Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Seventy-Four

Книгата на Даниил — сто седемдесет и четвърта част

Prophetic Insights and Divine Revelations: Understanding Daniel’s Vision and Its Last-Day Implications

Пророчески прозрения и Божествени откровения: Разбиране на Данииловото видение и неговите последнодневни последици

Author

Jeff Pippenger

Published

April 4, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

As we address the third proxy war, represented in verses thirteen through fifteen, we will remind ourselves of what has led up to these verses. In chapter ten, Daniel receives his final vision, and in doing so he is identified as understanding both the internal and external prophetic visions. The Hebrew word “dabar,” meaning “word” is translated as “thing.” In chapter nine, when Gabriel came to make Daniel understand the vision of the twenty-three hundred days, the Hebrew word “dabar” was translated as “matter.”

Когато разглеждаме третата война чрез посредници, представена в стихове тринадесети до петнадесети, ще си припомним какво е довело до тези стихове. В десета глава Даниил получава последното си видение и при това е посочен като разбиращ както вътрешните, така и външните пророчески видения. Еврейската дума „dabar“, означаваща „слово“, е преведена като „нещо“. В девета глава, когато Гавриил дойде, за да направи Даниил способен да разбере видението за двете хиляди и триста дни, еврейската дума „dabar“ е преведена като „предмет“.

> Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to show thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:21–23.

> Да! Докато още говорех в молитва, мъжът Гавриил, когото бях видял в началното видение, понесен в бърз полет, се допря до мен около времето на вечерната жертва. И той ме осведоми, говори с мен и каза: Данииле, сега излязох, за да ти дам умение и разумение. В началото на твоите молби излезе повеление, и аз дойдох да ти го известя; защото ти си възлюбен твърде много. Затова вникни в думата и разбери видението. Даниил 9:21–23.

When Gabriel told Daniel to “understand the matter, and consider the vision,” the Hebrew word “biyn” was translated as both “understand” and also as “consider.” The word means to mentally separate. Gabriel informed Daniel to make a mental separation between the “dabar” translated as “matter” and the “mareh“, translated as “vision”. In order to understand the interpretation that Gabriel was providing to Daniel concerning the prophecy of twenty-three hundred years, Daniel was to recognize the distinction between the prophetic vision represented as the “matter” and the prophetic “mareh” vision. The “matter”, which is the “dabar,” meaning word, represents the external line of prophecy and the “mareh” vision represents the internal line of prophecy.

Когато Гавриил каза на Даниил да „разбере словото и да вникне във видението“, еврейската дума „biyn“ е преведена както с „разбере“, така и с „вникне“. Думата означава мислено да се отдели едно от друго. Гавриил извести Даниил да направи умствено разграничение между „dabar“, преведено като „слово“, и „mareh“, преведено като „видение“. За да разбере тълкуването, което Гавриил даваше на Даниил относно пророчеството за две хиляди и триста години, Даниил трябваше да разпознае разграничението между пророческото видение, представено като „слово“, и пророческото видение „mareh“. „Словото“, което е „dabar“, със значение дума, представя външната линия на пророчеството, а видението „mareh“ представя вътрешната линия на пророчеството.

In Daniel chapter ten, the first truth that is revealed to the student of prophecy is that Daniel represents God’s people in the last days who understand both the internal and external lines of prophecy.

В десета глава на книгата на Даниил първата истина, която се разкрива на изследователя на пророчеството, е, че Даниил представлява Божия народ в последните дни, който разбира както вътрешните, така и външните линии на пророчеството.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> В третата година на персийския цар Кир бе открито нещо на Даниил, който се наричаше Валтасасар; и това нещо беше истинно, но определеното време беше дълго; и той разбра това нещо и имаше разбиране за видението. Даниил 10:1.

The “thing,” is the Hebrew word “dabar,” and the “vision,” is the “mareh” vision. As a prophet, Daniel represents God’s last day people, whose perfect fulfillment is the one hundred and forty-four thousand. The third year of Cyrus places Daniel in the reform line that began at the time of the end in 1989. In “those days,” representing the history of 1989 to the soon coming Sunday law in the United States, Daniel was mourning for three weeks. In the reform line of the one hundred and forty-four thousand, the period of mourning is marking the three and a half days that the two witnesses of Revelation chapter eleven, are dead in the street. The street of that great city of Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified, is also Ezekiel’s valley of dead dry bones.

