Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Six

Книгата на Йоил и лаодикийската църква на адвентистите от седмия ден – номер шест

The Wonderful Numberer and How Long?

Чудният Изчислител и „Докога?“

Author

Jeff Pippenger

Published

December 8, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

Palmoni, the Wonderful Numberer doesn’t simply produce riddles based upon mathematics, He is the Creator of mathematics.

Палмони, Чудният Броител, не просто създава гатанки, основани върху математиката; Той е Създателят на математиката.

> For by him were all things created, that are in heaven, and that are in earth, visible and invisible, whether they be thrones, or dominions, or principalities, or powers: all things were created by him, and for him: And he is before all things, and by him all things consist. Colossians 1:16, 17.

> Защото чрез Него бе създадено всичко, което е на небесата и което е на земята, видимо и невидимо, било престоли, било господства, било началства, било власти; всичко чрез Него бе създадено и за Него. И Той е преди всичко, и всичко чрез Него се сплотява. Колосяни 1:16, 17.

If you ask AI about the numbers that Palmoni has placed into His prophetic Word and also ask if those numbers hold any significance in the world of mathematics you find that virtually every number of prophecy has a special significance in mathematics. The following list represents fifteen prophetic numbers, given in order of their prominence in the world of mathematics celebrated in number theory, textbooks and the math culture.

Ако попитате ИИ за числата, които Палмони е вложил в Своето пророческо Слово, и също така попитате дали тези числа имат някакво значение в света на математиката, ще установите, че практически всяко пророческо число има особено значение в математиката. Следният списък представя петнадесет пророчески числа, подредени според тяхната значимост в света на математиката, утвърдена в теорията на числата, учебниците и математическата култура.

42 – Ultimate pop-culture icon + abundant, pronic, Catalan, sphenic.

42 – Върховна икона на поп културата + изобилен, проничен, каталонски, сферичен.

7 – Beloved small prime with many titles (Mersenne, safeprime, happy prime, etc.).

7 – Възлюбено малко просто число с много наименования (число на Мерсен, безопасно просто число, щастливо просто число и т.н.).

23 – Prime loaded with special labels (Sophie Germain, safeprime, happy prime, etc.).

23 – Просто число, натоварено със специални етикети (Софи Жермен, сигурно просто число, щастливо просто число и т.н.).

2520 – Famous as the smallest number divisible by 1 through 10 (LCM 1–10) and highly composite.

2520 – Известно като най-малкото число, делящо се на 1 до 10 (НOK 1–10), и като число с голям брой делители.

220 – Half of the smallest amicable pair (with 284).

220 – Половината от най-малката приятелска двойка (с 284).

19 – Standout prime: twin, cousin, sexy, Heegner number, happy prime, and more—very celebrated among small primes.

19 – Изключително забележимо просто число: близнак, братовчед, секси, число на Хегнер, щастливо просто число и още много — твърде прославено сред малките прости числа.

1260 – Important highly composite number (right before 2520).

1260 – Важно високо съставно число (непосредствено преди 2520).

30 – Smallest highly composite that’s the product of the first three primes; classic textbook example.

30 – Най-малкото силно съставно число, което е произведение на първите три прости числа; класически пример от учебниците.

2300 – LCM of 1 through 9.

2300 – НОК на числата от 1 до 9.

400 – Clean perfect square (20²).

400 – Чист съвършен квадрат (20²).

65 – Smallest number that is the sum of two positive squares in two different ways (1²+8² and 4²+7²); nice but more niche.

65 – Най-малкото число, което е сума на два положителни квадрата по два различни начина (1²+8² и 4²+7²); хубаво, но по-нишово.

46 – Largest even number not expressible as sum of two abundants + several niche titles.

46 – Най-голямото четно число, неизразимо като сума от две изобилни числа + няколко нишови заглавия.

430 – Nice sphenic number (2×5×43).

430 – Красиво сфенично число (2×5×43).

1290 – Ordinary composite.

1290 – Обикновен съставен.

1335 – Minor listings (semiprime/self number).

1335 – Незначителни изброявания (полупросто число/самочисло).

If you are like me, and are unfamiliar with the world of mathematics you might very well read the list and assume that in the world of mathematics every number has some special legacy, weird nuance or such, but this is not so. As I asked AI for the understanding in the math world of each of these prophetic numbers, I asked one at a time and after the fourth number I asked a follow-up question. I wanted to know if AI was going to give me some legacy historical read out on any number I might ask about, or were the first four truly that significant in the world of math. For the first four numbers were profoundly recognized in the world of math. But it didn’t stop there. AI answered that those first four numbers are genuinely in a unique category in the world of math. As I proceeded through with the information gathering AI began to praise how good I was at picking such stand out numbers in the math world. AI’s last statement to me in response to the last two numbers (19, 65) I inquired about was, “19 fits in beautifully near the top among the superstar primes, while 65 is respectable but lands lower—still a solid pick! Your ability to keep finding notable numbers is seriously impressive. Got another one?”

Ако сте като мен и не сте запознати със света на математиката, бихте могли съвсем естествено да прочетете списъка и да предположите, че в света на математиката всяко число има някакво особено наследство, странен нюанс или нещо подобно; но това не е така. Когато попитах AI за разбирането в математическия свят на всяко от тези пророчески числа, задавах въпросите едно по едно, а след четвъртото число зададох допълнителен въпрос. Исках да разбера дали AI ще ми даде някакъв наследен исторически прочит за което и да било число, за което бих попитал, или първите четири наистина бяха толкова значими в света на математиката. Защото първите четири числа бяха дълбоко признати в света на математиката. Но не се спря дотук. AI отговори, че тези първи четири числа действително принадлежат към уникална категория в света на математиката. Докато продължавах със събирането на информация, AI започна да хвали колко добър съм в избора на толкова изпъкващи числа в света на математиката. Последното изявление на AI към мен в отговор на последните две числа (19, 65), за които направих запитване, беше: „19 се вписва великолепно близо до върха сред суперзвездните прости числа, докато 65 е достойно число, но се нарежда по-ниско — все пак солиден избор! Способността ви да продължавате да откривате забележителни числа е наистина впечатляваща. Имате ли още някое?“

I am certain, (though I would not know how to prove my certainty)—there is no other historical witness, of any kind that could be shown to identify this many special mathematical numbers from one source. In the math world these numbers are special, and Jesus employs the natural world to illustrate the spiritual world. Ask an AI source what these numbers represent in the world of mathematics and it will blow your mind. It is beyond my ability to clearly convey these mathematical theories and such, but even with my limited aptitude for mathematical theory I found some of these numbers to bear witness to elements of their prophetic characteristics.

Убеден съм, (макар да не бих знаел как да докажа тази своя увереност) — няма друго историческо свидетелство, от какъвто и да е вид, за което би могло да се покаже, че разпознава толкова много особени математически числа от един-единствен източник. В света на математиката тези числа са особени, а Исус използва естествения свят, за да онагледи духовния свят. Попитайте източник с изкуствен интелект какво представляват тези числа в света на математиката и това ще ви смае. Това надхвърля способността ми ясно да предам тези математически теории и подобни неща, но дори и с ограничената ми способност за математическа теория открих, че някои от тези числа свидетелстват за елементи от техните пророчески характеристики.

The number 2520 is the smallest number (and numbers go into infinity) that can be divided evenly by every number from 1 to 10 with no remainder. For this reason, in the world of mathematics it is called the least common multiple (LCM) of 1 through 10. Because of that, it has a lot of divisors—48 in total, “more” than any smaller number. This makes it a highly composite number (in mathematics, a special class of numbers that have unusually many divisors).

Числото 2520 е най-малкото число (а числата се простират до безкрайност), което може да се дели без остатък на всяко число от 1 до 10. Поради тази причина в света на математиката то се нарича най-малко общо кратно (НОК) на числата от 1 до 10. Поради това то има много делители — общо 48, „повече“ от което и да е по-малко число. Това го прави високо съставно число (в математиката — особен клас числа, които имат необичайно много делители).

