Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-One

Книгата на Даниил — петдесет и едно

Palmoni: Unveiling the Master of Time and Language in Daniel and Revelation

Палмони: Разкриване на Владетеля на времето и езика в Даниил и Откровение

Author

Jeff Pippenger

Published

January 15, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

That “certain saint which spake” in Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen is Christ as Palmoni. In the book of Revelation, Christ is identified as Alpha and Omega, which among other wonderful truths, identifies Christ as the Wonderful Linguist, and together the books of Daniel and Revelation represent Christ as the Master of time and language. It is beyond human ability to understand the significance and depth of what it means that Christ, as Palmoni (the Numberer of Secrets), introduces that attribute of His character in the two verses that establish the central pillar of Adventism, but the secrets which the Numberer of Secrets chooses to reveal are our responsibility to recognize and defend.

Онязи „един светец, който говореше“ в осма глава на Даниил, стихове тринадесет и четиринадесет, е Христос като Палмони. В книгата Откровение Христос е определен като Алфа и Омега, което, наред с други чудни истини, отъждествява Христос като Чудния Езиковед; и заедно книгите Даниил и Откровение представят Христос като Владетеля на времето и езика. Отвъд човешките възможности е да се разбере значението и дълбочината на това какво означава, че Христос, като Палмони (Преброителя на тайните), въвежда този признак на Своя характер в двата стиха, които установяват централния стълб на адвентизма; но тайните, които Преброителят на тайните избира да разкрие, са наша отговорност да разпознаем и защитаваме.

> The secret things belong unto the Lord our God: but those things which are revealed belong unto us and to our children forever, that we may do all the words of this law. Deuteronomy 29:29.

> Скритите неща принадлежат на Господа, нашия Бог; а откритите принадлежат на нас и на децата ни довека, за да изпълняваме всички думи на този закон. Второзаконие 29:29.

A secret that has been revealed is that the Numberer of Secrets (Palmoni), is that “certain saint which spake,” and in the two verses where He reveals Himself, the central pillar of Adventism is identified. In those two verses the Wonderful Numberer identifies the “increase of knowledge” that He, as the Lion of the tribe of Judah unsealed in 1798. In those two verses, the jewels of Miller’s dream, that represent the “increase of knowledge,” were, by the direction of Palmoni’s hand, published upon the two tables of Habakkuk.

Една разкрита тайна е, че Броящият тайните (Палмони) е онзи „един светец, който говореше“; и в двата стиха, в които Той се разкрива, е посочен централният стълб на адвентизма. В тези два стиха Чудният Броител определя „умножаването на знанието“, което Той, като Лъвът от Юдовото племе, разпечатва през 1798 година. В тези два стиха скъпоценните камъни от съня на Милър, които представляват „умножаването на знанието“, по направлението на ръката на Палмони бяха публикувани върху двете плочи на Авакум.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Тогава чух един светец да говори; и друг светец каза на онзи определен светец, който говореше: Докога ще трае видението за всекидневната жертва и за престъплението, което докарва запустение, за да бъдат и светилището, и множеството предадени на потъпкване? И той ми каза: До две хиляди и триста денонощия; тогава светилището ще се очисти. Даниил 8:13, 14.

After Daniel received the prophetic vision of the kingdoms of Bible prophecy, and then heard the heavenly dialogue in verses thirteen and fourteen, he sought to understand the “vision.”

След като Даниил получи пророческото видение за царствата на библейското пророчество и след това чу небесния разговор в стихове тринадесет и четиринадесет, той потърси да разбере „видението“.

> And it came to pass, when I, even I Daniel, had seen the vision, and sought for the meaning, then, behold, there stood before me as the appearance of a man. And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. Daniel 8:15, 16.

> И стана така, когато аз, именно аз Даниил, видях видението и потърсих значението му, ето, пред мен застана нещо като образ на мъж. И чух човешки глас между бреговете на Улай, който повика и каза: Гаврииле, направи този човек да разбере видението. Даниил 8:15, 16.

The “vision” which Daniel is seeking to understand is the “chazon” vision, but the “mareh” vision, is what Gabriel is told to make Daniel understand. Every fact has its bearing, and if this fact is missed, the structure and design of the passage is essentially destroyed. In verse fifteen, when Daniel seeks to understand the “chazon” vision, the “mareh” is hidden, but still represented, for with the “appearance of a man” (Gabriel), the Hebrew word “mareh” is translated as “appearance”. In verse fifteen both words which have been translated as “vision” are represented. Daniel, in verse fifteen, seeks to understand the “chazon,” but Palmoni commands Gabriel, in verse sixteen to make Daniel understand the “mareh.” The design of these two verses is purposeful, and emphasizes the connection and difference between the two words.

