчество от триста деветдесет и една години и петнадесет дни, което завърши на 11 август 1840 г. В тази история владетелят, който представляваше пророческото дело на исляма, беше Отман, който бе предобразен от Мохамед в историята на първото горко. Девета глава казва, че в историята на второто горко ислямът ще убие армиите на Рим. Те все още щяха да упражняват този начин на воюване, като нападат внезапно и неочаквано, но в онази история барутът беше изобретен и употребен за пръв път, така че второто горко представляваше начин на воюване, представен от внезапното нападение на убиеца, като освен това включваше и взривни вещества.

On September 11, 2001 the third woe of Islam suddenly struck the spiritual armies of Rome with explosives. That event marked the beginning of several lines of prophetic truth, but it had clearly been established upon the two previous witnesses of the first and second woe. The event clearly demonstrated that just as the empowerment of the Millerite history of August 11, 1840, when the prophecy of Islam of the second woe was fulfilled and the angel of Revelation ten descended, that when the prophecy of Islam of the third woe arrived, it marked the descent of the angel of Revelation eighteen on that date.

На 11 септември 2001 година третото горко на исляма внезапно порази с експлозиви духовните армии на Рим. Това събитие отбеляза началото на няколко линии на пророческа истина, но то ясно бе утвърдено върху двете предходни свидетелства на първото и второто горко. Събитието ясно показа, че както овластяването в милеритската история на 11 август 1840 година, когато се изпълни пророчеството за исляма на второто горко и ангелът от Откровение десета глава слезе, така и когато пристигна пророчеството за исляма на третото горко, това отбеляза слизането на ангела от Откровение осемнадесета глава на тази дата.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> „Откъде идва твърдението, че съм заявила, че Ню Йорк ще бъде пометен от приливна вълна? Това никога не съм казвала. Казвала съм, когато гледах как там се издигат огромните сгради, етаж след етаж: „Какви ужасни сцени ще се разиграят, когато Господ се надигне, за да разтърси страшно земята! Тогава ще се изпълнят думите на Откровение 18:1–3.“ Цялата осемнадесета глава на Откровение е предупреждение за онова, което идва върху земята. Но нямам особена светлина относно това, което ще дойде върху Ню Йорк, освен че зная, че един ден големите сгради там ще бъдат съборени чрез обръщането и преобръщането на Божията сила. От дадената ми светлина зная, че в света има гибел. Една дума от Господа, едно докосване на Неговата могъща сила — и тези грамадни постройки ще паднат. Ще се разиграят сцени, чиято страховитост не можем да си представим.“ Review and Herald, 5 юли 1906 г.

The movement of Future for America was then seen, by those willing to see, as the parallel of the Millerite movement. Islam of the third woe became a primary element of the message from that point onward. Inspiration plainly taught that when the angel of Revelation descended the latter rain would arrive.

Тогава движението „Future for America“ бе видяно от онези, които бяха готови да видят, като паралел на милеритското движение. Ислямът на третото горко стана първостепенен елемент на вестта от този момент нататък. Вдъхновението ясно учеше, че когато ангелът от Откровение слезе, късният дъжд щеше да настъпи.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> „Късният дъжд трябва да се излее върху Божия народ. Един могъщ ангел трябва да слезе от небето и цялата земя да се озари от неговата слава.“ Review and Herald, 21 април 1891 г.

As the Lion of the tribe of Judah began to open the broader understanding of the latter rain, He led His people to the book of Joel, which is a primary point of reference of the latter rain. At that point some of those men who had joined the movement post September 11, 2001, determined that the insects of Joel that destroy God’s vine, leading up to the awakening of the Midnight Cry, represented Islam. They could not or would not see that the insects represented Rome.

Когато Лъвът от Юдовото племе започна да разкрива по-широкото разбиране за късния дъжд, Той поведе Своя народ към книгата на Йоил, която е основна отправна точка по отношение на късния дъжд. В онзи момент някои от онези мъже, които се бяха присъединили към движението след 11 септември 2001 г., заключиха, че насекомите в Йоил, които унищожават Божията лоза и водят до пробуждането на Среднощния вик, представляват исляма. Те не можеха или не искаха да видят, че насекомите представляват Рим.

The powerful light that had been brought about by recognizing the triple application of prophecy in regards to the three woes added an unsanctified logical support to their claim that the insects represented Islam. As is always the case, once a private interpretation is entertained a wresting of the Scriptures takes place in an attempt to uphold the false premise. In their work to uphold their view they demonstrated that they did not understand the principle of type and antitype.

Мощната светлина, породена от разпознаването на тройното приложение на пророчеството по отношение на трите горко, прибави неосветена логическа опора към твърдението им, че насекомите представляват исляма. Както винаги се случва, щом бъде възприето някакво частно тълкуване, следва изопачаване на Писанията в опит да се поддържа лъжливата предпоставка. В усилията си да поддържат своя възглед те показаха, че не разбират принципа на образа и първообраза.

In theological and biblical studies, the terms “type” and “antitype” are used to describe a relationship between two elements, where one prefigures or foreshadows the other. This concept often falls under the broader categories of “shadow” and “substance.”