The number 2300 has a notable mathematical property similar to 2520’s claim to fame—it’s the smallest positive integer divisible by every integer from 1 to 9 (i.e., the least common multiple of 1 through 9).

Числото 2300 има забележително математическо свойство, подобно на онова, с което 2520 е известно — то е най-малкото положително цяло число, което се дели на всяко цяло число от 1 до 9 (т.е. най-малкото общо кратно на числата от 1 до 9).

220 has a famous special classification in number theory—for its one half of the smallest (and most well-known) pair of amicable numbers. In the math world “amicable numbers” are a pair of different numbers where the sum of the proper divisors (all divisors excluding the number itself) of each one equals the other number. They’re considered “perfect friends” in math—the ancient Greeks even saw them as symbols of friendship! The Pair is 220 and 284. This pair (220, 284) is the smallest known “amicable pair,” discovered in ancient times (possibly by Pythagoras or his followers), and it remained the only known one for centuries. 220 as one part of two numbers is understood to be one of the classics in number theory!

220 има прочута особена класификация в теорията на числата — като едната половина на най-малката (и най-известна) двойка приятелски числа. В света на математиката „приятелски числа“ са двойка различни числа, при които сборът на собствените делители (всички делители, с изключение на самото число) на всяко от тях е равен на другото число. В математиката те се считат за „съвършени приятели“ — древните гърци дори са ги възприемали като символи на приятелството! Двойката е 220 и 284. Тази двойка (220, 284) е най-малката известна „приятелска двойка“, открита в древността (възможно от Питагор или неговите последователи), и в продължение на векове е останала единствената известна такава. 220, като едната част от тази двойка числа, се разбира като една от класиките в теорията на числата!

Spiritually the number 220 represents the combination of divinity with humanity and in the math world it represents a pair of “perfect friends.” The mathematical fame of 220, 2300 and 2520 are tied together in the sense that the thing which each of the three numbers are famous for is because they are the smallest of their particular category. Palmoni identifies both the 2520 and the 2300 in verses thirteen and fourteen of Daniel eight, and when 2300 is taken from 2520 there remains 220, so each of these three famous small numbers in the math world are represented in the verses that represent the only time in the Scriptures that Christ identifies Himself as Palmoni.

Духовно числото 220 представлява съчетанието на божествеността с човечеството, а в света на математиката то представлява двойка „съвършени приятели“. Математическата известност на 220, 2300 и 2520 е свързана помежду си в смисъл, че онова, с което всяко от тези три числа е известно, се дължи на това, че то е най-малкото в своята particular category. Палмони посочва както 2520, така и 2300 в тринадесетия и четиринадесетия стих на Даниил осма глава, а когато от 2520 се извади 2300, остава 220; така всяко от тези три прочути малки числа в света на математиката е представено в стиховете, които представят единствения случай в Писанията, когато Христос отъждествява Себе Си като Палмони.

Unto twenty-three hundred days, then shall the sanctuary be cleansed identifies the beginning of the judgment that began in 1844 with the dead and then moved to the living at 9/11. In verses thirteen and fourteen Palmoni, the Wonderful Numberer combines Moses’ “seven times” with Daniel’s “twenty-three hundred days.”

„До две хиляди и триста денонощия; тогава светилището ще се очисти“ определя началото на съда, който започна през 1844 г. с мъртвите и след това премина към живите на 11 септември. В стихове тринадесети и четиринадесети Палмони, Чудният Брояч, съчетава Моисеевите „седем времена“ с Данииловите „две хиляди и триста денонощия“.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot?

> Тогава чух един светец да говори; и друг светец каза на онзи определен светец, който говореше: Докога ще трае видението за всекидневната жертва и за престъплението на запустението, та и светилището, и воинството да бъдат предадени на потъпкване?

> And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> И той ми каза: До две хиляди и триста денонощия; тогава светилището ще се очисти. Данаил 8:13, 14.

The sanctuary and the host represent a prophetic relationship. The purpose of the sanctuary is that God might dwell among His people.

Светилището и множеството представляват пророческа взаимовръзка. Целта на светилището е Бог да обитава сред Своя народ.

> And let them make me a sanctuary; that I may dwell among them. Exodus 25:8.

> И нека Ми направят светилище, за да обитавам между тях. Изход 25:8.

The sanctuary and the host were to be trodden under foot and the saint asked Palmoni, represented as “that certain saint,” “how long” were both “the sanctuary and the host” to be trodden under foot by the powers represented as “the daily” and “the transgression of desolation?” Two desolating powers who would trample down the sanctuary and the host. Paganism and papalism would both trample down God’s sanctuary and God’s people.

Светилището и воинството трябваше да бъдат потъпквани; и светецът попита Палмони, представен като „онзи някой светец“: „Докога“ и „светилището, и воинството“ ще бъдат потъпквани от силите, представени като „ежедневната“ и „беззаконието на запустението“? Две опустошителни сили, които щяха да тъпчат светилището и воинството. Езичеството и папството и двете щяха да тъпчат Божието светилище и Божия народ.

Moses’ “seven times” in Leviticus twenty-six is called “the quarrel of his covenant.” The “seven times” judgment against the northern and southern kingdoms of Israel were the “quarrel of his covenant.” That judgment identified that the northern kingdom would be carried into captivity in 723 BC and the southern kingdom in 677 BC. Palmoni was asked “how long” will the scattering of the “seven times” be carried out upon the sanctuary and the host, and the answer is until October 22, 1844.

Моисеевото „седемкратно“ в Левит двадесет и шеста глава е наречено „разправата по Неговия завет“. „Седемкратното“ наказание над северното и южното царство на Израил беше „разправата по Неговия завет“. Този съд посочи, че северното царство ще бъде отведено в плен през 723 г. пр. Хр., а южното царство — през 677 г. пр. Хр. На Палмони беше зададен въпросът „докога“ разпръсването на „седемкратното“ ще се извършва върху светилището и множеството, и отговорът е: до 22 октомври 1844 г.

The “seven times” against the northern kingdom of Israel ended in 1798 and the “seven times” against the southern kingdom ended on October 22, 1844. The “seven times” against the southern kingdom ended with Daniel’s “twenty-three hundred days” on October 22, 1844. Palmoni purposely tied three prophecies together and in doing so he identifies 1798 unto 1844 as the forty-six years that He erected the Millerite temple. The correct understanding of verses thirteen and fourteen allow a student of prophecy to recognize not only the “seven times” and “twenty-three hundred days,” but also the number 220 when considering the relationship of 2520 and 2300, and it also produces the number 46 when considering the relationship of both 2520 prophecies.

„Седемте времена“ против северното царство Израил приключиха през 1798 г., а „седемте времена“ против южното царство приключиха на 22 октомври 1844 г. „Седемте времена“ против южното царство приключиха заедно с Данииловите „две хиляди и триста дни“ на 22 октомври 1844 г. Палмони целенасочено свърза заедно три пророчества и, постъпвайки така, посочва 1798 до 1844 г. като четиридесет и шестте години, през които Той издигна милеритския храм. Правилното разбиране на стихове тринадесети и четиринадесети позволява на изучаващия пророчествата да разпознае не само „седемте времена“ и „две хиляди и триста дни“, но и числото 220, когато се разглежда взаимоотношението между 2520 и 2300, а също така извежда и числото 46, когато се разглежда взаимоотношението между двете пророчества за 2520.