„Видението“, което Даниил се стреми да разбере, е видението „хазон“, но видението „маре“ е онова, за което на Гавриил е заповядано да накара Даниил да го разбере. Всеки факт има своето значение, и ако този факт бъде пропуснат, строежът и замисълът на пасажа по същество се разрушават. В петнадесети стих, когато Даниил се стреми да разбере видението „хазон“, „маре“ е скрито, но все пак е представено, защото при израза „с образа на човек“ (Гавриил) еврейската дума „маре“ е преведена като „образ“. В петнадесети стих са представени и двете думи, които са били преведени като „видение“. Даниил, в петнадесети стих, се стреми да разбере „хазон“, но Палмони заповядва на Гавриил, в шестнадесети стих, да накара Даниил да разбере „маре“. Замисълът на тези два стиха е целенасочен и подчертава връзката и различието между двете думи.

It is Palmoni that commands Gabriel to make Daniel understand the “mareh,” for the One that commands Gabriel is the One who stands upon the water, and Gabriel heard His voice, “a man’s voice between the banks of Ulai.” It is the Ulai river that runs between the banks, and it is Christ who stands upon the water in the Scriptures. Accompanied with that fact, is the fact that Christ, as the archangel, is the One who commands the angels. The voice between the banks, is the voice of “that certain saint” in verse thirteen, and it is His word that commands Gabriel to make Daniel understand the “mareh” vision. In chapter twelve of Daniel, Christ once again is between the banks of the river. In chapter twelve He is clothed in linen, and swares by Him that liveth forever.

Именно Палмони заповядва на Гавриил да направи така, че Даниил да разбере „mareh“, защото Онзи, Който заповядва на Гавриил, е Същият, Който стои над водата, и Гавриил чу Неговия глас — „глас на човек между бреговете на Улай“. Именно реката Улай тече между бреговете, а в Писанията именно Христос е Този, Който стои над водата. Наред с този факт стои и фактът, че Христос, като архангел, е Този, Който заповядва на ангелите. Гласът между бреговете е гласът на „онзи един светец“ в тринадесети стих и именно Неговото слово заповядва на Гавриил да направи така, че Даниил да разбере видението „mareh“. В дванадесета глава на Даниил Христос отново е между бреговете на реката. В дванадесета глава Той е облечен в лен и се заклева в Онзи, Който живее до вечни векове.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Then I Daniel looked, and, behold, there stood other two, the one on this side of the bank of the river, and the other on that side of the bank of the river. And one said to the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, How long shall it be to the end of these wonders? And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished. Daniel 12:4–7.

> А ти, Данииле, затвори думите и запечатай книгата до времето на края; мнозина ще тичат насам-натам и знанието ще се умножи. Тогава аз, Даниил, погледнах, и ето, стояха други двама, единият от едната страна на речния бряг, а другият — от другата страна на речния бряг. И един каза на мъжа, облечен в ленени дрехи, който беше над речните води: Докога ще бъде до края на тези чудеса? И чух мъжа, облечен в ленени дрехи, който беше над речните води, когато издигна дясната си ръка и лявата си ръка към небето и се закле в Онзи, Който живее до века, че ще бъде за време, времена и половин време; и когато той привърши да разпръсне силата на святия народ, тогава всички тези неща ще се свършат. Даниил 12:4–7.

The Man who was “clothed in linen, which was upon the waters of the river,” “held up His right hand and His left hand unto heaven, and sware by Him that liveth forever,” and He is the same Man, who in chapter eight commanded Gabriel. In Revelation chapter ten, Christ also held up His hand and swore by Him who lives forever, but there He is standing upon both the water and the earth.

