Article

# The Book of Daniel - Number Seventy

Книгата на Даниил — число седемдесет

From Ancient Tables to Modern Responsibilities: Unveiling the Covenant Journey

От древните плочи до съвременните отговорности: разкриване на пътя на завета

Author

Jeff Pippenger

Published

February 3, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

When the Lord entered into covenant with ancient Israel, He provided two tables as the foundation and symbol of the covenant relationship. The two tables also identified the responsibility of ancient Israel to present a living testimony of the two tables to the world. When the Lord entered into covenant with modern Israel, He provided two tables as the foundation and symbol of the covenant relationship. The two tables also identified their responsibility to present a living testimony of all four tables to the world.

Когато Господ влезе в завет с древния Израил, Той даде две плочи като основа и символ на заветното взаимоотношение. Тези две плочи също така определяха отговорността на древния Израил да представи на света живо свидетелство за двете плочи. Когато Господ влезе в завет със съвременния Израил, Той даде две плочи като основа и символ на заветното взаимоотношение. Тези две плочи също така определяха тяхната отговорност да представят на света живо свидетелство за всичките четири плочи.

The two tables were given to literal ancient Israel just after God delivered them out of the literal slavery of Egyptian bondage, and brought them through the disappointment of the Red Sea crossing. The period of time that literal ancient Israel was in bondage had been specifically identified in prophecy as four hundred and thirty years, and while in bondage literal ancient Israel forgot, and ceased to observe, the seventh-day Sabbath.

Двете скрижали бяха дадени на буквалния древен Израил непосредствено след като Бог ги избави от буквалното робство на египетското пленничество и ги преведе през разочарованието на преминаването през Червено море. Периодът от време, през който буквалният древен Израил беше в робство, бе конкретно посочен в пророчеството като четиристотин и тридесет години, а докато беше в робство, буквалният древен Израил забрави и престана да спазва съботата на седмия ден.

The two tables were given to spiritual modern Israel just after God delivered them out of the spiritual slavery of Catholic bondage, and brought them through the great disappointment of 1844. The period of time that spiritual modern Israel was in bondage had been specifically identified in prophecy as twelve hundred and sixty years, and while in bondage spiritual modern Israel forgot, and ceased to observe, the seventh-day Sabbath.

Двете плочи бяха дадени на духовния съвременен Израил непосредствено след като Бог ги избави от духовното робство на католическото иго и ги преведе през великото разочарование от 1844 година. Периодът от време, през който духовният съвременен Израил беше в робство, бе конкретно посочен в пророчеството като хиляда двеста и шестдесет години, и докато беше в робство, духовният съвременен Израил забрави и престана да спазва съботата на седмия ден.

In the very history when God provided the two tables to Moses to take to ancient Israel, his brother Aaron was making a golden image of a calf. The two tables of the Ten Commandments identify that God is a jealous God, and His jealousy is especially manifested against idolatry, and as Moses descended the mount, ancient Israel was dancing naked around a golden image that had been produced by the one who had been chosen as God’s spokesman.

Тъкмо в самата история, когато Бог даде на Моисей двете плочи, за да ги занесе на древния Израил, брат му Аарон изработваше златен образ на теле. Двете плочи на Десетте заповеди показват, че Бог е ревнив Бог, и Неговата ревност се проявява особено срещу идолопоклонството; а когато Моисей слизаше от планината, древният Израил танцуваше гол около един златен образ, който бе произведен от онзи, който бе избран за Божий говорител.

> And Moses told Aaron all the words of the Lord who had sent him, and all the signs which he had commanded him. And Moses and Aaron went and gathered together all the elders of the children of Israel: And Aaron spake all the words which the Lord had spoken unto Moses, and did the signs in the sight of the people. Exodus 4:28–30.

> И Моисей извести на Аарон всички думи на Господа, Който го бе изпратил, и всички знамения, които му бе заповядал. И Моисей и Аарон отидоха и събраха всички старейшини на израилевите чеда; и Аарон изговори всички думи, които Господ бе говорил на Моисей, и извърши знаменията пред очите на народа. Изход 4:28–30.

The brother of the prophet who led ancient Israel during the covenant history when the two covenant tables were provided was the leader in the rebellion of the image of jealousy. The husband of the prophetess who led modern Israel during the covenant history when the two covenant tables were provided was the leader in the rebellion of 1863, and 1863 marks the first generation of Adventism as being represented as an image of jealousy being placed at the entry of the gate of the altar.