В богословските и библейските изследвания термините „тип“ и „антитип“ се използват, за да опишат връзка между два елемента, при която единият предобразява или предвъзвестява другия. Тази концепция често се включва в по-широките категории „сянка“ и „същност“.

A type is an event, person, or institution in the Old Testament that prefigures or foreshadows a corresponding event, person, or institution in the New Testament. It serves as a symbolic precursor. The antitype is the fulfillment or actualization of the type. It is the reality that was foreshadowed by the type. The concept of “shadow” and “substance” parallels the relationship between type and antitype. The “shadow” represents the (type), whereas the “substance” represents the (antitype).

Типът е събитие, личност или институция в Стария завет, която предобразява или предвъзвестява съответно събитие, личност или институция в Новия завет. Той служи като символичен предшественик. Антитипът е изпълнението или осъществяването на типа. Той е действителността, която е била предобразена от типа. Понятието за „сянка“ и „същност“ съответства на взаимоотношението между типа и антитипа. „Сянката“ представя (типа), докато „същността“ представя (антитипа).

> Let no man therefore judge you in meat, or in drink, or in respect of an holyday, or of the new moon, or of the sabbath days: Which are a shadow of things to come; but the body is of Christ. Colossians 2:16, 17.

> И тъй, никой да не ви съди за ядене или пиене, или поради празник, или новолуние, или съботни дни; които са сянка на бъдещите неща; а тялото е Христово. Колосяни 2:16, 17.

> For the law having a shadow of good things to come, and not the very image of the things, can never with those sacrifices which they offered year by year continually make the comers thereunto perfect. Hebrews 10:1.

> Защото законът, като има сянка на бъдещите блага, а не самия образ на нещата, никога не може чрез същите жертви, които принасят непрестанно всяка година, да направи съвършени онези, които пристъпват. Евреи 10:1.

In the post September 11, 2001 controversy over Joel, and the correct identification of papal Rome as symbolized by four insects, thus outlining the progressive destruction of Laodicean Adventism, those arguing that the insects were Islam, not only placed an unsanctified emphasis upon the triple application of the three woes, but they also pointed to types which pointed to the antitype of Rome, and claimed those types actually identified Islam. In doing so, they gave evidence that they either did not truly understand the principle of type and antitype, or they believed misrepresenting the types was a worthy means to justify the end.

В спора след 11 септември 2001 г. относно Йоил и правилното отъждествяване на папския Рим като символизиран чрез четирите насекоми, като по този начин се очертава прогресивното разрушаване на лаодикийския адвентизъм, онези, които твърдяха, че насекомите са ислямът, не само поставиха неосветен акцент върху тройното приложение на трите горко, но също така посочваха образи, сочещи към първообраза на Рим, и твърдяха, че тези образи всъщност отъждествяват исляма. Като правеха това, те дадоха доказателство, че или не разбираха истински принципа на образ и първообраз, или вярваха, че изопачаването на образите е достойно средство за оправдаване на целта.

In the current controversy over Rome, there is once again evidence that those holding to the flawed idea that the “robbers” of Daniel chapter eleven, verse fourteen is the United States do not correctly understand both the triple application of prophecy, or the principle of type and antitype.

В настоящия спор относно Рим отново има доказателство, че онези, които поддържат погрешното схващане, че „разбойниците“ от Данаил, глава единадесета, стих четиринадесети, са Съединените щати, не разбират правилно нито тройното приложение на пророчеството, нито принципа на типа и антитипа.

When those who hold the view that the “robbers” are the United States seek to uphold their position they employ an application of a triple application of the three Rome’s, to supposedly prove that modern Rome, the third manifestation of Rome is the United States. Trusting that they are not purposely bearing false witness, and that they are only manifesting a blind ignorance of the rules of a triple application of prophecy, they employ a prophetic characteristic of the first two Rome’s and argue that a characteristic of Rome’s history identifies modern Rome.

Когато онези, които поддържат възгледа, че „грабителите“ са Съединените щати, се стремят да защитят своето становище, те прибягват до едно приложение на тройното приложение на трите Рима, за да „докажат“ уж, че съвременният Рим, третото проявление на Рим, е Съединените щати. С доверие, че те не дават съзнателно лъжливо свидетелство, а само проявяват сляпо невежество относно правилата на тройното приложение на пророчеството, те използват една пророческа характеристика на първите два Рима и твърдят, че една характеристика от историята на Рим определя съвременния Рим.

Pagan Rome is the first of three prophetic fulfillments of Rome. In Daniel chapter eight pagan Rome is the masculine little horn. In chapter two pagan Rome is statecraft. In Daniel seven pagan Rome divides into a ten-fold kingdom.

Езическият Рим е първото от трите пророчески изпълнения на Рим. В Даниил, глава осма, езическият Рим е мъжкият малък рог. В глава втора езическият Рим е държавното управление. В Даниил 7 езическият Рим се разделя на десетчастно царство.

The second manifestation of Rome is papal Rome, who in chapter eight is the feminine little horn, and who is churchcraft in chapter two, and who is the horn speaking blasphemies and plucks up three horns in chapter seven. Pagan Rome is a singular power, but papal Rome is a twofold power, representing the papal church as ruling over the statecraft of the previous political structures of pagan Rome. In 1798, the papal power received its deadly wound, but it did not cease to be a church, it only ceased to be a beast of Bible prophecy for the civil power it had previously controlled was removed.