Човекът, Който беше „облечен в ленена дреха, и Който беше над водите на реката“, „дигна дясната Си ръка и лявата Си ръка към небето и се закле в Онзи, Който живее до вечни векове“; и Той е същият Човек, Който в осма глава заповяда на Гавриил. В десета глава на Откровение Христос също вдигна ръката Си и се закле в Онзи, Който живее до вечни векове, но там Той стои както върху водата, така и върху земята.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> И ангелът, когото видях да стои върху морето и върху земята, подигна ръката си към небето и се закле в Онзи, Който живее до вечни векове, Който е създал небето и онова, що е в него, и земята, и онова, що е в нея, и морето, и онова, що е в него, че време не ще има вече. Откровение 10:5, 6.

The mighty angel of chapter ten of Revelation, is Palmoni, who spake to Gabriel from between the banks of the river in chapter eight, and identified when the “end of” the “wonders” would occur in chapter twelve. In Revelation chapter ten, He is the one who roared as a “lion,” for He is there represented as the Lion of the tribe of Judah.

Могъщият ангел от десета глава на Откровение е Палмони, Който говори на Гавриил между бреговете на реката в осма глава и посочи кога ще настъпи „свършекът“ на „чудесата“ в дванадесета глава. В десета глава на Откровение Той е Онзи, Който изрева като „лъв“, защото там е представен като Лъва от Юдовото племе.

> And one of the elders saith unto me, Weep not: behold, the Lion of the tribe of Juda, the Root of David, hath prevailed to open the book, and to loose the seven seals thereof. And I beheld, and, lo, in the midst of the throne and of the four beasts, and in the midst of the elders, stood a Lamb as it had been slain, having seven horns and seven eyes, which are the seven Spirits of God sent forth into all the earth. And he came and took the book out of the right hand of him that sat upon the throne. Revelation 5:5–7.

> И един от старците ми каза: Не плачи; ето, Лъвът от Юдовото племе, Давидовият Корен, победи, за да отвори книгата и да разпечата седемте ѝ печата. И видях, и ето, сред престола и четирите живи същества, и сред старците, стоеше Агнец, като заклан, който имаше седем рога и седем очи, които са седемте Божии Духове, изпратени по цялата земя. И Той дойде и взе книгата от десницата на Онзи, Който седеше на престола. Откровение 5:5–7.

As the Lion of the tribe of Judah, Christ is the lamb that prevailed to unseal the book that was sealed with seven seals. Whether He is walking upon the water in the book of Daniel, or has one foot on the sea and the other on the earth in Revelation, each of the prophetic representations are associated with prophetic time. And as the Lion of the tribe of Judah, Christ both seals up and unseals His Word. As He sealed up the book of Daniel, He also sealed up the seven thunders in Revelation chapter ten.

Като Лъва от Юдовото племе Христос е Агнето, което победи, за да отвори книгата, запечатана със седем печата. Независимо дали ходи по водата в книгата на Даниил, или има единия Си крак върху морето, а другия върху земята в Откровение, всяко от пророческите представяния е свързано с пророческо време. И като Лъвът от Юдовото племе Христос едновременно запечатва и разпечатва Своето Слово. Както Той запечата книгата на Даниил, така също запечата и седемте гръма в десетата глава на Откровение.

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.

> „Могъщият ангел, който наставляваше Йоан, беше не по-малка личност от Исус Христос. Поставянето на десния Му крак върху морето и на левия Му върху сушата показва ролята, която Той изпълнява в заключителните сцени на великата борба със Сатана. Това положение обозначава върховната Му сила и власт над цялата земя. Борбата е ставала все по-силна и по-решителна от век на век и ще продължи така до заключителните сцени, когато майсторското действие на силите на тъмнината ще достигне своята връхна точка. Сатана, съюзен със зли човеци, ще измами целия свят и църквите, които не приемат любовта към истината. Но могъщият ангел изисква внимание. Той извиква със силен глас. Той трябва да покаже силата и властта на гласа Си на онези, които са се съюзили със Сатана, за да се противопоставят на истината.״

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order. Daniel shall stand in his lot at the end of the days. John sees the little book unsealed. Then Daniel’s prophecies have their proper place in the first, second, and third angels’ messages to be given to the world. The unsealing of the little book was the message in relation to time.

> „След като тези седем гръмотевици изрекоха гласовете си, към Йоан идва повеля, както към Даниил, по отношение на малката книжка: „Запечатай онова, което изрекоха седемте гръмотевици.“ Това се отнася до бъдещи събития, които ще бъдат разкрити в своя ред. Даниил ще застане в дела си в края на дните. Йоан вижда малката книжка разпечатана. Тогава пророчествата на Даниил заемат своето подобаващо място в вестите на първия, втория и третия ангел, които трябва да бъдат дадени на света. Разпечатването на малката книжка беше вестта относно времето.“

> “The books of Daniel and the Revelation are one. One is a prophecy, the other a revelation; one a book sealed, the other a book opened. John heard the mysteries which the thunders uttered, but he was commanded not to write them.