Братът на пророка, който водеше древния Израил по време на заветната история, когато бяха дадени двете плочи на завета, беше водачът в бунта на образа на ревността. Съпругът на пророчицата, която водеше съвременния Израил по време на заветната история, когато бяха дадени двете плочи на завета, беше водачът в бунта от 1863 година, а 1863 година отбелязва първото поколение на адвентизма като представено чрез образ на ревността, поставен при входа на портата на олтара.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. Ezekiel 8:5.

> Тогава ми каза: Сине човешки, подигни сега очите си към север. И аз подигнах очите си към север, и ето, на север, при входа на портата на олтара, бе този образ на ревност. Езекиил 8:5.

The “altar” is a symbol of Christ.

„Олтарът“ е символ на Христос.

> “We are in danger of mingling the sacred and the common. The holy fire from God is to be used in our efforts. The true altar is Christ; the true fire is the Holy Spirit. This is our inspiration. It is only as the Holy Spirit leads and guides a man that he is a safe counselor. If we turn aside from God and from His chosen ones to inquire at strange altars we shall be answered according to our works.” Selected Messages, book 3, 300.

> „Ние сме в опасност да смесваме святото и обикновеното. Светият огън от Бога трябва да се употребява в нашите усилия. Истинският олтар е Христос; истинският огън е Светият Дух. Това е нашето вдъхновение. Само когато Светият Дух води и направлява човека, той е надежден съветник. Ако се отвърнем от Бога и от Неговите избрани, за да се допитваме до чужди олтари, ще ни бъде отговорено според делата ни.“ Избрани вести, книга 3, 300.

The “gate” is the church.

„Портата“ е църквата.

> “To the humble, believing soul, the house of God on earth is the gate of heaven. The song of praise, the prayer, the words spoken by Christ’s representatives, are God’s appointed agencies to prepare a people for the church above, for that loftier worship into which there can enter nothing that defileth.” Testimonies, volume 5, 491.

> „За смирената, вярваща душа Божият дом на земята е вратата на небето. Песента на хвала, молитвата, думите, изричани от Христовите представители, са определените от Бога средства да приготвят един народ за горната църква, за онова по-възвишено поклонение, в което не може да влезе нищо, що осквернява.“ Свидетелства, том 5, 491.

In 1863, Laodicean Adventism became a legally registered church and ceased to be a movement. They “entered” into church history at that point. In 1863, the church of Christ entered into a legal association with the government of the United States. In that year they also introduced a counterfeit chart to replace the two sacred tables of Habakkuk. As soon as the second table was prepared, in terms of prophetic history those typified by Aaron were preparing a counterfeit image.

През 1863 г. лаодикийският адвентизъм стана юридически регистрирана църква и престана да бъде движение. В този момент те „влязоха“ в църковната история. През 1863 г. Христовата църква влезе в законно сдружаване с правителството на Съединените щати. През същата година те въведоха и фалшива карта, за да заменят двете свещени таблици на Авакум. Щом втората таблица бе изготвена, в рамките на пророческата история онези, които бяха предобразени от Аарон, приготвяха един фалшив образ.

The second Commandment is the most specific warning against idolatry and the worship of images. It is also where God identifies His character as a jealous God. It is also there that He sets forth the principle that He reserves judgment upon the wicked unto the third and fourth generations. The Ten Commandments are a transcript of Christ’s character.

Втората заповед е най-конкретното предупреждение срещу идолопоклонството и поклонението пред изображения. Именно в нея Бог разкрива Своя характер като ревнив Бог. Именно там Той излага и принципа, че запазва съд над нечестивите до третото и четвъртото поколение. Десетте заповеди са препис на Христовия характер.

> “For the rejection of Christ, with the results that followed, they were responsible. A nation’s sin and a nation’s ruin were due to the religious leaders.

> „За отхвърлянето на Христос, с последиците, които последваха, те носеха отговорност. Грехът на един народ и гибелта на един народ се дължаха на религиозните водачи.“

> “In our day are not the same influences at work? Of the husbandmen of the Lord’s vineyard are not many following in the steps of the Jewish leaders? Are not religious teachers turning men away from the plain requirements of the word of God? Instead of educating them in obedience to God’s law, are they not educating them in transgression? From many of the pulpits of the churches the people are taught that the law of God is not binding upon them. Human traditions, ordinances, and customs are exalted. Pride and self-satisfaction because of the gifts of God are fostered, while the claims of God are ignored.