Второто проявление на Рим е папският Рим, който в осма глава е женственият малък рог, и който във втора глава е църковничество, и който в седма глава е рогът, говорещ богохулства и изтръгващ три рога. Езическият Рим е единна власт, но папският Рим е двойнствена власт, представляваща папската църква като властваща над държавничеството на предходните политически структури на езическия Рим. През 1798 г. папската власт получи смъртоносната си рана, но тя не престана да бъде църква; престана единствено да бъде звяр от библейското пророчество, защото гражданската власт, която преди това бе контролирала, ѝ бе отнета.

The second Rome is papal Rome and it only functioned as a power (beast) of Bible prophecy when it had the ability to control the power of the state to carry out its blasphemous plans. The first Rome was a singular power, the second Rome was a twofold power and the third Rome is a threefold power. The three manifestations of Rome are governed by the same principles as every triple application of prophecy. Prophetically there are three woes, three Babylon’s, three Rome’s and three Elijah’s. In terms of type and antitype the first two manifestation of any of the triple applications are types which provide the shadow of the third fulfillment, which is the antitype and substance of the triple application of prophecy.

Вторият Рим е папският Рим и той е действал като сила (звяр) на библейското пророчество само когато е имал способността да контролира държавната власт, за да осъществява своите богохулни замисли. Първият Рим беше единична сила, вторият Рим беше двояка сила, а третият Рим е трояка сила. Трите проявления на Рим се управляват от същите принципи, както всяко тройно приложение на пророчеството. Пророчески има три горко, три Вавилона, три Рима и три Илиевци. От гледна точка на тип и антитип първите две проявления на което и да било от тройните приложения са типове, които предоставят сянката на третото изпълнение, което е антитипът и същността на тройното приложение на пророчеството.

With Rome the characteristics of the first two Rome’s identify that both pagan and papal Rome gave the title of Pontifex Maximus to their ruler. Therefore, the title of the ruler of modern Rome would be Pontifex Maximus, a title never attributed to any president of the United States. The first two Rome’s would overcome three geographical obstacles in order to establish the authority upon the throne of their specific period of history. There is no evidence of the United States overcoming three geographical obstacles leading up to 1798.

При Рим отличителните белези на първите два Рима показват, че както езическият, така и папският Рим са давали титлата Pontifex Maximus на своя владетел. Следователно титлата на владетеля на съвременния Рим би била Pontifex Maximus — титла, която никога не е била приписвана на нито един президент на Съединените щати. Първите два Рима преодоляват три географски препятствия, за да установят властта си върху престола в съответния им исторически период. Няма доказателства Съединените щати да са преодолели три географски препятствия до 1798 година.

The first two Rome’s had a specific period of time identified when they would rule supremely. In verse twenty-four of Daniel eleven pagan Rome is identified ruling for a “time,” or three hundred and sixty years, which it did from the Battle of Actium in 31 BC, until the year 330 AD. Repeatedly papal Rome is identified as ruling for twelve hundred and sixty years after the three horns were removed, from 538 until 1798. In Isaiah chapter twenty-three the United States is identified as reigning for seventy symbolic years, as the days of one king, but it never removed three geographical obstacles in advance of its ruling for seventy symbolic years.

Първите два Рима имаха точно определен период от време, посочен за времето, през което щяха да властват върховно. В двадесет и четвъртия стих на Даниил единадесета глава езическият Рим е посочен като управляващ за „време“, или триста и шестдесет години, което той и правеше — от битката при Акциум през 31 г. пр. Хр. до 330 г. сл. Хр. Многократно папският Рим е посочен като управляващ за хиляда двеста и шестдесет години след като трите рога бяха премахнати — от 538 до 1798 година. В Исая, двадесет и трета глава, Съединените щати са посочени като царуващи седемдесет символични години, като дните на един цар, но те никога не премахнаха три географски препятствия преди своето управление за седемдесет символични години.

Modern Rome is represented as overcoming the three geographical obstacles of the king of the south, the glorious land and Egypt in Daniel chapter eleven, verses forty to forty-two, and when those three obstacles are defeated and brought into the submission of Rome they then form the threefold union of the dragon, the beast and false prophet. John also informs us that the papal beast’s deadly wound is healed and that it then rules for forty-two symbolic months.

Съвременният Рим е представен като преодолява трите географски препятствия — южния цар, славната земя и Египет — в Даниил, глава единадесета, стихове четиридесети до четиридесет и втори; и когато тези три препятствия бъдат победени и доведени в подчинение на Рим, тогава те образуват тройния съюз на змея, звяра и лъжепророка. Йоан също така ни уведомява, че смъртоносната рана на папския звяр е изцелена и че след това той управлява в продължение на четиридесет и два символични месеца.

> And I saw one of his heads as it were wounded to death; and his deadly wound was healed: and all the world wondered after the beast. And they worshipped the dragon which gave power unto the beast: and they worshipped the beast, saying, Who is like unto the beast? who is able to make war with him? And there was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies; and power was given unto him to continue forty and two months. Revelation 13:3–5.