> „Книгите на Данаил и Откровението са едно. Едната е пророчество, другата — откровение; едната е запечатана книга, другата — отворена книга. Йоан чу тайните, които изговориха гръмовете, но му бе заповядано да не ги пише.“

> “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Специалната светлина, дадена на Йоан, която беше изразена в седемте гръма, представляваше очертание на събитията, които щяха да се случат под вестите на първия и втория ангел.“ The Seventh-day Adventist Bible Commentary, том 7, 971.

Christ, represented as Palmoni, the Man in chapters eight and twelve who is upon the water, is also the mighty angel with the little book in His hand. He is the Lion of the tribe of Judah that seals and unseals His Word, and He is the one who commands Gabriel, for He is Michael the archangel.

Христос, представен като Палмони, Мъжът в осма и дванадесета глава, Който е над водата, е също и могъщият ангел с малката книжка в ръката Си. Той е Лъвът от Юдовото племе, Който запечатва и разпечатва Своето Слово, и Той е Този, Който заповядва на Гавриил, защото е Михаил архангелът.

> Yet Michael the archangel, when contending with the devil he disputed about the body of Moses, durst not bring against him a railing accusation, but said, The Lord rebuke thee. Jude 1:9.

> Но архангел Михаил, когато спореше с дявола и се препираше за тялото на Моисей, не се осмели да изрече против него хулно обвинение, а каза: Господ да те смъмри. Юда 1:9.

Michael is Christ’s name, and that name represents that He is the commander of not only the angels, but He is also the one who has the power to resurrect. The name Michael means “who is like God”. When Nebuchadnezzar saw one like unto the son of God in the furnace with the three worthies, he saw Michael. And the archangel Michael, is also the prince of God’s people that the little horn of pagan Rome magnified themselves against at the cross in fulfillment of Daniel chapter eight, verse eleven.

Михаил е името на Христос и това име изразява, че Той е предводител не само на ангелите, но също така е и Онзи, Който има власт да възкресява. Името Михаил означава „кой е като Бога“. Когато Навуходоносор видя в пещта заедно с тримата достойни Един, подобен на Божия Син, той видя Михаил. И архангел Михаил е също князът на Божия народ, против когото малкият рог на езическия Рим се възвеличи при кръста, в изпълнение на Даниил, глава осма, стих единадесети.

> But I will show thee that which is noted in the scripture of truth: and there is none that holdeth with me in these things, but Michael your prince. Daniel 10:21.

> Но ще ти възвестя онова, което е записано в писанието на истината; и няма никой, който да стои твърдо с мен в тези неща, освен Михаил, вашият княз. Даниил 10:21.

It is Michael who commands the angels, who resurrects the dead and who decides when probation closes.

Михаил е Този, Който заповядва на ангелите, Който възкресява мъртвите и Който решава кога приключва изпитателното време.

> “‘And at that time shall Michael stand up, the great prince which standeth for the children of thy people: and there shall be a time of trouble, such as never was since there was a nation even to that same time: and at that time thy people shall be delivered, everyone that shall be found written in the book.’ When this time of trouble comes, every case is decided; there is no longer probation, no longer mercy for the impenitent. The seal of the living God is upon His people. This small remnant, unable to defend themselves in the deadly conflict with the powers of earth that are marshaled by the dragon host, make God their defense. The decree has been passed by the highest earthly authority that they shall worship the beast and receive his mark under pain of persecution and death. May God help His people now, for what can they then do in such a fearful conflict without His assistance!” Testimonies, volume 5, 212.

> „И в онова време ще се надигне Михаил, великият княз, който стои за синовете на твоя народ; и ще настане време на скръб, каквато не е имало, откакто съществува народ, до онова време; и в онова време твоят народ ще бъде избавен — всеки, който бъде намерен записан в книгата.“ Когато настъпи това време на скръб, всеки случай е решен; вече няма изпитателно време, няма вече милост за неразкаялите се. Печатът на живия Бог е върху Неговия народ. Този малък остатък, неспособен да се защити в смъртоносния конфликт със земните сили, строени от войнството на змея, прави Бога своя защита. От най-висшата земна власт е издаден указ, че те трябва да се поклонят на звяра и да приемат неговия белег под страх от преследване и смърт. Нека Бог помогне на Своя народ сега, защото какво биха могли те тогава да сторят в такъв страшен конфликт без Неговата помощ!“ Свидетелства, том 5, 212.