> „Не действат ли в нашето време същите влияния? Не вървят ли мнозина от лозарите на Господното лозе по стъпките на юдейските водачи? Не отклоняват ли религиозните учители хората от ясните изисквания на Божието слово? Вместо да ги възпитават в послушание към Божия закон, не ги ли възпитават в престъпване? От много църковни амвони народът бива поучаван, че Божият закон не е задължителен за него. Човешките предания, наредби и обичаи се възвеличават. Насърчават се гордост и самодоволство поради Божиите дарове, докато Божиите изисквания биват пренебрегвани.“

> “In setting aside the law of God, men know not what they are doing. God’s law is the transcript of His character. It embodies the principles of His kingdom. He who refuses to accept these principles is placing himself outside the channel where God’s blessings flow.” Christ’s Object Lessons, 305.

> „Отхвърляйки Божия закон, хората не знаят какво вършат. Божият закон е препис на Неговия характер. Той въплъщава принципите на Неговото царство. Който отказва да приеме тези принципи, се поставя извън руслото, по което текат Божиите благословения.“ Христовите притчи, 305.

The character of Christ is His image, and it includes that He is a jealous God. God’s jealousy was manifested in Christ when He twice cleansed the temple. In the first temple cleansing the disciples who witnessed the work were then led to remember that the Scriptures referenced God’s jealousy.

Характерът на Христос е Неговият образ и включва това, че Той е ревнив Бог. Божията ревност се прояви в Христос, когато Той два пъти очисти храма. При първото очистване на храма учениците, които бяха свидетели на това дело, бяха подтикнати да си спомнят, че Писанията говорят за Божията ревност.

> And the Jews’ Passover was at hand, and Jesus went up to Jerusalem, And found in the temple those that sold oxen and sheep and doves, and the changers of money sitting: And when he had made a scourge of small cords, he drove them all out of the temple, and the sheep, and the oxen; and poured out the changers’ money, and overthrew the tables; And said unto them that sold doves, Take these things hence; make not my Father’s house an house of merchandise. And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. John 2:13–17.

> А наближаваше юдейската Пасха, и Иисус се възкачи в Йерусалим; и намери в храма продавачи на волове, овце и гълъби, и сарафи, които седяха там. И като направи бич от върви, изпъди всички от храма, и овцете, и воловете; и разпиля парите на сарафите, и прекатури масите им; и на продавачите на гълъби каза: Махнете това оттук; не правете дома на Моя Отец дом на търговия. И учениците Му си спомниха, че беше писано: „Ревността за Твоя дом Ме изяде.“ Йоан 2:13–17.

In the Scriptures, both the Hebrew and the Greek the word “zealous” is also the word “jealous.” They are the same word. When Christ cleansed the temple, He was manifesting God’s jealousy, which is the attribute of God’s character that is identified in the second commandment, and it is especially manifested against idolatry. When Moses descended the mount with the two tables and understood what Aaron had done and what the people were doing, he broke the two tables. The two tables were the true image of jealously, for they were physical representations that identified God as a jealous God. When Moses broke the two tables, he was manifesting the very jealousy that is identified in the second commandment.

В Писанията както на еврейски, така и на гръцки думата „ревностен“ е също и думата „ревнив“. Това е една и съща дума. Когато Христос очисти храма, Той прояви Божията ревност, която е свойство на Божия характер, посочено във втората заповед, и която се проявява особено срещу идолопоклонството. Когато Мойсей слезе от планината с двете плочи и разбра какво беше сторил Аарон и какво вършеше народът, той строши двете плочи. Двете плочи бяха истинският образ на ревността, защото бяха физически изображения, които разкриваха Бога като ревнив Бог. Когато Мойсей строши двете плочи, той прояви самата ревност, посочена във втората заповед.

> And Moses turned, and went down from the mount, and the two tables of the testimony were in his hand: the tables were written on both their sides; on the one side and on the other were they written. And the tables were the work of God, and the writing was the writing of God, graven upon the tables. And when Joshua heard the noise of the people as they shouted, he said unto Moses, There is a noise of war in the camp. And he said, It is not the voice of them that shout for mastery, neither is it the voice of them that cry for being overcome: but the noise of them that sing do I hear. And it came to pass, as soon as he came nigh unto the camp, that he saw the calf, and the dancing: and Moses’ anger waxed hot, and he cast the tables out of his hands, and brake them beneath the mount. Exodus 32:15–19.