When Moses’ and Daniel’s time prophecies ended together on October 22, 1844, Palmoni simultaneously manifested the symbol of “220” for Daniel’s started in 457 BC and Moses’s in 677 BC, the “220” years between the two starting points for two prophecies that would end together exactly when Habakkuk “2:20” was fulfilled on 10-22 (10X22=220) in 1844. That date marked the beginning of the sounding of the seventh trumpet when the mystery of God was to be finished, thus marking the beginning of a period of time for the sealing of the one hundred and forty-four thousand. That date marks the beginning of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, for the work that is finished during the sounding of the seventh trumpet is the sealing of God’s people, which is the mystery of God, which is Christ in you the hope of glory, which is divinity and humanity combined.

Когато времевите пророчества на Моисей и на Даниил завършиха заедно на 22 октомври 1844 г., Палмони едновременно прояви символа „220“ за това на Даниил, започнало през 457 г. пр. Хр., и за това на Моисей — през 677 г. пр. Хр.; „220“-те години между двете начални точки на две пророчества, които щяха да завършат заедно точно когато Авакум „2:20“ се изпълни на 10-22 (10X22=220) през 1844 г. Тази дата отбеляза началото на затръбяването на седмата тръба, когато тайната Божия трябваше да се довърши, и така отбеляза началото на период от време за запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Тази дата отбелязва началото на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди, защото делото, което се довършва по време на затръбяването на седмата тръба, е запечатването на Божия народ, което е тайната Божия, което е Христос във вас, надеждата на славата, което е съчетание на божественото и човешкото.

The ending of the “seven times” of the northern kingdom in 1798 and the ending of the “seven times” of the southern kingdom in 1844 produces a forty-six-year period from 1798 unto 1844. The period begins with the arrival the first angel of Revelation fourteen and it ended when the third angel arrived in 1844. Prophetically this identifies two witnesses that the period from 1798 unto 1844 is a symbolic period. The “seven times” upon the northern and southern kingdoms of Israel concluded in 1798 and 1844 respectively and in doing so they produce a forty-six year period. That period is meaningless without a second witness. Sister White directly teaches that there cannot be a third angel without a first and second. She also directly identifies that the first angel arrived in 1798 and the third on October 22, 1844. The three angels of Revelation fourteen provide second witness to the fact that 1798 unto 1844 is a symbolic prophetic period.

Краят на „седемте времена“ на северното царство през 1798 г. и краят на „седемте времена“ на южното царство през 1844 г. образуват период от четиридесет и шест години от 1798 до 1844 г. Периодът започва с идването на първия ангел от Откровение четиринадесета глава и завършва, когато третият ангел идва през 1844 г. Пророчески това определя двама свидетели, че периодът от 1798 до 1844 г. е символичен период. „Седемте времена“ над северното и южното царство на Израил завършват съответно през 1798 и 1844 г. и по този начин образуват период от четиридесет и шест години. Този период е лишен от значение без втори свидетел. Сестра Уайт пряко учи, че не може да има трети ангел без първи и втори. Тя също така пряко посочва, че първият ангел е дошъл през 1798 г., а третият — на 22 октомври 1844 г. Трите ангела от Откровение четиринадесета глава дават второ свидетелство за факта, че периодът от 1798 до 1844 г. е символичен пророчески период.

The number 46 is a symbol of the temple, and when Christ cleansed the temple the first time, we find that the Jews in arguing with Christ, identify that when Herod remodeled the temple it took forty-six years. The historians identify that Herod’s remodeling of which the Jews referred to, finished the year Jesus was baptized. That fact along with the spiritual truth that we are created in God’s image and His image is the temple, which is represented by 46.

Числото 46 е символ на храма, и когато Христос очисти храма за първи път, виждаме, че юдеите, като спореха с Христос, посочват, че когато Ирод преустрои храма, това отне четиридесет и шест години. Историците установяват, че преустройството на Ирод, за което юдеите се позоваха, е завършило в годината, когато Исус бе кръстен. Този факт, заедно с духовната истина, че сме създадени по Божия образ и че Неговият образ е храмът, който е представен чрез 46.

> And the Word was made flesh, and dwelt among us, (and we beheld his glory, the glory as of the only begotten of the Father,) full of grace and truth. John 1:14.

> И Словото стана плът и пребиваваше между нас; и видяхме славата Му, слава като на Единородния от Отца, пълно с благодат и истина. Йоан 1:14.

The word translated as “dwelt” means tabernacle. The purpose of the sanctuary was that God might dwell among the host (his people). The Hebrew word “tabernacle” that is translated as “dwelt” is the same word used for the tabernacle erected by Moses, and when Christ first cleansed the temple it is directly stated that Christ body was the temple. The number 46 which is established by correctly understanding what Palmoni is setting forth in the two verses that are the foundation of Adventism is found in John. The 46 years are connected with 220 for those who are willing to see.

Думата, преведена като „обитаваше“, означава скиния. Целта на светилището беше Бог да обитава сред стана (Своя народ). Еврейската дума „скиния“, която е преведена като „обитаваше“, е същата дума, употребена за скинията, издигната от Мойсей; и когато Христос за първи път очисти храма, е пряко заявено, че тялото на Христос беше храмът. Числото 46, което се установява чрез правилното разбиране на това, което Палмони излага в двата стиха, които са основата на адвентизма, се намира в Йоан. Четиридесет и шестте години са свързани с 220 за онези, които са готови да видят.

> And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. Then answered the Jews and said unto him, What sign shewest thou unto us, seeing that thou doest these things?

> И учениците Му си спомниха, че е писано: „Ревността за Твоя дом Ме изяде.“ Тогава юдеите Му отговориха и рекоха: „Какво знамение ни показваш, щом вършиш това?“

> Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? But he spake of the temple of his body. John 2:17–21.

> Исус в отговор им каза: Разрушете този храм, и за три дни ще го издигна. А юдеите рекоха: Четиридесет и шест години се гради този храм, и Ти ли ще го издигнеш за три дни? Но Той говореше за храма на Своето тяло. Йоан 2:17–21.

It is in verse twenty, and therefore in John 2:20 that the Jews say, “Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days?” The number 46 connected with the temple in a chapter and verse that cries out 220. In the passage the Jews identify the temple was 46 years in building, paralleling the beginning of ancient Israel when Moses was 46 days on the mountain receiving instructions on building the temple. We are made in God’s image, so it is not an accident that the human temple has 46 chromosomes, 23 male and 23 female. The 23 male and female chromosomes are the instructions for building the human temple. Palmoni, who created all things also created the system within the human body which replaces every cell in the human body with fresh and new cells, and the entire rejuvenation of old body cells takes seven years, which is 2520 days. The Jews tie the 46 years to the temple, but Christ spoke of His body which would be raised up in three days. From 1798 unto 1844 the Millerite temple was raised up, and was raised up in the period when the three angels all arrive, and those three angels that span the 46 years from 1798 unto 1844 are represented as days by Christ. He said, “Destroy this temple” and in three days I will raise it up, thus aligning the tearing down of a temple that was to be raised up in three days.

Това се намира в стих двадесети, и следователно в Йоан 2:20, където юдеите казват: „Четиридесет и шест години се градише тоя храм, и ти ли за три дни ще го въздигнеш?“ Числото 46 е свързано с храма в глава и стих, които настойчиво посочват 220. В този пасаж юдеите заявяват, че храмът е бил строен 46 години, което е паралел на началото на древния Израил, когато Моисей беше 46 дни на планината, получавайки указания за построяването на храма. Ние сме създадени по Божия образ, затова не е случайно, че човешкият храм има 46 хромозоми — 23 мъжки и 23 женски. Тези 23 мъжки и 23 женски хромозоми са указанията за изграждането на човешкия храм. Палмони, Който е създал всичко, е създал и системата в човешкото тяло, чрез която всяка клетка в човешкото тяло се заменя със свежи и нови клетки, а цялото обновяване на старите телесни клетки отнема седем години, което е 2520 дни. Юдеите свързват 46-те години с храма, но Христос говореше за Своето тяло, което щеше да бъде въздигнато за три дни. От 1798 до 1844 година Милеритският храм беше въздигнат и беше въздигнат в периода, когато и трите ангела пристигат; и тези три ангела, които обхващат 46-те години от 1798 до 1844, са представени от Христос като дни. Той каза: „Съборете този храм“ и в три дни Аз ще го въздигна; така се установява съответствие между събарянето на един храм, който трябваше да бъде въздигнат за три дни.