> И видях една от главите му като че ли смъртно ранена; и смъртната му рана оздравя; и цялата земя се почуди и тръгна след звяра. И се поклониха на змея, който даде власт на звяра; и се поклониха на звяра, казвайки: Кой е като звяра? и кой може да воюва против него? И даде му се уста да говори надменни думи и богохулства; и даде му се власт да действа четиридесет и два месеца. Откровение 13:3–5.

The beast that rules for forty-two symbolic months after its deadly wound is healed is the Roman power.

Звярът, който управлява в продължение на четиридесет и два символични месеца, след като смъртоносната му рана е изцелена, е римската власт.

> The prophecy of Revelation 13 declares that the power represented by the beast with lamblike horns shall cause ‘the earth and them which dwell therein’ to worship the papacy—there symbolized by the beast ‘like unto a leopard.’ . .. In both the Old and the New World, the papacy will receive homage in the honor paid to the Sunday institution, that rests solely upon the authority of the Roman Church.” The Great Controversy, 578.

> Пророчеството от Откровение 13 заявява, че властта, представена чрез звяра с агнешки рога, ще накара „земята и живеещите на нея“ да се поклонят на папството — символизирано там чрез звяра „подобен на леопард“.... И в Стария, и в Новия свят папството ще получи почитта в уважението, отдавано на неделната институция, която се основава единствено върху авторитета на Римската църква.“ Великата борба, 578.

Pagan, the first Rome, ruled supremely for three hundred and sixty years in fulfillment of Daniel chapter eleven, verse twenty-four, and it did so after it removed three geographical obstacles in fulfillment of Daniel chapter eight, verse nine.

Езическият, първият Рим, управляваше върховно в продължение на триста и шестдесет години в изпълнение на Даниил, глава единадесета, стих двадесет и четири, и стори това, след като премахна три географски пречки в изпълнение на Даниил, глава осма, стих девети.

Papal, the second Rome ruled supremely for twelve hundred and sixty years in fulfillment of several passages of Scripture, and it did so after it removed three geographical obstacles in fulfillment of Daniel chapter seven, verses eight and twenty.

Папският, вторият Рим, управляваше върховно в продължение на хиляда двеста и шестдесет години в изпълнение на няколко библейски пасажа, и стори това, след като отстрани три географски пречки в изпълнение на Даниил, глава седма, стихове 8 и 20.

Modern Rome overcomes the king of the south in verse forty of Daniel eleven, and then in verse forty-one it overcomes the glorious land and in verse forty-two it overcomes Egypt. Modern Rome is the king of the north of Daniel chapter eleven.

Съвременният Рим побеждава южния цар в четиридесетия стих на Даниил единадесета глава, а след това в четиридесет и първия стих побеждава славната земя, и в четиридесет и втория стих побеждава Египет. Съвременният Рим е северният цар от единадесета глава на Даниил.

Pagan, the first Rome, was a persecuting power, and papal, the second Rome, was a persecuting power and therefore modern Rome will be a persecuting power.

Езическият, първият Рим, беше преследваща сила, а папският, вторият Рим, беше преследваща сила; следователно и съвременният Рим ще бъде преследваща сила.

The United States will participate in the third persecution accomplished by modern Rome, but this doesn’t identify the United States as the papal power, it simply identifies a characteristic of the United States’ relationship to the papal power in the last days.

Съединените щати ще участват в третото гонение, осъществено от съвременния Рим, но това не отъждествява Съединените щати с папската власт; то просто посочва една особеност в отношението на Съединените щати към папската власт в последните дни.

Those who wish to argue that the United States is the “robbers of thy people” in the last days employ the triple application of the three Rome’s to incorrectly identify the United States. The flawed method they employ in the context of a triple application is based upon identifying a characteristic of the first two Rome’s, and insisting that a prophetic characteristic of Rome, and not Rome itself, is the third Rome.

Онези, които желаят да твърдят, че Съединените щати са „грабителите на твоя народ“ в последните дни, използват тройното приложение на трите Рима, за да отъждествят погрешно Съединените щати. Погрешният метод, който те прилагат в контекста на едно тройно приложение, се основава върху това да се установи една характеристика на първите два Рима и да се настоява, че третият Рим е пророческа характеристика на Рим, а не самият Рим.

They identify Constantine’s first historical Sunday law in 321 AD, and then papal Rome’s Sunday law in 538 AD, to claim the soon-coming Sunday law in the United States defines the United States as modern Rome, and they also mix their flawed application by associating Jesus’ warning to flee when the “abominations of desolation” spoken of by Daniel, as the Sunday law. The “abomination of desolation” Jesus spoke of, points to two Sunday laws in the last days, but it is a very different symbolism in that it is a warning to flee, not the warning to shun the mark of the beast. Their flawed idea doesn’t even address that there are two specific Sunday laws in the last days.

Те посочват първия исторически неделен закон на Константин през 321 г., а след това неделния закон на папски Рим през 538 г., за да твърдят, че скоро идващият неделен закон в Съединените щати определя Съединените щати като съвременен Рим; също така смесват погрешното си приложение, като свързват предупреждението на Исус да бягат, когато се появят „мерзостите на запустението“, за които говори Даниил, с неделния закон. „Мерзостта на запустението“, за която говори Исус, сочи към два неделни закона в последните дни, но символиката е съвсем различна, тъй като това е предупреждение да се бяга, а не предупреждение да се отбягва белегът на звяра. Тяхната погрешна идея дори не отчита, че в последните дни има два конкретни неделни закона.