> И Мойсей се обърна и слезе от планината, и двете плочи на свидетелството бяха в ръката му; плочите бяха изписани от двете си страни; и от едната страна, и от другата бяха изписани. И плочите бяха дело Божие, и написаното беше писание Божие, издълбано върху плочите. А когато Иисус Навин чу шума на народа, който викаше, каза на Мойсей: Военен шум има в стана. А той каза: Не е глас на ония, които викат от надмощие, нито е глас на ония, които викат поради поражение; но чувам глас на ония, които пеят. И щом се приближи до стана, видя телето и хорàта; и гневът на Мойсей пламна, та хвърли плочите от ръцете си и ги строши под планината. Изход 32:15–19.

The two tables were the testimony of God’s character. The character of God is the image that is to be formed in men through the righteousness of Christ. The two tables are the true image of jealousy, and Aaron had produced a counterfeit image of jealousy at the very time that the true image of jealousy was being delivered to ancient Israel. Those who have Christ formed within have His image, and the robe of His righteousness, yet Aaron’s celebrants were dancing naked, for they were Laodiceans. Laodiceans are “wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked.”

Двете плочи бяха свидетелството за Божия характер. Божият характер е образът, който трябва да бъде формиран в човеците чрез Христовата праведност. Двете плочи са истинският образ на ревност, а Аарон беше произвел фалшив образ на ревност тъкмо в момента, когато истинският образ на ревност беше предаван на древния Израил. Онези, у които Христос е оформен вътре, имат Неговия образ и одеждата на Неговата праведност; а Аароновите празнуващи танцуваха голи, защото бяха лаодикийци. Лаодикийците са „окаяни, и нещастни, и сиромаси, и слепи, и голи“.

> And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies). Exodus 32:25.

> И когато Моисей видя, че народът беше гол; (защото Аарон го беше оголил за негов срам пред враговете му). Изход 32:25.

In 1856, seven years before the counterfeit chart was produced, both James and Ellen White identified that the movement had transitioned into the Laodicean condition. In 1863, Adventism was as spiritually “naked” as was ancient Israel literally “naked” as they danced around the counterfeit image of jealousy. The counterfeit that Aaron had made was an idol made of gold, but it was an image of a calf, which is a beast. It was an image of the beast, and also an image to the beast. The golden calf was an image of the beast, but it also had been dedicated to the gods that Aaron unrighteously declared had delivered Israel from Egyptian bondage.

През 1856 година, седем години преди да бъде изработена фалшификатната карта, и Джеймс, и Елън Уайт посочиха, че движението е преминало в лаодикийското състояние. През 1863 година адвентизмът беше духовно толкова „гол“, колкото древният Израил беше буквално „гол“, докато танцуваше около фалшификатния образ на ревността. Фалшификатът, който Аарон беше направил, беше идол от злато, но представляваше образ на теле, което е звяр. Това беше образ на звяра, а също и образ за звяра. Златното теле беше образ на звяра, но беше и посветено на боговете, за които Аарон неправедно заяви, че са избавили Израил от египетското робство.

> And he received them at their hand, and fashioned it with a graving tool, after he had made it a molten calf: and they said, These be thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And when Aaron saw it, he built an altar before it; and Aaron made proclamation, and said, Tomorrow is a feast to the Lord. And they rose up early on the morrow, and offered burnt offerings, and brought peace offerings; and the people sat down to eat and to drink, and rose up to play. Exodus 32:4–6.

> И той ги прие от ръката им и го извая с резец, след като направи отлято теле; и казаха: Това са твоите богове, Израилю, които те изведоха от Египетската земя. И когато Аарон видя това, издигна жертвеник пред него; и Аарон прогласи, като каза: Утре е празник на Господа. И на сутринта станаха рано, принесоха всеизгаряния и доведоха мирни жертви; и народът насяда да яде и да пие, а после станаха да се веселят. Изход 32:4–6.

The golden calf was an image of a beast, but it was dedicated to false gods, and so it was also an image (offering) to the beast. The image was made of gold, which is the symbol of Babylon, and it was a calf, which is the highest form of offering in the sanctuary service. It was dedicated to the gods of Egypt. Mystery Babylon (for all the prophetic testimonies identify the end of the world) consists of a woman riding upon a beast. The beast the woman rides is the United Nations (ten kings), and is a symbol of the dragon, atheism and Egypt. The woman herself is a counterfeit of God’s true church. The golden calf that Aaron dedicated to the gods of Egypt typified the great whore of Revelation seventeen, who is Babylon (gold), riding upon a beast (Egypt) and a counterfeit church (calf).