The final secret which the Lion of the tribe of Judah unseals is the Revelation of Jesus Christ, and it includes that He is in control of the design and structure of every element of His prophetic Word. The Man in linen that stands upon the waters, who lifts up His hand and swares by Him that liveth forever, and who cries as a Lion, which causes seven thunders to utter their voices, is He who seals up the book of Daniel and seals up the seven thunders of Revelation. It is He who unseals the book that is sealed with seven seals, who has the power to resurrect, and who is the great Prince that stands up and announces the end of probation. When Palmoni commanded Gabriel to make Daniel to understand the “mareh” vision, He meant exactly that.

Последната тайна, която Лъвът от Юдовото племе разпечатва, е Откровението на Исус Христос, и тя включва това, че Той държи под Свой контрол замисъла и структурата на всеки елемент от Своето пророческо Слово. Човекът, облечен в лен, Който стои над водите, Който издига ръката Си и се кълне в Онзи, Който живее до вечни векове, и Който вика като Лъв, което кара седемте гръмотевици да изговорят гласовете си, е Този, Който запечатва книгата на Даниил и запечатва седемте гръмотевици в Откровение. Той е Този, Който разпечатва книгата, запечатана със седем печата, Който има власт да възкресява, и Който е великият Княз, Който се надига и възвестява края на благодатното време. Когато Палмони заповяда на Гавриил да направи така, че Даниил да разбере видението „mareh“, Той имаше предвид точно това.

He did not command Gabriel to make Daniel understand the “chazon” vision. The “chazon” vision is the vision of the kingdoms of Bible prophecy in Daniel chapter eight, verses one through twelve, and it is also the “vision” that is referenced in verse thirteen, within a question of duration. “How long shall be the vision?” The “chazon” vision concerns the daily (paganism) and the transgression (papalism) desolating powers that trample down the sanctuary and host.

Той не заповяда на Гавриил да накара Даниил да разбере видението „хазон“. Видението „хазон“ е видението за царствата от библейското пророчество в осма глава на Даниил, стихове от първи до дванадесети, и то е също и „видението“, за което се говори в тринадесети стих, в рамките на въпрос за продължителност: „Докога ще трае видението?“ Видението „хазон“ се отнася до всекидневната (езичеството) и престъплението (папството) — опустошителните сили, които потъпкват светилището и множеството.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Тогава чух един светец да говори; и друг светец каза на онзи определен светец, който говореше: Докога ще трае видението за всекидневната жертва и за престъплението, което докарва запустение, така че и светилището, и воинството да бъдат потъпквани? Даниил 8:13.

Christ, as Palmoni (the Wonderful Numberer), is asked “how long” shall be the “chazon” vision, and he answers, “unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed.” Daniel then desires to understand the “chazon” vision which concerns “the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot.” But Gabriel is commanded to make Daniel understand the “mareh” vision. Every fact has its bearing in God’s Word. The “mareh” vision, is the vision of the evening and mornings identified in verse twenty-six.

Христос, като Палмони (Чудният Броител), е запитан: „Докога“ ще бъде видението „chazon“, и Той отговаря: „До две хиляди и триста денонощия; тогава светилището ще се очисти.“ Тогава Даниил пожелава да разбере видението „chazon“, което се отнася до „всекидневната жертва и престъплението на запустението, за да бъдат и светилището, и множеството предадени на потъпкване“. Но на Гавриил е заповядано да направи така, че Даниил да разбере видението „mareh“. Всеки факт има своето значение в Божието Слово. Видението „mareh“ е видението за вечерите и утрините, посочено в стих двадесет и шести.

> And the vision of the evening and the morning which was told is true: wherefore shut thou up the vision; for it shall be for many days. Daniel 8:26.

> И видението за вечерта и утрото, което бе изречено, е истинно; затова запечатай видението, защото се отнася за много дни. Даниил 8:26.