> When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place, (whoso readeth, let him understand:) Then let them which be in Judaea flee into the mountains: Let him which is on the housetop not come down to take any thing out of his house: Neither let him which is in the field return back to take his clothes. And woe unto them that are with child, and to them that give suck in those days! But pray ye that your flight be not in the winter, neither on the sabbath day. Matthew 24:15–20.

> И тъй, когато видите мерзостта на запустението, за която е говорил пророк Даниил, стояща на светото място, (който чете, нека разбира:) тогава онези, които са в Юдея, нека бягат по планините; който е на покрива, да не слиза, за да вземе нещо от къщата си; и който е на полето, да не се връща назад, за да вземе дрехите си. А горко на бременните и на кърмачките в онези дни! И молете се бягството ви да не бъде зиме, нито в съботен ден. Матей 24:15–20.

“The abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet,” was a sign which Jesus gave to His people that identified when they should flee from the coming destruction of Jerusalem as pagan Rome besieged and thereafter destroyed the sanctuary and city from the year 66 to the year 70 AD.

„Мерзостта, която докарва запустение, за която е говорил пророк Даниил,“ беше знамение, което Исус даде на Своя народ, за да посочи кога трябва да побегнат от надвисващото разрушение на Йерусалим, когато езическият Рим обсади, а след това и унищожи светилището и града от 66-а до 70-а година сл. Хр.

> “Jesus declared to the listening disciples the judgments that were to fall upon apostate Israel, and especially the retributive vengeance that would come upon them for their rejection and crucifixion of the Messiah. Unmistakable signs would precede the awful climax. The dreaded hour would come suddenly and swiftly. And the Saviour warned His followers: ‘When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place, (whoso readeth, let him understand:) then let them which be in Judea flee into the mountains.’ Matthew 24:15, 16; Luke 21:20, 21. When the idolatrous standards of the Romans should be set up in the holy ground, which extended some furlongs outside the city walls, then the followers of Christ were to find safety in flight. When the warning sign should be seen, those who would escape must make no delay. . ..

> „Исус обяви на слушащите ученици съдбите, които щяха да се стоварят върху отстъпилия Израил, и особено възмездното отмъщение, което щеше да ги постигне за тяхното отхвърляне и разпъване на Месия. Безпогрешни знамения щяха да предшестват този страшен завършек. Ужасният час щеше да настъпи внезапно и бързо. И Спасителят предупреди Своите последователи: „И тъй, когато видите мерзостта на запустението, за която е говорил пророк Даниил, че стои на светото място (който чете, нека разбира), тогава онези, които са в Юдея, нека бягат по планините.“ Матей 24:15, 16; Лука 21:20, 21. Когато идолопоклонническите знамена на римляните бъдат издигнати на святата земя, която се простираше на няколко стадия извън градските стени, тогава Христовите последователи трябваше да намерят безопасност в бягство. Когато предупредителният знак бъде видян, онези, които биха избегнали гибелта, не трябваше да се бавят....“

> “Not one Christian perished in the destruction of Jerusalem. Christ had given His disciples warning, and all who believed His words watched for the promised sign. . . . Without delay they fled to a place of safety—the city of Pella, in the land of Perea, beyond Jordan.” The Great Controversy, 25, 30.

> „Нито един християнин не загина при разрушението на Йерусалим. Христос бе дал предупреждение на Своите ученици и всички, които повярваха на Неговите думи, бдяха за обещания знак.... Без забавяне те избягаха на безопасно място — в града Пела, в Перея, отвъд Йордан.“ Великата борба, 25, 30.

As the year 538 approached, the Christians of that era recognized that the church had been corrupted by a compromise with the religion of paganism, and based upon the warning of Christ, and in conjunction with the light given through the apostle Paul’s testimony in 2 Thessalonians chapter two, they fled into the prophetic wilderness of the twelve hundred and sixty years.

С приближаването на 538 година християните от онази епоха осъзнаха, че църквата е била покварена чрез компромис с религията на езичеството, и въз основа на предупреждението на Христос, в съчетание със светлината, дадена чрез свидетелството на апостол Павел във 2 Солунци, глава втора, те избягаха в пророческата пустиня на хилядата двеста и шестдесет години.

> “But before the coming of Christ, important developments in the religious world, foretold in prophecy, were to take place. The apostle declared: ‘Be not soon shaken in mind, or be troubled, neither by spirit, nor by word, nor by letter as from us, as that the day of Christ is at hand. Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshiped; so that he as God sitteth in the temple of God, showing himself that he is God.’