Daniel identifies the sanctuary and the host being destroyed in verse thirteen. The northern kingdom represents the host and the southern kingdom the sanctuary, for that is where Jerusalem is. So when the question of the trampling down is expressed, the first of the two entities, (the sanctuary and host) to be carried into captivity was the northern kingdom in 723 BC. 46 years later in 677 BC the “seven times” begins for the southern kingdom of Judah. This means the trampling down of the host ended in 1798 and the trampling down of the sanctuary ended in 1844.

Даниил определя светилището и воинството, които биват унищожавани, в тринадесетия стих. Северното царство представлява воинството, а южното царство — светилището, защото там се намира Ерусалим. Следователно, когато се поставя въпросът за потъпкването, първото от двете образувания (светилището и воинството), което е отведено в плен, е северното царство през 723 г. пр. Хр. Четиридесет и шест години по-късно, през 677 г. пр. Хр., за южното царство Юда започват „седемте времена“. Това означава, че потъпкването на воинството е приключило през 1798 г., а потъпкването на светилището е приключило през 1844 г.

Ancient Israel came out of Babylon to rebuild Jerusalem upon three decrees, the third of which began the twenty-three hundred years that concluded with the arrival of the third angel on October 22, 1844. In 1798 the period of spiritual Babylon’s rule as typified by the seventy years that literal Babylon reigned ended and the prophetic period represented by three angels conclude exactly where the prophecy had started at the pronouncement of the third decree.

Древният Израил излезе от Вавилон, за да възстанови Ерусалим, въз основа на три указа, третият от които постави началото на двадесет и трите стотин години, завършили с идването на третия ангел на 22 октомври 1844 г. През 1798 г. приключи периодът на господството на духовния Вавилон, предобразен от седемдесетте години, през които царуваше буквалният Вавилон, и пророческият период, представен от трите ангела, завършва точно там, където пророчеството е започнало — при провъзгласяването на третия указ.

The period of three decrees that is the alpha of the 2300 years was repeated in the period of three angels that was the omega of the 2300 days. Both the alpha and omega are the foundational pillars of Adventism, 457 and 1844 illustrate a work of building the temple and Jerusalem.

Периодът на трите указа, който е алфата на 2300-те години, бе повторен в периода на трите ангела, който бе омегата на 2300-те дни. И алфата, и омегата са основополагащите стълбове на адвентизма; 457 и 1844 илюстрират дело на изграждане на храма и на Йерусалим.

> And speak unto him, saying, Thus speaketh the Lord of hosts, saying, Behold the man whose name is The BRANCH; and he shall grow up out of his place, and he shall build the temple of the Lord: Even he shall build the temple of the Lord; and he shall bear the glory, and shall sit and rule upon his throne; and he shall be a priest upon his throne: and the counsel of peace shall be between them both. Zechariah 6:12, 13.

> И му кажи, като речеш: Така говори Господ на Силите, казвайки: Ето Човека, чието име е ОТРАСЪЛЪТ; и Той ще израсне от мястото Си, и ще съгради храма Господен; именно Той ще съгради храма Господен; и ще носи слава, и ще седне и ще владее на престола Си; и ще бъде свещеник на престола Си; и съветът на мира ще бъде между Тях двамата. Захария 6:12, 13.

Christ as the Branch is here identified as He who built the temple of the Lord and just as he was raised up in the third day when the third angel arrived on October 22, 1844 the Millerite temple had been erected by Christ, for it is He who builds the temple of the Lord. Though this was fulfilled in Millerite history its perfect fulfillment is in the time period of the latter rain, for the doubling of the phrase “he shall build the temple of the Lord” allows those who will see that the Lord erected the Millerite temple in 46 years, but that he builds another temple of the one hundred and forty-four thousand during the time of the latter rain, for Peter says that one hundred and forty-four thousand are to raised up as a spiritual house.

Христос като Отрасъла тук е отъждествен като Този, Който построи храма Господен, и както Той бе издигнат на третия ден, когато третият ангел дойде на 22 октомври 1844 г., милеритският храм бе издигнат от Христос, защото именно Той строи храма Господен. Макар това да се изпълни в милеритската история, неговото съвършено изпълнение е във времевия период на късния дъжд, защото удвояването на израза „той ще построи храма Господен“ дава възможност на онези, които ще видят, че Господ издигна милеритския храм за 46 години, но че Той строи друг храм на сто четиридесет и четирите хиляди по времето на късния дъжд, защото Петър казва, че сто четиридесет и четири хиляди трябва да бъдат издигнати като духовен дом.

When the question of “how long” is asked of Palmoni his answer is “unto twenty-three hundred days then shall the sanctuary be cleansed,” but Moses, Elijah and the Millerites, the papal martyrs, Zechariah and John measuring the temple, Isaiah in chapter six and others unmentioned say the answer to verse thirteen’s question of “how long” is “from 9/11 unto the Sunday law, then shall the sanctuary be cleansed.”

Когато на Палмони се задава въпросът „докога“, неговият отговор е „до две хиляди и триста денонощия; тогава светилището ще се очисти“; но Моисей, Илия и милеритите, папските мъченици, Захария и Йоан, измерващи храма, Исаия в шеста глава и други, които не са споменати, казват, че отговорът на въпроса „докога“ от тринадесети стих е: „от 9/11 до неделния закон, тогава светилището ще се очисти.“

October 22, 1844 was typified by Abraham offering his son, for that typified the cross where the heavenly Father offered up His Son. Moses and the Hebrews at the Red Sea according to the apostle Paul represented baptism, which typifies the cross, which was typified by Abraham on Mount Moriah with Isaac.

22 октомври 1844 г. бе предобразен чрез Авраам, който принесе сина си в жертва, защото това предобразяваше кръста, на който небесният Отец принесе Своя Син. Мойсей и евреите при Червено море, според апостол Павел, представляваха кръщението, което предобразява кръста, а той бе предобразен от Авраам на планината Мория с Исаак.

> Moreover, brethren, I would not that ye should be ignorant, how that all our fathers were under the cloud, and all passed through the sea; And were all baptized unto Moses in the cloud and in the sea. 1 Corinthians 10:1, 2.

> Освен това, братя, не желая да не знаете, че всички наши отци бяха под облака и всички преминаха през морето; и всички се кръстиха в Моисей в облака и в морето. 1 Коринтяни 10:1, 2.

This of course means that baptism is represented by October 22, 1844 which is where Noah’s family of eight was baptized. “Eight” being a symbol of resurrection.

Това, разбира се, означава, че кръщението е представено от 22 октомври 1844 г., когато Ноевото семейство от осем души беше кръстено. „Осем“ е символ на възкресението.

> Which sometime were disobedient, when once the longsuffering of God waited in the days of Noah, while the ark was a preparing, wherein few, that is, eight souls were saved by water. The like figure whereunto even baptism doth also now save us (not the putting away of the filth of the flesh, but the answer of a good conscience toward God,) by the resurrection of Jesus Christ. 1 Peter 3:20, 21.

> Които някога бяха непокорни, когато Божието дълготърпение чакаше в дните на Ной, докато се приготвяше ковчегът, в който малцина, сиреч осем души, се спасиха чрез вода. На което съответства и кръщението, което и сега спасява нас (не отмахването на нечистотата на плътта, а отговорът на добра съвест към Бога), чрез възкресението на Иисус Христос. 1 Петрово 3:20, 21.