Златното теле беше образ на звяр, но беше посветено на лъжливи богове и затова беше също и образ (принос) на звяра. Образът беше направен от злато, което е символът на Вавилон, и беше теле, което е най-висшата форма на принос в службата на светилището. То беше посветено на боговете на Египет. Тайнственият Вавилон (защото всички пророчески свидетелства посочват края на света) се състои от жена, яздеща звяр. Звярът, който жената язди, е Организацията на обединените нации (десет царе) и е символ на змея, атеизма и Египет. Самата жена е фалшификат на Божията истинска църква. Златното теле, което Аарон посвети на боговете на Египет, предобразяваше голямата блудница от Откровение седемнадесета, която е Вавилон (злато), яздеща звяр (Египет) и фалшива църква (теле).

At the same time Aaron built an altar, which, as just defined, represents Christ, the true altar. He then instituted a counterfeit system of worship, for he proclaimed a feast to the Lord on the following day. Aaron’s golden calf was an image “of” and “to” the beast, and it was set up “before” a counterfeit Christ, and a day was set aside to celebrate his false system of worship.

В същото време Аарон издигна олтар, който, както току-що бе определено, представлява Христос, истинския олтар. След това той установи фалшива система на поклонение, защото обяви празник на Господа за следващия ден. Златното теле на Аарон беше образ „на“ и „към“ звяра, и беше поставено „пред“ един фалшив Христос, и беше определен ден, за да се празнува неговата лъжлива система на поклонение.

The United States is the power that sets up an image to the beast and then forces the world to follow its example. The United States has power to force that system of worship upon the world, and it does so in sight of the beast “before” it.

Съединените щати са силата, която издига образ на звяра и след това принуждава света да следва неговия пример. Съединените щати имат властта да наложат тази система на поклонение на света и го правят пред очите на звяра, „пред“ него.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed. Revelation 13:11, 12.

> И видях друг звяр, който възлизаше от земята; и имаше два рога, подобни на агнешки, а говореше като змей. И упражнява цялата власт на първия звяр пред него и кара земята и ония, които живеят на нея, да се поклонят на първия звяр, чиято смъртоносна рана бе изцелена. Откровение 13:11, 12.

The man of sin, who is the papacy, is the sea beast of Revelation thirteen. When the United States speaks as a dragon, at the soon-coming Sunday law, it then begins to force the world to set up an image to the beast “before” it. The beast before the United States (the earth beast), is the papacy (the sea beast). The papacy is a counterfeit Christ, and Aaron had set up his golden image, before a counterfeit Christ, for Christ is the true altar. Aaron then instituted a false system of worship as represented by the proclamation of the feast day that was to take place on the next day. The United States also forces a false system of worship, and it is also associated with a counterfeit day of worship.

Човекът на греха, който е папството, е морският звяр от Откровение тринадесета глава. Когато Съединените щати заговорят като змей, при скоро идващия неделен закон, тогава те започват да принуждават света да издигне образ на звяра „пред“ него. Звярът пред Съединените щати (земния звяр) е папството (морският звяр). Папството е фалшив Христос, а Аарон бе издигнал своя златен образ пред фалшив Христос, защото Христос е истинският олтар. Тогава Аарон установи една фалшива система на поклонение, представена чрез прогласяването на празничния ден, който трябваше да настъпи на следващия ден. Съединените щати също налагат една фалшива система на поклонение, и тя също е свързана с подправен ден за поклонение.

When Moses descended the mount, the controversy was between the true and the false image of jealousy—the image of Christ or the image of Satan. The counterfeit consisted of a counterfeit Christ (the altar), a counterfeit experience (Laodicean), a counterfeit day of worship (“tomorrow is a feast of the Lord”). The rebellion of the golden calf represents the rebellion of the soon-coming Sunday law, but it also represents the rebellion of Laodicean Adventism in 1863.

Когато Моисей слезе от планината, спорът беше между истинския и фалшивия образ на ревността — образът на Христос или образът на Сатана. Подправката се състоеше от фалшив Христос (олтарът), фалшиво преживяване (лаодикийско), фалшив ден на поклонение („утре е празник на Господа“). Бунтът на златното теле представлява бунта на скоро идващия неделен закон, но също така представлява и бунта на лаодикийския адвентизъм през 1863 година.