> „Но преди пришествието на Христос трябваше да настъпят важни развития в религиозния свят, предсказани в пророчеството. Апостолът заяви: „Да не се разколебаете лесно в ума си, нито да се смущавате ни чрез дух, ни чрез слово, ни чрез послание, уж изпратено от нас, като че ли Господният ден е настъпил. Никой да не ви измами по никакъв начин; защото това няма да бъде, докато първо не дойде отстъплението и не се яви човекът на греха, синът на погибелта, който се противи и се превъзнася над всичко, което се нарича Бог или на което се отдава поклонение, така щото той, като Бог, седи в Божия храм и представя себе си за Бог.“

> “Paul’s words were not to be misinterpreted. It was not to be taught that he, by special revelation, had warned the Thessalonians of the immediate coming of Christ. Such a position would cause confusion of faith; for disappointment often leads to unbelief. The apostle therefore cautioned the brethren to receive no such message as coming from him, and he proceeded to emphasize the fact that the papal power, so clearly described by the prophet Daniel, was yet to rise and wage war against God’s people. Until this power should have performed its deadly and blasphemous work, it would be in vain for the church to look for the coming of their Lord. ‘Remember ye not,’ Paul inquired, ‘that, when I was yet with you, I told you these things?’

> „Думите на Павел не биваше да бъдат тълкувани погрешно. Не трябваше да се поучава, че той чрез специално откровение е предупредил солунците за непосредственото идване на Христос. Подобно становище би предизвикало смущение във вярата; защото разочарованието често води до неверие. Затова апостолът предупреди братята да не приемат никаква такава вест като идваща от него и пристъпи да подчертае факта, че папската власт, така ясно описана от пророк Даниил, тепърва щеше да се издигне и да поведе война против Божия народ. Докато тази власт не извърши своето смъртоносно и богохулно дело, напразно би било църквата да очаква идването на своя Господ. „Не помните ли — запита Павел — че, когато бях още при вас, ви говорех това?“

> “Terrible were the trials that were to beset the true church. Even at the time when the apostle was writing, the ‘mystery of iniquity’ had already begun to work. The developments that were to take place in the future were to be ‘after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, and with all deceivableness of unrighteousness in them that perish.’

> „Ужасни бяха изпитанията, които предстоеше да връхлетят истинската църква. Още във времето, когато апостолът пишеше, „тайната на беззаконието“ вече беше започнала да действа. Събитията, които трябваше да настъпят в бъдеще, щяха да бъдат „по действието на сатана, с всякаква сила, знамения и лъжливи чудеса, и с всякаква измамливост на неправдата у ония, които погиват.“

> “Especially solemn is the apostle’s statement regarding those who should refuse to receive ‘the love of the truth.’ ‘For this cause,’ he declared of all who should deliberately reject the messages of truth, ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: that they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness.’ Men cannot with impunity reject the warnings that God in mercy sends them. From those who persist in turning from these warnings, God withdraws His Spirit, leaving them to the deceptions that they love.” Acts of the Apostles, 265, 266.

> „Особено тържествено е изявлението на апостола относно онези, които биха отказали да приемат „любовта към истината“. „Затова — заявява той за всички, които съзнателно биха отхвърлили вестите на истината — Бог ще им прати силно заблуждение, за да повярват на лъжа; та да бъдат осъдени всички, които не повярваха на истината, а благоволиха в неправдата.“ Хората не могат безнаказано да отхвърлят предупрежденията, които Бог в милост им изпраща. От онези, които упорстват да се отвръщат от тези предупреждения, Бог оттегля Своя Дух, оставяйки ги на измамите, които обичат.“ Деяния на апостолите, 265, 266.

The compromise between paganism and the church was the warning sign that led the Christians of that era to separate from papal Rome, but it should be noted that the light that Paul contributed to Jesus’ warning to flee, is the same passage that William Miller came to understand that “the daily” of the book of Daniel represented pagan Rome. The prophetic relationship between pagan Rome restraining, and then falling away in order for papal Rome to ascend to the throne was a truth that must be understood, for the consequences of not recognizing the prophetic relationship would bring strong delusion upon those who did not love that truth. Sister White addresses the same history:

Компромисът между езичеството и църквата беше предупредителният знак, който доведе християните от онази епоха до отделяне от папския Рим; но трябва да се отбележи, че светлината, която Павел прибави към Исусовото предупреждение да бягат, е същият пасаж, за който Уилям Милър разбра, че „ежедневната“ от книгата на Даниил представлява езическия Рим. Пророческата връзка между това езическият Рим да възпира, а след това да отпадне, за да може папският Рим да се възкачи на престола, беше истина, която трябва да бъде разбрана; защото последиците от неразпознаването на тази пророческа връзка биха донесли силно заблуждение върху онези, които не възлюбиха тази истина. Сестра Уайт разглежда същата история:

> “It required a desperate struggle for those who would be faithful to stand firm against the deceptions and abominations which were disguised in sacerdotal garments and introduced into the church. The Bible was not accepted as the standard of faith. The doctrine of religious freedom was termed heresy, and its upholders were hated and proscribed.

> „Беше необходима отчаяна борба, за да могат онези, които искаха да останат верни, да устоят твърдо срещу измамите и мерзостите, прикрити в свещенически одежди и въведени в църквата. Библията не беше приета като мерило на вярата. Учението за религиозната свобода беше наричано ерес, а неговите защитници бяха мразени и преследвани.

> “After a long and severe conflict, the faithful few decided to dissolve all union with the apostate church if she still refused to free herself from falsehood and idolatry. They saw that separation was an absolute necessity if they would obey the word of God. They dared not tolerate errors fatal to their own souls, and set an example which would imperil the faith of their children and children’s children. To secure peace and unity they were ready to make any concession consistent with fidelity to God; but they felt that even peace would be too dearly purchased at the sacrifice of principle. If unity could be secured only by the compromise of truth and righteousness, then let there be difference, and even war.” The Great Controversy, 45, 46.