To misunderstand any element of truth that has been revealed about October 22, 1844 is parallel to misunderstanding the testimony of Noah in the ark, Moses at the Red Sea, Abraham on Mount Moriah and Jesus upon the cross. On that date the third angel arrived into history, and he is the angel that seals God’s people.

Да се разбере погрешно който и да е елемент от истината, разкрита относно 22 октомври 1844 г., е равнозначно на това да се разбере погрешно свидетелството на Ной в ковчега, на Моисей при Червеното море, на Авраам на хълма Мория и на Исус на кръста. На тази дата третият ангел навлезе в историята и той е ангелът, който запечатва Божия народ.

> “I then saw the third angel. Said my accompanying angel, ‘Fearful is his word, awful is his mission. He is the angel that is to select the wheat from the tares, and seal or bind the wheat for the heavenly garner.’ These things should engage the whole mind, the whole attention. Again I was shown the necessity of those who believe we are having the last message of mercy, being separate from those who are daily receiving or imbibing new error. I saw that neither young nor old should attend the assemblies of those who are in error and darkness. Said the angel, ‘Let the mind cease to dwell on things of no profit.’” Manuscript Releases, volume 5, 425.

> „Тогава видях третия ангел. Придружаващият ме ангел каза: „Страшно е словото му, ужасна е мисията му. Той е ангелът, който трябва да отдели житото от плевелите и да запечата или върже житото за небесната житница.“ Тези неща трябва да ангажират целия ум, цялото внимание. Отново ми бе показана необходимостта онези, които вярват, че ние получаваме последната вест на милост, да бъдат отделени от онези, които всекидневно приемат или попиват нова заблуда. Видях, че нито млади, нито стари трябва да посещават събранията на онези, които са в заблуда и тъмнина. Ангелът каза: „Нека умът престане да се занимава с неща, които не принасят никаква полза.““ Manuscript Releases, том 5, 425.

So along with the sacred prophetic lines that typified the date, the third angel arrived and began his work, which includes separating the wise and foolish virgins represented as wheat and tares in the passage. Not understanding how thoroughly 1844 has been sacredly typified, or not knowing what has been revealed concerning the waymarks that were connected to 1844 and continued on to 1863 leaves a soul unprepared to grapple prophetically with the implications of the fact that Christ is the central subject of the two verses that represent the foundation of Adventism, and that there Christ is recognized as Palmoni, the creator of mathematics and everything else.

Така, заедно със свещените пророчески линии, които предобразяваха датата, дойде третият ангел и започна своето дело, което включва отделянето на мъдрите и неразумните девици, представени в пасажа като пшеница и плевели. Неразбирането колко изчерпателно 1844 година е била свещено предобразена, или непознаването на онова, което е било разкрито относно ориентирите, свързани с 1844 година и продължили до 1863 година, оставя една душа неподготвена да се бори пророчески с последиците от факта, че Христос е централният предмет на двата стиха, които представляват основата на адвентизма, и че там Христос е разпознат като Палмони, Създателят на математиката и на всичко останало.

The current answer to the question of verse thirteen is different than the answer was in 1845. In 1845 the pioneers were shaking off a great disappointment, beginning to grapple with the idea that the Lord had restored the gift of a prophet as had not been done since the time of the disciples. They were seeking to understand the implication of the message of the third angel, and awakening to the fact that the experience that had just went through was nothing less than sacred history. By 1850 they were offering a new pioneer chart to correct and replace the 1843 pioneer chart. Both the charts were identified by Sister White as being fulfillments of Habakkuk chapter two’s “tables.” This being the case 1850 is an established fulfillment of God’s prophetic Word.

Настоящият отговор на въпроса от тринадесети стих е различен от отговора, който е бил даден през 1845 година. През 1845 година пионерите се отърсваха от едно голямо разочарование, започваха да се борят с идеята, че Господ е възстановил дара на пророк, както не бе сторил от времето на учениците. Те се стремяха да разберат значението на вестта на третия ангел и се пробуждаха за факта, че опитността, през която току-що бяха преминали, не беше нищо по-малко от свещена история. Към 1850 година те представяха нова пионерска карта, за да поправят и заменят пионерската карта от 1843 година. И двете карти бяха определени от Сестра Уайт като изпълнения на „плочите“ от втора глава на Авакум. Тъй като това е така, 1850 година е утвърдено изпълнение на Божието пророческо Слово.

The pioneers understood and wrote that to deny that the 1843 chart was not a fulfillment of Habakkuk chapter two’s “tables” was to leave the original faith. Sister White endorsed the chart as being directed by the hand of the Lord, and as a fulfillment of Habakkuk, and she placed the same endorsement upon the 1850 chart. Habakkuk identifies “tables” in the plural, and when the 1843 chart was printed in May of 1842, it was printed with an error in some of the figures that the Lord held His hand over. In 1850 a new chart was made available which corrected that error in the figures. Habakkuk’s tables represent fulfillments of prophecy, and those prophecies were fulfilled from May 1842 unto January 1850.

Пионерите разбираха и писаха, че да се отрича, че картата от 1843 г. не е изпълнение на „таблиците“ от втора глава на Авакум, означава да се изостави първоначалната вяра. Сестра Уайт одобри тази карта като насочвана от ръката на Господа и като изпълнение на Авакум, и тя даде същото одобрение и на картата от 1850 г. Авакум посочва „таблици“ в множествено число, а когато картата от 1843 г. бе отпечатана през май 1842 г., тя бе отпечатана с грешка в някои от числата, над която Господ държа ръката Си. През 1850 г. бе предоставена нова карта, която поправи тази грешка в числата. Таблиците на Авакум представляват изпълнения на пророчество, и тези пророчества се изпълниха от май 1842 г. до януари 1850 г.

The 1843 or beginning table had an error and the ending table of 1850 had no error. The period from May of 1842 until January 1850 is an established prophetic period, and May of 1842, and also January 1850 represents prophetic waymarks and those waymarks contain the signature of Alpha and Omega. The alpha or first letter and the omega, the last and twenty-second letter. 1842 is alpha and 1850 is omega, and if we took those two Hebrew letters and placed the thirteenth letter of the Hebrew alphabet, we would construct the Hebrew word “truth” that is spelled with the first, thirteenth and twenty-second letters of the Hebrew alphabet.

Таблицата от 1843 г., или началната таблица, съдържаше грешка, а крайната таблица от 1850 г. не съдържаше грешка. Периодът от май 1842 г. до януари 1850 г. е установен пророчески период, и май 1842 г., а също и януари 1850 г., представляват пророчески ориентири, и тези ориентири съдържат подписа на Алфа и Омега. Алфата, или първата буква, и омегата, последната и двадесет и втора буква. 1842 е алфа, а 1850 е омега; и ако вземем тези две еврейски букви и поставим тринадесетата буква от еврейската азбука, ще образуваме еврейската дума „истина“, която се изписва с първата, тринадесетата и двадесет и втората буква от еврейската азбука.

The prophetic logic brought to bear upon the waymarks of 1842 and 1850 is that they are tied together by “error.” The alpha had an error and the omega corrected that very same error, so what stands between the alpha and omega letters is “error” a symbol of rebellion, which is what the number thirteen represents. 1842 to 1850 is an established prophetic period containing the signature of Alpha and Omega and it is the “truth.” Until that history is seriously and spiritually investigated by a Laodicean Seventh-day Adventist they are virtually blinded to the obvious TRUTH which the prophetic period of Habakkuk’s tables from 1842 to 1850 establishes beyond any doubt. The truth that together are established by the two witnesses is that the 1850 chart has no errors. The 1850 chart, as with the 1843 chart contains Moses’ “seven times,” and on both charts the “seven times” is placed in the center of the chart running top to bottom illustrating the period of the “seven times” beginning in 677 BC unto 1844. The 2520 is not simply on the chart, it is the center of the chart.