In 1863, a counterfeit table was introduced to cover up the jewels of Miller’s dream as represented upon Habakkuk’s two tables. Those two tables had been typified by the two tables Moses received on the mount. In 1863, a legal connection was made with the government of the United States, thus ending the Millerite movement and legally registering the Laodicean movement as the Seventh-day Adventist church. That relationship was represented by Aaron’s image to the beast, which prophetically is defined as the combination of Church and State, thus typifying the Millerites establishing a Church-State relationship in 1863, and also typifying the United States at the soon-coming Sunday law.

През 1863 г. бе въведена една фалшива таблица, за да прикрие скъпоценностите от съня на Милър, както са представени върху двете таблици на Авакум. Тези две таблици бяха предобразени от двете таблици, които Моисей получи на планината. През 1863 г. бе установена правна връзка с правителството на Съединените щати, като по този начин бе сложен край на милеритското движение и лаодикийското движение бе юридически регистрирано като Църквата на адвентистите от седмия ден. Тази връзка бе представена чрез Аароновия образ на звяра, който пророчески се определя като съчетание между Църква и държава, като по този начин предобразява милеритите, установяващи отношение между Църква и държава през 1863 г., а също и Съединените щати при скоро настъпващия неделен закон.

Aaron’s naked dancing fools, representing the counterfeit experience of Laodicea, is just as the Millerite movement had become in 1856. The spiritual experience represented by Aaron’s dancing fools was contrasted with the experience of Moses, who was manifesting the jealousy of God’s character towards idolatry. A “dance” in prophecy is a symbol of deception, and Aaron’s dancing fools, also represented the deception that is brought about by the United States as it forces the world to “dance” to Nebuchadnezzar’s band, while the whore of Tyre sings her songs.

Голите танцуващи безумци на Аарон, представляващи фалшивото преживяване на Лаодикия, са именно това, в което милеристкото движение се беше превърнало през 1856 година. Духовното преживяване, представено от танцуващите безумци на Аарон, беше противопоставено на преживяването на Моисей, който проявяваше ревността на Божия характер спрямо идолопоклонството. „Танц“ в пророчеството е символ на измама, и танцуващите безумци на Аарон също така представляваха измамата, която се предизвиква от Съединените щати, когато те принуждават света да „танцува“ по музиката на Навуходоносоровия оркестър, докато тирската блудница пее своите песни.

In 1863, the Laodicean Millerite movement transitioned to the legally registered Laodicean Seventh-day Adventist church. As identified in previous articles, in 1863, Jericho was rebuilt, for Jericho is a symbol of the affluence of Laodicea and serves as a counterfeit of the city of Jerusalem. In 1863, the introduction of a counterfeit prophetic chart represented a repetition of the history of Aaron, the golden calf and the dancing fools. The history of the Red Sea deliverance has been repeatedly employed by Sister White to illustrate the history of early Adventism, and this application aligns perfectly with the history of Moses and Aaron in the controversy over the image of jealousy.

През 1863 г. лаодикийското милеристко движение премина в законно регистрираната Лаодикийска църква на адвентистите от седмия ден. Както бе посочено в предишни статии, през 1863 г. Йерихон бе възстановен, защото Йерихон е символ на изобилието на Лаодикия и служи като фалшификат на града Йерусалим. През 1863 г. въвеждането на фалшива пророческа карта представляваше повторение на историята на Аарон, златното теле и танцуващите безумци. Историята на избавлението при Червеното море многократно е била използвана от Сестра Уайт, за да илюстрира историята на ранния адвентизъм, и това приложение съвпада съвършено с историята на Моисей и Аарон в спора относно образа на ревността.

In 1863, the first generation of Laodicean Adventism began as an image of jealousy was placed in the gate (church), which was before the altar (Christ). That first generation then “entered” into an escalating history of abominations.

През 1863 г. първото поколение на лаодикийския адвентизъм започна, когато образ на ревност беше поставен в портата (църквата), която беше пред олтара (Христос). След това това първо поколение „влезе“ в една ескалираща история на мерзости.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. Ezekiel 8:5.

> Тогава ми каза: Сине човешки, повдигни сега очите си към север. И аз повдигнах очите си към север, и ето, на север при портата на олтара, на входа, беше този образ на ревността. Езекиил 8:5.

We will continue these considerations in the next article.