> „След дълга и ожесточена борба верните неколцина решиха да прекратят всякакъв съюз с отстъпилата църква, ако тя все още отказваше да се освободи от лъжата и идолопоклонството. Те видяха, че отделянето е абсолютна необходимост, ако искат да се покоряват на Божието слово. Не смееха да търпят заблуди, гибелни за собствените им души, и да дават пример, който би изложил на опасност вярата на техните деца и децата на децата им. За да осигурят мир и единство, те бяха готови да направят всяка отстъпка, съвместима с верността към Бога; но чувстваха, че дори мирът би бил купен на твърде висока цена чрез жертвата на принципа. Ако единството можеше да бъде осигурено само чрез компромис с истината и правдата, тогава нека има различие, и дори война.“ Великата борба, 45, 46.

The prophetic relationship between the United States and the papacy in the last days has been typified, and emphasized, by Paul’s identification of the relationship between pagan and papal Rome leading up to 538 AD. In the triple application of Rome, pagan Rome fulfilled Jesus words identifying the abomination of desolation as a sign to flee, and papal Rome also fulfilled Jesus’ words. Sister White identifies another fulfillment of Christ’s words.

Пророческата връзка между Съединените щати и папството в последните дни е била предобразена и подчертана чрез Павловото отъждествяване на връзката между езическия и папския Рим в периода, водещ към 538 г. сл. Хр. В тройното приложение на Рим езическият Рим изпълни думите на Исус, които определят мерзостта на запустението като знак за бягство, и папският Рим също изпълни думите на Исус. Сестра Уайт посочва още едно изпълнение на Христовите думи.

> “It is no time now for God’s people to be fixing their affections or laying up their treasure in the world. The time is not far distant, when, like the early disciples, we shall be forced to seek a refuge in desolate and solitary places. As the siege of Jerusalem by the Roman armies was the signal for flight to the Judean Christians, so the assumption of power on the part of our nation in the decree enforcing the papal sabbath will be a warning to us. It will then be time to leave the large cities, preparatory to leaving the smaller ones for retired homes in secluded places among the mountains.” Testimonies, volume 5, 464.

> „Сега не е време Божият народ да привързва чувствата си или да трупа съкровището си в света. Не е далеч времето, когато, подобно на първите ученици, ще бъдем принудени да търсим убежище в пустинни и уединени места. Както обсадата на Ерусалим от римските войски беше знакът за бягство за юдейските християни, така и присвояването на власт от страна на нашата нация чрез указа, налагащ папската събота, ще бъде предупреждение за нас. Тогава ще е време да напуснем големите градове, като подготовка за напускането и на по-малките, за уединени домове в усамотени места сред планините.“ Свидетелства, том 5, 464.

For the Christians of Christ’s time period the warning identified when to flee Jerusalem. In the fifth and sixth century the warning for the Christians led them to flee into the wilderness.

За християните от времето на Христос предупреждението посочи кога да избягат от Йерусалим. През петия и шестия век предупреждението подтикна християните да избягат в пустинята.

> And the woman fled into the wilderness, where she hath a place prepared of God, that they should feed her there a thousand two hundred and threescore days. . .. And to the woman were given two wings of a great eagle, that she might fly into the wilderness, into her place, where she is nourished for a time, and times, and half a time, from the face of the serpent. And the serpent cast out of his mouth water as a flood after the woman, that he might cause her to be carried away of the flood. And the earth helped the woman, and the earth opened her mouth, and swallowed up the flood which the dragon cast out of his mouth. And the dragon was wroth with the woman, and went to make war with the remnant of her seed, which keep the commandments of God, and have the testimony of Jesus Christ. Revelation 12:6, 15–17.

> И жената побягна в пустинята, гдето има място, приготвено от Бога, за да я хранят там хиляда двеста и шестдесет дни.... И на жената се дадоха двете крила на голям орел, за да отлети в пустинята, на своето място, гдето се храни за време, времена и половин време, далеч от лицето на змията. И змията изпусна из устата си след жената вода като река, за да я завлече реката. Но земята помогна на жената; и земята отвори устата си и погълна реката, която змейът изпусна из устата си. И змейът се разгневи против жената и отиде да воюва с останалите от нейното потомство, които пазят Божиите заповеди и държат свидетелството на Исус Христос. Откровение 12:6, 15–17.

Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of the thing, for He is Alpha and Omega. The warning of the abomination of desolation in the history of papal Rome was recognized when the papal power was recognized as standing in the holy place.

Исус винаги илюстрира края на едно нещо с началото на същото нещо, защото Той е Алфа и Омега. Предупреждението за мерзостта на запустението в историята на папския Рим беше разпознато, когато папската власт беше разпозната като стояща на святото място.

The warning is recorded by Matthew, Mark and Luke, and each reference has a slight variation of words. Matthew states, “When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place,” and Mark states, “when ye shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, standing where it ought not.” Luke states, “when ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judaea flee to the mountains.”