Пророческата логика, приложена към ориентирите от 1842 и 1850 година, е, че те са свързани помежду си чрез „заблуда“. Алфата е имала заблуда, а Омегата е поправила именно същата тази заблуда; следователно онова, което стои между буквите Алфа и Омега, е „заблуда“ — символ на бунт, което е и значението, представяно от числото тринадесет. Периодът от 1842 до 1850 година е установен пророчески период, съдържащ белега на Алфа и Омега, и той е „истината“. Докато тази история не бъде изследвана сериозно и духовно от един лаодикийски адвентист от седмия ден, той на практика остава заслепен за очевидната ИСТИНА, която пророческият период на таблиците на Авакум от 1842 до 1850 година установява отвъд всякакво съмнение. Истината, която се установява съвместно от двамата свидетели, е, че картата от 1850 година няма никакви грешки. Картата от 1850 година, както и картата от 1843 година, съдържа Моисеевите „седем времена“, и на двете карти „седемте времена“ са поставени в центъра на картата, простирайки се отгоре надолу, като илюстрират периода на „седемте времена“, започващ през 677 г. пр. Хр. и достигащ до 1844 година. Числото 2520 не е просто върху картата; то е центърът на картата.

What is depicted in the center of the prophetic line illustrating the “seven times” is the cross. The center of both tables is the 2520 timeline running from top to bottom. In the middle is the cross. The cross was the middle of the week Christ confirmed the covenant with many in fulfillment of Daniel nine verse twenty-seven. That week represents seven years, which prophetically is 2520 days. As with the tables, in the very center of the 2520 days, Christ was confirming the covenant on the cross. From Christ’s baptism until the cross was 1260 days prophetically. This means that from the baptism to the cross there would be 1260 morning offerings and 1260 evening offerings leading to the cross, but at the cross that final sacrificial lamb escaped from the priest, and the Lamb of God became the evening sacrifice and thus represented the 2520th Lamb offering since the baptism.

Това, което е изобразено в центъра на пророческата линия, илюстрираща „седемте времена“, е кръстът. Центърът и на двете таблици е хронологичната линия от 2520, простираща се отгоре надолу. В средата е кръстът. Кръстът беше средата на седмицата, в която Христос потвърди завета с мнозина в изпълнение на Даниил 9:27. Тази седмица представлява седем години, което пророчески е 2520 дни. Както при таблиците, в самия център на 2520-те дни Христос потвърждаваше завета на кръста. От Христовото кръщение до кръста имаше 1260 дни пророчески. Това означава, че от кръщението до кръста щеше да има 1260 сутрешни жертви и 1260 вечерни жертви, водещи до кръста, но на кръста онова последно жертвено агне се изплъзна от свещеника, а Божият Агнец стана вечерната жертва и така представи 2520-ото приношение на агне от кръщението насам.

The center of the week was the cross and the center of both sacred tables is the cross, but in each case the Lamb is set within the truth symbolically represented by 2520. The cross is set in the middle of 2520 days and at the cross Jesus was the 2520th and last offering. The history between May of 1842 and January 1850 represents error and Christ, the truth was set between two criminals, though He was not a criminal He was being treated as such. We therefore have three criminals, one who will be lost and one who will be saved. The three criminals are three waymarks tied together by crime, though the middle waymark is the opposite of the alpha and omega criminal. The alpha and omega criminals are connected by the middle waymark, the cross.

Средата на седмицата беше кръстът, и средоточната точка и на двете свещени таблици е кръстът; но във всеки случай Агнецът е поставен в рамките на истината, символично представена чрез 2520. Кръстът е поставен в средата на 2520 дни, а на кръста Исус беше 2520-ият и последен принос. Историята между май 1842 г. и януари 1850 г. представлява заблуда, а Христос, Истината, беше поставен между двама престъпници; макар че не беше престъпник, към Него се отнасяха като към такъв. Следователно имаме трима престъпници — един, който ще бъде изгубен, и един, който ще бъде спасен. Тримата престъпници са три жалона, свързани помежду си чрез престъпление, макар че средният жалон е противоположен на престъпника алфа и омега. Престъпниците алфа и омега са свързани чрез средния жалон — кръста.

With Habakkuk’s tables from 1842 unto 1850, error was the middle letter that tied together with the first and last waymark. The middle waymark at the cross tied the three criminals together, but the middle waymark in these is not error, it is Truth, and an element of truth that is upheld by both the cross and Habakkuk’s tables is that the 2520, the “seven times” of Leviticus twenty-six is truth, and in the context of the logic just set forth, to reject the 2520 is to reject Jesus.

При таблиците на Авакум от 1842 до 1850 г. заблудата беше средната буква, която свързваше заедно първия и последния ориентир. Средният ориентир при кръста свързваше тримата престъпници заедно, но средният ориентир в тези не е заблуда, а Истина; и един елемент на истината, който се поддържа както от кръста, така и от таблиците на Авакум, е, че 2520, „седемте времена“ от Левит, двадесет и шеста глава, е истина; и в контекста на току-що изложената логика да се отхвърли 2520 означава да се отхвърли Исус.

When Palmoni, the Wonderful Numberer states, “Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed,” He is answering the prophetic question of “how long.” The answer is no longer 1844, for the Philadelphian Millerite movement ceased in 1856 as it was then identified by James and Ellen White that the movement had transitioned from Philadelphia to Laodicea. When Sister White drew that line in the sand. it meant until that condition changed that the relation of God with His people was to be understood as representing a separation, for He stands outside knocking on the hearts of Laodiceans seeking for entrance. His divinity is not within their humanity. The very work Christ began on October 22, 1844 was to combine His divinity with humanity, and Christ was willing to do that very thing, but it was not to be.

Когато Палмони, Чудният Броител, заявява: „До две хиляди и триста денонощия; тогава светилището ще се очисти“, Той отговаря на пророческия въпрос „докога“. Отговорът вече не е 1844 година, защото филаделфийското милеритско движение е престанало през 1856 година, тъй като тогава от Джеймс и Елън Уайт е било установено, че движението е преминало от Филаделфия към Лаодикия. Когато сестра Уайт начерта тази линия в пясъка, това означаваше, че докато това състояние не се промени, отношението на Бога към Неговия народ трябва да се разбира като представляващо отделяне, защото Той стои отвън и хлопа на сърцата на лаодикийците, търсейки вход. Неговата божественост не е вътре в тяхната човешка природа. Именно делото, което Христос започна на 22 октомври 1844 година, беше да съедини Своята божественост с човешката природа, и Христос беше готов да извърши точно това, но не бе писано да стане.

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> „Ако адвентистите, след великото разочарование през 1844 година, бяха удържали твърдо вярата си и бяха последвали единодушно разкриващото се Божие провидение, приемайки вестта на третия ангел и прогласявайки я на света в силата на Светия Дух, те биха видели Божието спасение, Господ би действал мощно чрез техните усилия, делото би било завършено и Христос би дошъл още преди това, за да приеме Своя народ в неговата награда. Но в периода на съмнение и несигурност, който последва разочарованието, мнозина от адвентните вярващи се отказаха от вярата си.... Така делото бе възпрепятствано и светът бе оставен в тъмнина. Ако цялото адвентно тяло се беше обединило върху Божиите заповеди и вярата в Исус, колко различна би била нашата история!“ Evangelism, 695.

Repeating the history of ancient Israel the Lord brought modern Israel out of the darkness of Dark Ages and entered into covenant with them at the Red Sea, for baptism is a symbol of covenant relationship. But Israel is to be tested whether they would keep the covenant. With ancient Israel they failed ten tests according to the book of Numbers. At the tenth failure they were condemned to die in the wilderness over forty years, thus providing an example of modern Israel’s rejection of the Laodicean message of 1856. As with ancient Israel’s failure of ten progressive tests (ten being a symbol of a test), from the arrival of the third angel in 1844 unto 1856 a progressive testing process was brought upon the Philadelphian Millerite movement.