Ще продължим тези разсъждения в следващата статия.

> “What is our condition in this fearful and solemn time? Alas, what pride is prevailing in the church, what hypocrisy, what deception, what love of dress, frivolity, and amusement, what desire for the supremacy! All these sins have clouded the mind, so that eternal things have not been discerned. Shall we not search the Scriptures, that we may know where we are in this world’s history? Shall we not become intelligent in regard to the work that is being accomplished for us at this time, and the position that we as sinners should occupy while this work of atonement is going forward? If we have any regard for our souls’ salvation, we must make a decided change. We must seek the Lord with true penitence; we must with deep contrition of soul confess our sins, that they may be blotted out.

> „Какво е нашето състояние в това страшно и тържествено време? Уви, каква гордост преобладава в църквата, какво лицемерие, каква измама, каква любов към облеклото, лекомислието и развлеченията, какво желание за надмощие! Всички тези грехове са помрачили ума, така че вечните неща не са били разпознати. Нима няма да изследваме Писанията, за да узнаем къде се намираме в историята на този свят? Нима няма да станем разумни относно делото, което се извършва за нас в това време, и относно положението, което ние като грешници трябва да заемаме, докато това дело на умилостивение напредва? Ако имаме някаква грижа за спасението на душите си, трябва да направим решителна промяна. Трябва да търсим Господа с истинско покаяние; трябва с дълбоко съкрушение на душата да изповядаме греховете си, за да бъдат заличени.

> “We must no longer remain upon the enchanted ground. We are fast approaching the close of our probation. Let every soul inquire, How do I stand before God? We know not how soon our names may be taken into the lips of Christ, and our cases be finally decided. What, oh, what will these decisions be! Shall we be counted with the righteous, or shall we be numbered with the wicked?

> „Не бива вече да оставаме върху омагьосаната земя. Ние бързо наближаваме края на своето време на изпитание. Нека всяка душа се запита: Как стоя пред Бога? Не знаем колко скоро имената ни могат да бъдат взети на устните на Христос и делата ни да бъдат окончателно решени. Какви, о, какви ще бъдат тези решения! Ще бъдем ли причислени към праведните, или ще бъдем числени между нечестивите?“

> “Let the church arise, and repent of her backslidings before God. Let the watchmen awake, and give the trumpet a certain sound. It is a definite warning that we have to proclaim. God commands His servants, ‘Cry aloud, spare not, lift up thy voice like a trumpet, and shew my people their transgression, and the house of Jacob their sins’ (Isaiah 58:1). The attention of the people must be gained; unless this can be done, all effort is useless; though an angel from heaven should come down and speak to them, his words would do no more good than if he were speaking into the cold ear of death.

> „Нека църквата се издигне и да се покае пред Бога за своите отстъпления. Нека стражите се събудят и дадат определен звук с тръбата. Това е категорично предупреждение, което трябва да прогласим. Бог заповядва на Своите служители: „Викай с пълно гърло, не се въздържай, издигни гласа си като тръба и покажи на Моя народ престъплението му и на дома Яковов греховете му“ (Исая 58:1). Вниманието на народа трябва да бъде привлечено; ако това не може да се постигне, всяко усилие е безполезно; дори и ангел от небето да слезе и да им говори, думите му не биха донесли повече полза, отколкото ако говореше в студеното ухо на смъртта.“

> “The church must arouse to action. The Spirit of God can never come in until she prepares the way. There should be earnest searching of heart. There should be united, persevering prayer, and through faith a claiming of the promises of God. There should be, not a clothing of the body with sackcloth, as in ancient times, but a deep humiliation of soul. We have not the first reason for self-congratulation and self-exaltation. We should humble ourselves under the mighty hand of God. He will appear to comfort and bless the true seekers.” Selected Messages, book 1, 125, 126.

> „Църквата трябва да се събуди за действие. Божият Дух никога не може да дойде, докато тя не приготви пътя. Трябва да има сериозно изследване на сърцето. Трябва да има единна, настойчива молитва и чрез вяра — позоваване на Божиите обещания. Трябва да има не обличане на тялото във вретище, както в древни времена, а дълбоко смирение на душата. Нямаме и най-малкото основание за самодоволство и самовъзвеличаване. Трябва да се смирим под мощната ръка на Бога. Той ще се яви, за да утеши и благослови истинските търсачи.“ Избрани вести, книга 1, 125, 126.

Back to Articles