The word “vision” is mentioned twice in the verse. The first reference is the “mareh” vision and the second is the “chazon” vision. The “mareh” vision is the vision of “the evening and mornings.” The Hebrew expression of “evening and mornings” is often found in the Bible, and it is always translated as “evening and mornings,” as it is in verse twenty-six. The only place in the Bible where it is translated differently than “evening and mornings,” is in verse fourteen, where it is translated as simply “days.” The actual Hebrew of verse fourteen would read, “Unto twenty-three hundred evenings and mornings.”

Думата „видение“ се споменава два пъти в стиха. Първото споменаване е видението „mareh“, а второто е видението „chazon“. Видението „mareh“ е видението за „вечерите и утрините“. Еврейският израз „вечери и утрини“ често се среща в Библията и винаги се превежда като „вечери и утрини“, както е в двадесет и шести стих. Единственото място в Библията, където той е преведен различно от „вечери и утрини“, е в четиринадесети стих, където е преведен просто като „дни“. Действителният еврейски текст на четиринадесети стих би гласил: „До две хиляди и триста вечери и утрини.“

The verse that is the central pillar of Adventism, is the only verse in God’s Word where “evening and mornings” is expressed simply as “days.” Every fact has its bearing, and if nothing else, it is clear that Palmoni was purposely emphasizing the verse. He did so by directing the minds of those who translated the King James Bible to write the phrase differently than it is always written in His Word. The point that is to be derived from this fact, is that when Gabriel is told to make Daniel understand the “mareh” vision, he is being told to make Daniel understand the vision of the appearance of 1844, and not the “chazon” vision concerning the trampling down the sanctuary and the host.

Стихът, който е централният стълб на адвентизма, е единственият стих в Божието Слово, в който „вечери и утрини“ е изразено просто като „дни“. Всеки факт има своето значение и, ако нищо друго, ясно е, че Палмони съзнателно е поставял ударение върху този стих. Той направи това, като насочи умовете на онези, които преведоха Библията на Крал Джеймс, да предадат израза по различен начин от начина, по който той винаги е изписан в Неговото Слово. Изводът, който следва да се извлече от този факт, е, че когато на Гавриил се казва да накара Даниил да разбере видението „mareh“, му се казва да накара Даниил да разбере видението за появата на 1844 г., а не видението „chazon“ относно потъпкването на светилището и множеството.

The vision of the “evening and mornings” is about an appearance that occurs when the cleansing of the sanctuary began on October 22, 1844. The vision of the appearance of October 22, 1844, is not about the trampling down of the sanctuary, but of the cleansing of the sanctuary. Was there a prophetic appearance on that date?

Видението за „вечерите и утрините“ се отнася до едно явяване, което настъпи, когато очистването на светилището започна на 22 октомври 1844 г. Видението за явяването на 22 октомври 1844 г. не се отнася до потъпкването на светилището, а до очистването на светилището. Имаше ли пророческо явяване на тази дата?

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> „Идването на Христос като наш Първосвещеник в Пресветото място за очистването на светилището, представено в Даниил 8:14; идването на Човешкия Син при Стария по дни, както е изложено в Даниил 7:13; и идването на Господа в Неговия храм, предсказано от Малахия, са описания на едно и също събитие; и то е представено също така чрез идването на младоженеца на сватбата, описано от Христос в притчата за десетте девици в Матей 25.“ Великата борба, 426.

Gabriel was instructed to make Daniel understand the prophetic appearance of Christ in His temple on October 22, 1844. For this reason, Gabriel gave Daniel a second witness to the date of October 22, 1844, for Gabriel led every Bible author that recorded some form of the biblical principle that identifies that truth is established upon the testimony of two. If Gabriel was to make Daniel understand October 22, 1844, he would need a second witness to establish “the vision of the appearance.”

На Гавриил бе възложено да направи така, че Даниил да разбере пророческото явяване на Христос в Неговия храм на 22 октомври 1844 година. Поради тази причина Гавриил даде на Даниил второ свидетелство за датата 22 октомври 1844 година, защото Гавриил водеше всеки библейски автор, който е записал някаква форма на библейския принцип, определящ, че истината се утвърждава въз основа на свидетелството на двама. Ако Гавриил трябваше да направи така, че Даниил да разбере 22 октомври 1844 година, той щеше да се нуждае от второ свидетелство, за да установи „видението на явяването“.

Gabriel begins his work by first addressing Daniel’s desire to understand the “chazon” vision, and he does so by identifying that the “chazon” vision, is the vision that concludes at the “time of the end” in 1798.