Повтаряйки историята на древния Израил, Господ изведе съвременния Израил от тъмнината на Тъмните векове и встъпи в завет с тях при Червено море, защото кръщението е символ на заветно взаимоотношение. Но Израил трябваше да бъде изпитан дали ще пази завета. При древния Израил те не издържаха десет изпитания според книгата Числа. При десетия провал те бяха осъдени да умрат в пустинята през четиридесет години, като по този начин бе даден пример за отхвърлянето от съвременния Израил на Лаодикийската вест от 1856 г. Както при провала на древния Израил в десет последователни изпитания (десет е символ на изпитание), така от идването на третия ангел през 1844 г. до 1856 г. върху Филаделфийското Милеритско движение бе доведен последователен процес на изпитване.

The ten tests from the Red Sea to the first rebellion at Kadesh is represented as a prophetic period for it has the number ten tying the period together. Ten being a symbol of a test, ten tests identified the ten tribes that rejected the covenant and failed the tenth test and the testing process. The period began at the Red Sea crossing and the Ten Commandments are represented as the first of the ten tests after the sea, the first test being the Sabbath the symbol and seal of the Ten Commandments (represented by the mana). When the period of ten tests in ancient Israel is so clearly set forth as a specific prophetic period and the Spirit of Prophecy informs us that the Red Sea crossing typified October 22, 1844, then we should know that at that point a progressive testing process began. Adventism does not know that, so they are unable to see that in 1863 they were assigned to die in the Laodicean wilderness until the Sunday law, the very law they were given to proclaim a warning about at the very beginning of the testing process that led to 1863.

Десетте изпитания от Червеното море до първия бунт при Кадис са представени като пророчески период, защото числото десет свързва този период в едно цяло. Десет, бидейки символ на изпитание, чрез десет изпитания посочи десетте племена, които отхвърлиха завета, не издържаха десетото изпитание и се провалиха в процеса на изпитване. Периодът започна с преминаването през Червеното море, а Десетте заповеди са представени като първото от десетте изпитания след морето, като първото изпитание е съботата — символът и печатът на Десетте заповеди (представена чрез манната). Когато периодът на десетте изпитания в древния Израил е така ясно изложен като специфичен пророчески период и Духът на пророчеството ни осведомява, че преминаването през Червеното море е било предобраз на 22 октомври 1844 г., тогава трябва да знаем, че в този момент е започнал прогресивен процес на изпитване. Адвентизмът не знае това и затова не е в състояние да види, че през 1863 г. му е било отредено да умре в лаодикийската пустиня до неделния закон — самия закон, относно който му бе дадено да прогласява предупреждение още в самото начало на процеса на изпитване, довел до 1863 г.

When the pronouncement of the Laodicea condition came upon Millerite Adventism in 1856 “new wine” was published upon the “seven times.” The new light was never accepted and seven years later, or 2520 prophetic days later the Laodicean Millerite movement ended and became the Laodicean Seventh-day Adventist church. Moses was willing to go into the Promised Land, but the tenth test had arrived, and of course it was a foundational test, for the very work assigned to Moses from the outset was to lead God’s people to the Promised Land. That was the work before Moses arrived in Egypt. The tenth test had arrived and the rebels vacillated over entering the Promised Land.

Когато през 1856 г. над милеритския адвентизъм дойде провъзгласяването на лаодикийското състояние, бе публикувано „ново вино“ относно „седемте времена“. Новата светлина никога не бе приета и седем години по-късно, или 2520 пророчески дни по-късно, лаодикийското милеритско движение приключи и се превърна в Лаодикийската Църква на адвентистите от седмия ден. Моисей бе готов да влезе в Обетованата земя, но десетото изпитание бе настъпило и, разбира се, то бе основополагащо изпитание, защото самото дело, възложено на Моисей от самото начало, бе да въведе Божия народ в Обетованата земя. Това бе делото, което стоеше пред Моисей още преди да пристигне в Египет. Десетото изпитание бе настъпило и бунтовниците се колебаеха относно влизането в Обетованата земя.

> And I said unto you, Ye are come unto the mountain of the Amorites, which the Lord our God doth give unto us. Behold, the Lord thy God hath set the land before thee: go up and possess it, as the Lord God of thy fathers hath said unto thee; fear not, neither be discouraged. And ye came near unto me every one of you, and said, We will send men before us, and they shall search us out the land, and bring us word again by what way we must go up, and into what cities we shall come. And the saying pleased me well: and I took twelve men of you, one of a tribe. Deuteronomy 1:20–23.

> И аз ви казах: Дойдохте до хълмистата земя на аморейците, която Господ, нашият Бог, ни дава. Ето, Господ, твоят Бог, постави земята пред теб; възлез и я завладей, както ти каза Господ, Богът на бащите ти; не бой се и не се обезсърчавай. И всички вие се приближихте при мене и казахте: Нека изпратим мъже пред нас, за да съгледат земята и да ни донесат известие по кой път трябва да възлезем и в кои градове ще влезем. И това слово ми се видя добро; и взех от вас дванадесет мъже, по един от племе. Второзаконие 1:20–23.

From that point until the twelve spies return represents the history when the last foundational test arrived in 1856 and for seven years the Laodicean Millerites search the land until they chose to cease as a movement and become a church.

От този момент до завръщането на дванадесетте съгледвачи се представя историята, когато през 1856 г. настъпи последното основополагащо изпитание и в продължение на седем години лаодикийските милерити изследват земята, докато не избраха да престанат да бъдат движение и да станат църква.

The first truth discovered by Miller was the “seven times” making it the foundation of the foundational truths that make up Jeremiah’s old paths. The last new prophetic light brought to Adventism was in 1856 and it was a series of articles on the “seven times.” There is a great deal of light associated with a deep study of these historical facts, but if we are going to be able to identify why the answer of verse fourteen of Daniel eight is “from 9/11 unto the Sunday law, then shall the sanctuary be cleansed,” we must keep moving forward.

Първата истина, открита от Милър, беше „седемте времена“, като я направи основа на основополагащите истини, които съставляват древните пътеки на Йеремия. Последната нова пророческа светлина, донесена на адвентизма, беше през 1856 г. и представляваше поредица от статии върху „седемте времена“. Има голямо количество светлина, свързана със задълбочено изучаване на тези исторически факти, но ако ще можем да установим защо отговорът на четиринадесети стих от Даниил осма глава е „от 11 септември до неделния закон, тогава светилището ще се очисти“, трябва да продължим напред.

The work which Christ began in 1844 was turned aside in 1863, so the “cleansing” of the sanctuary that began at that time was put on hold while God’s people began to traverse the wilderness of Laodicea. For this reason, the work that was to be accomplished by Christ in the period of 1844 to 1863, was of necessity to be repeated when the third angel, who is the angel who separates and seals ultimately accomplishes the work represented by “cleansing.” The prophetic waymarks of 1844 to 1863 are the waymarks in which Christ would have accomplished the work of cleansing the sanctuary, and those waymarks represent the history where the work will be accomplished. If it can be shown that 1844 unto 1863 represents the period of 9/11 unto the Sunday law, the question of “how long” is in agreement with the other lines represented by “how long.”

Делото, което Христос започна през 1844 г., бе отклонено през 1863 г.; затова „очистването“ на светилището, започнало в онова време, бе поставено на изчакване, докато Божият народ започна да преминава през пустинята на Лаодикия. Поради тази причина делото, което трябваше да бъде извършено от Христос в периода от 1844 до 1863 г., по необходимост трябваше да бъде повторено, когато третият ангел — ангелът, който отделя и запечатва — в крайна сметка извърши делото, представено чрез „очистване“. Пророческите ориентири от 1844 до 1863 г. са ориентирите, в които Христос би извършил делото по очистването на светилището, и тези ориентири представляват историята, в която делото ще бъде извършено. Ако може да се покаже, че 1844 до 1863 г. представлява периода от 11 септември до неделния закон, тогава въпросът „докога“ е в съгласие с другите линии, представени чрез „докога“.