Предупреждението е записано от Матей, Марк и Лука, и всяко от тези свидетелства съдържа лека разлика в изразите. Матей казва: „И тъй, когато видите мерзостта на запустението, за която е говорил пророк Даниил, да стои на святото място“, а Марк казва: „когато видите мерзостта на запустението, за която е говорил пророк Даниил, да стои там, където не трябва“. Лука казва: „когато видите Йерусалим, обкръжен от войски, тогава знайте, че запустението му е наближило. Тогава онези, които са в Юдея, нека бягат по планините.“

All three testimonies apply together. In a more specific application, Luke’s reference of Jerusalem being compassed with armies identifies the warning that when pagan Rome began its siege against Jerusalem in the year 66 AD, that Christians still in Jerusalem were to immediately flee. Matthew’s reference of “the holy place,” corresponds with Paul identifying the “man of sin” who “sitteth in the temple of God, showing himself that he is God,” thus representing the papal fulfillment of the “abomination of desolation.” Mark identifies the abomination of desolation standing where it ought not, and it corresponds to the warning to flee given to Adventism in the last days. Two of the warnings are associated with the command that whoever reads the warning should understand, and they all address a sign that was to inform the Christians of the era to flee.

И трите свидетелства се прилагат заедно. В едно по-специфично приложение споменаването у Лука за това, че Йерусалим е обкръжен от войски, определя предупреждението, че когато езическият Рим започна обсадата си срещу Йерусалим в 66 година сл. Хр., християните, които все още бяха в Йерусалим, трябваше незабавно да побягнат. Споменаването у Матей на „святото място“ съответства на това, че Павел посочва „човека на греха“, който „седи в Божия храм, представяйки себе си, че е Бог“, като по този начин представлява папското изпълнение на „мерзостта на запустението“. Марко посочва мерзостта на запустението, стояща там, където не трябва, и това съответства на предупреждението да се бяга, дадено на адвентизма в последните дни. Две от предупрежденията са свързани със заповедта, че който чете предупреждението, трябва да разбира, и всички те се отнасят до белег, който трябваше да извести християните от съответната епоха да побягнат.

The false application of a triple application that is misrepresented by those who claim the “robbers of thy people” are the United States, identifies that when the “abomination of desolation” is fulfilled at the Sunday law in the United States, that the Sunday law that then is enforced identifies the United States as Modern Rome, for pagan and papal Rome both previously enforced a Sunday law.

Погрешното прилагане на едно тройно приложение, което е представяно погрешно от онези, които твърдят, че „разбойниците от твоя народ“ са Съединените щати, води до извода, че когато „мерзостта на запустението“ се изпълни при неделния закон в Съединените щати, тогава наложеният неделен закон определя Съединените щати като Съвременен Рим, защото както езическият, така и папският Рим по-рано са налагали неделен закон.

The problem with that flawed application is that the Sunday law of pagan Rome took place in the year 321 AD, but pagan Rome’s fulfillment of the “abomination of desolation” was fulfilled in the year 66 AD, 255 years before the Sunday law of 321 AD. So too, the compromise that produced the “man of sin” was already occurring in the time of Paul, who said, “the mystery of iniquity doth already work,” yet the papal Sunday law came over four centuries later. The first two witnesses in a triple application of prophecy establish the characteristics of the third fulfillment of the last days. The “abomination of desolation” in the last days, upon two historical witnesses, and three biblical records of Christ’s words, represents a warning to flee, not the enforcement of a Sunday law.

Проблемът с това погрешно приложение е, че неделният закон на езическия Рим се появява през 321 г. сл. Хр., докато изпълнението от страна на езическия Рим на „мерзостта на запустението“ настъпва през 66 г. сл. Хр., 255 години преди неделния закон от 321 г. Така също и компромисът, който породи „човека на греха“, вече се извършваше по времето на Павел, който каза: „тайната на беззаконието вече действа“, а папският неделен закон дойде повече от четири века по-късно. Първите двама свидетели в едно тройно приложение на пророчеството установяват характеристиките на третото изпълнение в последните дни. „Мерзостта на запустението“ в последните дни, въз основа на две исторически свидетелства и три библейски записа на Христовите думи, представлява предупреждение за бягство, а не налагане на неделен закон.

In the next article we will break down why the application is flawed in the context of established rules associated with a triple application of prophecy, and why the identification of the Sunday law in the context of the warning given by Christ is a misrepresentation of prophetic history.

В следващата статия ще разгледаме подробно защо това приложение е погрешно в контекста на установените правила, свързани с тройното приложение на пророчеството, и защо отъждествяването на неделния закон в контекста на предупреждението, дадено от Христос, представлява погрешно представяне на пророческата история.

> “This compromise between paganism and Christianity resulted in the development of ‘the man of sin’ foretold in prophecy as opposing and exalting himself above God. That gigantic system of false religion is a masterpiece of Satan’s power—a monument of his efforts to seat himself upon the throne to rule the earth according to his will.” The Great Controversy, 50.

> „Този компромис между езичеството и християнството доведе до развиването на „човека на греха“, предсказан в пророчеството като противящ се и превъзнасящ себе си над Бога. Тази гигантска система на лъжлива религия е шедьовър на сатанинската сила — паметник на неговите усилия да се възкачи на престола, за да управлява земята според своята воля.“ Великата борба, 50.

Back to Articles