Гавриил започва делото си, като най-напред се обръща към желанието на Даниил да разбере видението „chazon“, и прави това, като посочва, че видението „chazon“ е видението, което завършва при „времето на края“ през 1798 г.

> And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. So he came near where I stood: and when he came, I was afraid, and fell upon my face: but he said unto me, Understand, O son of man: for at the time of the end shall be the vision. Daniel 8:16, 17.

> И чух човешки глас между бреговете на Улай, който извика и каза: Гаврииле, направи този човек да разбере видението. И той дойде близо до мястото, където стоях; и когато дойде, аз се уплаших и паднах по лице; но той ми каза: Разбери, сине човешки; защото видението е за времето на края. Данаил 8:16, 17.

The “vision” in the previous verse, that is “at the time of the end” is the “chazon” vision, and the “time of the end” in the book of Daniel is 1798. This is the “vision” which Daniel had sought to understand, but it was not the “vision” Gabriel was told to make Daniel to understand. For that Gabriel is going to provide a second witness.

„Видението“ в предишния стих, тоест „за времето на края“, е видението „хазон“, а „времето на края“ в книгата на Даниил е 1798 година. Това е „видението“, което Даниил бе търсил да разбере, но не то беше „видението“, за което на Гавриил бе казано да направи така, че Даниил да го разбере. За това Гавриил ще представи втори свидетел.

> So he came near where I stood: and when he came, I was afraid, and fell upon my face: but he said unto me, Understand, O son of man: for at the time of the end shall be the vision. Now as he was speaking with me, I was in a deep sleep on my face toward the ground: but he touched me, and set me upright. And he said, Behold, I will make thee know what shall be in the last end of the indignation: for at the time appointed the end shall be. Daniel 8:17–19.

> И тъй, той се приближи до мястото, където стоях; и когато дойде, аз се уплаших и паднах по лице; но той ми каза: Разбери, сине човешки; защото видението се отнася за времето на края. А когато говореше с мене, аз изпаднах в дълбок сън с лице към земята; но той ме докосна и ме изправи. И рече: Ето, ще ти явя какво ще стане в последния край на негодуванието; защото краят ще бъде в определеното време. Даниил 8:17–19.

Gabriel takes up his job assignment by informing Daniel to, “behold,” which is informing Daniel to consider the next fact. The next fact is that the “last indignation,” of the two “seven times” of Leviticus twenty-six, ends in 1844. The “last indignation” is directly identified as a time prophecy, for it has a “time appointed” that it will “end.” The “indignation” must represent a period of time, for it has a “time appointed” for its ending. If the “indignation” was simply a point in time it would not have an end, it would simply be the point when it took place.

Гавриил поема възложената си задача, като известява Даниил да „внимава“, с което го подтиква да разгледа следващия факт. Следващият факт е, че „последното негодувание“ от двете „седем пъти“ в Левит двадесет и шеста глава завършва през 1844 година. „Последното негодувание“ е пряко определено като времево пророчество, защото има „определено време“, когато ще „свърши“. „Негодуванието“ трябва да представлява период от време, защото има „определено време“ за своя край. Ако „негодуванието“ беше просто момент във времето, то не би имало край; то би било просто моментът, когато се е случило.

The “indignation” had an ending point that is marked, so it represents the end of a period of time. The period of time is represented as “the last indignation.” If there is a last, then there must be a first. The “first indignation” is identified in Daniel chapter eleven, and there it is also a period of time, for the papacy was going to “practice and prosper” until the end of the “indignation”.

„Негодуванието“ имаше определен край, така че то представлява края на един период от време. Периодът от време е представен като „последното негодувание“. Ако има последно, тогава трябва да има и първо. „Първото негодувание“ е посочено в единадесета глава на Даниил и там то също е период от време, защото папството щеше да „действа и преуспява“ до края на „негодуванието“.

> And some of them of understanding shall fall, to try them, and to purge, and to make them white, even to the time of the end: because it is yet for a time appointed. And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:35, 36.

> И някои от разумните ще паднат, за да бъдат изпитани, и очистени, и избелени, до времето на края; защото то е още за определеното време. И царят ще постъпва според волята си; и ще се възвиси, и ще се превъзнесе над всеки бог, и ще говори чудни неща против Бога на боговете, и ще благоденства, докато се изпълни негодуванието; защото определеното ще се извърши. Данаил 11:35, 36.