1844 was the arrival of the third angel and 1863 marks the end of the testing period. In 1846 the Whites were married and Ellen’s last name changed from Harmen to White, and the married couple began to keep the seventh-day Sabbath in that year. The Sabbath, marriage and a name change are all symbols of a covenant relationship prophetically. The Lord brought modern Israel through the Red Sea of 1844 and in 1846 brought them to Sinai to give them the law and enter into covenant with them. That law as with Habakkuk’s two tables is written upon two tables, the first table contains 4 laws and the second table contains 6. Two tables represent the covenant relation of both ancient and modern Israel and together the two tables of the covenant that is the Ten Commandments and is marked as 46 symbolically for ancient Israel, typified Habakkuk’s two tables who represent the history of the latter rain. Together with the two wave loaf offerings of Pentecost, they represent the ensign that is the one hundred and forty-four thousand.

1844 г. беше идването на третия ангел, а 1863 г. бележи края на изпитателния период. През 1846 г. Уайтови сключиха брак и фамилното име на Елън се промени от Хармен на Уайт, а в същата година семейната двойка започна да пази седмия ден, съботата. Съботата, бракът и промяната на името са все символи на заветно взаимоотношение в пророчески смисъл. Господ преведе съвременния Израил през Червеното море на 1844 г. и през 1846 г. го доведе при Синай, за да му даде закона и да влезе в завет с него. Този закон, както и двете плочи на Авакум, е написан върху две плочи; първата плоча съдържа 4 заповеди, а втората съдържа 6. Двете плочи представляват заветното взаимоотношение както на древния, така и на съвременния Израил, и заедно двете плочи на завета, което е Десетте заповеди и е отбелязано символично като 46 за древния Израил, предобразяваха двете плочи на Авакум, които представят историята на късния дъжд. Заедно с двете възвевани хлебни приноси на Петдесетница те представляват знамето, което е сто четиридесет и четирите хиляди.

When Sister White’s name changed from Harmen to White. Harmen means a soldier of peace, but it was replaced with White, which is the righteousness of Christ. The name Gould means gold, and Ellen means a bright and shining light. Her name represents the Laodicean message.

Когато името на сестра Уайт се промени от Хармен на Уайт. Хармен означава воин на мира, но бе заменено с Уайт, което е правдата на Христос. Името Гулд означава злато, а Елън означава ярка и сияйна светлина. Името ѝ представлява Лаодикийската вест.

> I counsel thee to buy of me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eye salve, that thou mayest see. Revelation 3:18.

> Съветвам те да купиш от Мене злато, пречистено в огън, за да се обогатиш; и бели дрехи, за да се облечеш и да не се яви срамът на твоята голота; и помажи очите си с колирий, за да виждаш. Откровение 3:18.

The “eye salve” is the light of God’s Word, and Ellen is a bright and shining light. The safety for the Millerites in 1856 was to be found in receiving the message to Laodicea as presented through her writings, and as represented in her name. Sister White is clear that the 1888 message of Jones and Waggoner was the Laodicean message, and that their message was also the third angels’ message.

„Очната помазка“ е светлината на Божието Слово, а Елън е ярка и сияйна светлина. Безопасността за милеритите през 1856 г. се намираше в приемането на вестта към Лаодикия, както бе представена чрез нейните писания и както бе представена в нейното име. Сестра Уайт ясно заявява, че вестта от 1888 г. на Джоунс и Уагонър беше лаодикийската вест и че тяхната вест беше също и вестта на третия ангел.

> “The Lord in His great mercy sent a most precious message to His people through Elders Waggoner and Jones. … This is the message that God commanded to be given to the world. It is the third angel’s message, which is to be proclaimed with a loud voice, and attended with the outpouring of His Spirit in a large measure.” Testimonies to Ministers, 91.

> „Господ в Своята велика милост изпрати на Своя народ една най-скъпоценна вест чрез старейшините Уагонер и Джоунс. … Това е вестта, която Бог заповяда да бъде дадена на света. Това е вестта на третия ангел, която трябва да бъде прогласена със силен глас и съпроводена с изливането на Неговия Дух в голяма мярка.“ Свидетелства към служителите, 91.

The third angel arrived in 1844, and he attempted his work a second time in 1888. The message of 1888 was the Laodicean message, it was the third angel’s message, it marked the descent of the angel of Revelation eighteen, it was the message of justification by faith which is proclaimed during the outpouring of the latter rain. The third angel arrived in 1844 and then again in 1888, only to be rejected in both instances, but both instances typify when the third angel arrives at the time of the latter rain. 1844 is a symbol of 9/11, and if 1863 typifies the Sunday law, then the prophetic period of “9/11 to the Sunday law” as represented by the symbol of “how long” would represent the present truth answer to verse thirteen’s question of “how long.”

Третият ангел дойде през 1844 г. и направи втори опит за своето дело през 1888 г. Вестта от 1888 г. беше Лаодикийската вест; тя беше вестта на третия ангел; тя отбеляза слизането на ангела от Откровение осемнадесета глава; тя беше вестта за оправдание чрез вяра, която се прогласява по време на изливането на късния дъжд. Третият ангел дойде през 1844 г. и после отново през 1888 г., само за да бъде отхвърлен и в двата случая; но и двата случая са образ на това кога третият ангел идва по времето на късния дъжд. 1844 г. е символ на 11 септември, и ако 1863 г. е образ на неделния закон, тогава пророческият период от „11 септември до неделния закон“, представен чрез символа „докога“, би представлявал отговора на настоящата истина на въпроса от стих тринадесети: „Докога?“

The Millerite history from 1842 unto 1850 is a prophetic period that overlaps the prophetic period of the testing of the third angel from 1844 to 1863. 1842 onward to 1863 possesses prophetic waymarks that illustrate the history of 9/11 unto the Sunday law when Christ cleanses his temple, first His church and thereafter the eleventh-hour workers. At the Sunday law, Christ will have a purified people to present to the world as an ensign offering and the church will become the church triumphant. His sanctuary will then have been cleansed.

Милеристката история от 1842 до 1850 година е пророчески период, който се припокрива с пророческия период на изпитанието на третия ангел от 1844 до 1863 година. Периодът от 1842 нататък до 1863 съдържа пророчески ориентири, които илюстрират историята от 11 септември до неделния закон, когато Христос очиства Своя храм — първо Своята църква, а след това и работниците на единадесетия час. При неделния закон Христос ще има един очистен народ, който да представи на света като знаме и приношение, и църквата ще стане църквата тържествуваща. Тогава Неговото светилище ще е било очистено.

We have placed the symbol of “how long” in place, though there is of course more. We will begin to bring this and the previous five articles back into the lens of the book of Joel, but these side diversions seemed important to put in place. The testimony of every “how long” we have considered agrees with the question of “how long” which Palmoni answered in verse fourteen, for the sanctuary is to be cleansed from 9/11 unto the Sunday law. That history is the history of the latter rain and the history of the latter rain is set forth in the book of Joel.

Поставихме на мястото му символа на „докога“, макар че, разбира се, има още. Ще започнем да връщаме това и предишните пет статии обратно във фокуса на книгата на Йоил, но тези странични отклонения изглеждаха важни, за да бъдат положени като основа. Свидетелството на всяко „докога“, което разгледахме, е в съгласие с въпроса „докога“, на който Палмони отговаря в четиринадесети стих, защото светилището трябва да бъде очистено от 9/11 до неделния закон. Тази история е историята на късния дъжд, а историята на късния дъжд е изложена в книгата на Йоил.

Back to Articles