In these two verses, the king that does according to his will and exalts himself is the subject. Verse thirty-six is the verse Paul paraphrases, as he identifies the “man of sin” who is seated in the temple of God showing himself that he is God. The persecution of the Dark Ages from the year 538 through to 1798 is identified in verse thirty-five, and it continues until “the time of the end” which was 1798, which was the “time appointed.” Verse thirty-six then identifies that the papacy would “prosper” “till the indignation be accomplished.” The verse identifies that the papacy prospered until 1798, at which point, the first “indignation,” had been “accomplished.” God’s prophetic Word had “determined” that the papacy would continue for twelve hundred and sixty years, until 1798, which was the “time of the end.”

В тези два стиха предметът е царят, който върши според волята си и се превъзнася. Тридесет и шестият стих е стихът, който Павел перифразира, когато посочва „човека на греха“, който седи в Божия храм, като показва себе си, че е Бог. Преследването през Тъмните векове от 538 година до 1798 година е посочено в тридесет и петия стих и продължава до „времето на края“, което беше 1798 година, което беше „определеното време“. След това тридесет и шестият стих посочва, че папството щеше да „благоденства“ „докато се изпълни негодуванието“. Стихът посочва, че папството благоденстваше до 1798 година, в който момент първото „негодувание“ бе „изпълнено“. Божието пророческо Слово бе „определило“, че папството ще продължи хиляда двеста и шестдесет години, до 1798 година, която беше „времето на края“.

The first “indignation” ended in 1798, and “the last indignation” ended in 1844. Both indignations are represented as periods of time, which had specific endings, thus identifying them both as time prophecies. Gabriel was commanded by Palmoni to make Daniel understand the appearance vision (“mareh”), of the “evening and mornings” (days) that identified October 22, 1844, and he did so by providing a second witness to that date.

Първото „негодование“ завърши през 1798 година, а „последното негодование“ завърши през 1844 година. И двете негодования са представени като периоди от време, които имаха определени завършеци, като по този начин и двете се определят като времеви пророчества. На Гавриил бе заповядано от Палмони да направи така, че Даниил да разбере видението за явяването („mareh“) на „вечерите и утрините“ (дни), които посочваха 22 октомври 1844 година, и той стори това, като предостави второ свидетелство за тази дата.

The “chazon” vision of verse thirteen, which Daniel desired to understand, was the vision of the trampling down that ended at the “time of the end” in 1798. The “mareh” vision of verse fourteen, ended with the appearance of Christ in the Most Holy Place on October 22, 1844, in fulfillment of the time prophecy of twenty-three hundred years, and also the fulfillment of the time prophecy of the twenty-five hundred and twenty years. Both of those time prophecies are represented upon Habakkuk’s sacred tables, which Sister White identifies were directed by the hand of the Lord, and should not be altered.

Видението „chazon“ от тринадесети стих, което Даниил желаеше да разбере, бе видението за потъпкването, което завърши при „времето на края“ през 1798 година. Видението „mareh“ от четиринадесети стих завърши с явяването на Христос в Пресветото място на 22 октомври 1844 година, в изпълнение на времевото пророчество за две хиляди и триста години, а също и в изпълнение на времевото пророчество за две хиляди петстотин и двадесет години. И двете от тези времеви пророчества са представени върху свещените таблици на Авакум, които сестра Уайт определя като направлявани от ръката на Господа и които не бива да бъдат изменяни.

We will continue this study in the next article.

Ще продължим това изследване в следващата статия.

> “We have many lessons to learn, and many, many to unlearn. God and heaven alone are infallible. Those who think that they will never have to give up a cherished view, never have occasion to change an opinion, will be disappointed. As long as we hold to our own ideas and opinions with determined persistency, we cannot have the unity for which Christ prayed.” Review and Herald, July 26, 1892.

> „Имаме много уроци да учим и много, много неща да отучваме. Само Бог и небето са непогрешими. Онези, които мислят, че никога няма да им се наложи да се откажат от някое скъпо за тях възглед, че никога няма да имат повод да променят мнение, ще останат разочаровани. Докато упорито и неотстъпно държим на собствените си идеи и мнения, не можем да имаме онова единство, за което Христос се молеше.“ Review and Herald, July 26, 1892.

Back to Articles