„Нещото“ е еврейската дума „dabar“, а „видението“ е видението „mareh“. Като пророк Даниил представлява Божия народ в последните дни, чието съвършено изпълнение са сто четиридесет и четирите хиляди. Третата година на Кир поставя Даниил в реформената линия, започнала във времето на края през 1989 година. В „онези дни“, представляващи историята от 1989 година до скоро настъпващия неделен закон в Съединените щати, Даниил скърбеше три седмици. В реформената линия на сто четиридесет и четирите хиляди периодът на скръб отбелязва трите дни и половина, през които двамата свидетели от единадесета глава на Откровение са мъртви на улицата. Улицата на онзи велик град, Содом и Египет, където и нашият Господ бе разпнат, е също и долината на мъртвите сухи кости на Езекиил.

In chapter ten, Daniel is transformed into the image of Christ, and touched three times in advance of Gabriel interpreting the vision which Daniel saw. The vision produced a separation of two classes of worshippers. The everlasting gospel always produces two classes of worshippers. Daniel represented the class of worshippers represented as the one hundred and forty-four thousand, in contrast with the class that fled in fear from the vision.

В десета глава Даниил е преобразен по образа на Христос и е докоснат три пъти, преди Гавриил да изтълкува видението, което Даниил видя. Видението произведе отделяне на две категории поклонници. Вечното благовестие винаги произвежда две категории поклонници. Даниил представляваше категорията поклонници, представена като стоте четиридесет и четири хиляди, за разлика от категорията, която побягна в страх от видението.

Prior to chapter ten Gabriel came three times to Daniel to interpret a vision. He interpreted the visions of chapters seven and eight, which illustrated the kingdoms of Bible prophecy in both their political manifestation (chapter seven), and their religious manifestation (chapter eight). Then in chapter nine Gabriel interpreted the twenty-three-hundred-year prophecy. Gabriel arrives in chapter ten to finish the interpretation that was left incomplete in chapter nine, and to provide Daniel with the interpretation of the vision which produced the two classes of worshippers. Gabriel first provides Daniel with a general overview of the vision in verse fourteen.

Преди десета глава Гавриил дойде три пъти при Данаил, за да изтълкува видение. Той изтълкува виденията от седма и осма глава, които онагледяваха царствата на библейското пророчество както в тяхното политическо проявление (седма глава), така и в тяхното религиозно проявление (осма глава). След това, в девета глава, Гавриил изтълкува пророчеството за две хиляди и триста години. В десета глава Гавриил идва, за да завърши тълкуванието, което беше оставено незавършено в девета глава, и да даде на Данаил тълкуванието на видението, което произведе двете групи поклонници. Гавриил най-напред дава на Данаил общ преглед на видението в четиринадесети стих.

> Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days. Daniel 10:14.

> Сега дойдох, за да ти открия онова, което ще сполети твоя народ в последните дни; защото видението се отнася до още много дни. Даниил 10:14.

The vision of Christ, which produced two classes of worshippers, represents what shall befall God’s people in the last days. The interpretation of chapters seven and eight was an interpretation of the history represented by the rise and fall of the kingdoms of Bible prophecy, as illustrated by beasts of prey and sanctuary animals respectively. The interpretation of chapter nine, was a detailed breakdown of the different prophetic periods represented within the prophecy of twenty-three hundred years. Somehow the vision of the glorified Christ in chapter ten represented what shall befall God’s people in the last days. Before Gabriel begins with the detailed outline of history, which is the interpretation of the vision of the glorified Christ, he reminds Daniel that he has already told Daniel what the interpretation represents.

Видението за Христос, което произведе две категории поклонници, представлява онова, което ще сполети Божия народ в последните дни. Тълкуването на седма и осма глава беше тълкуване на историята, представена чрез възхода и падението на царствата от библейското пророчество, илюстрирани съответно чрез хищни зверове и животни от светилището. Тълкуването на девета глава беше подробен разбор на различните пророчески периоди, представени в пророчеството за две хиляди и триста години. По някакъв начин видението за прославения Христос в десета глава представлява онова, което ще сполети Божия народ в последните дни. Преди Гавриил да започне с подробното изложение на историята, което е тълкуването на видението за прославения Христос, той напомня на Даниил, че вече му е казал какво представлява тълкуването.

> Then said he, Knowest thou wherefore I come unto thee? and now will I return to fight with the prince of Persia: and when I am gone forth, lo, the prince of Grecia shall come. Daniel 10:20.

> Тогава той каза: Знаеш ли защо дойдох при тебе? И сега ще се върна да се бия с персийския княз; и когато си отида, ето, гръцкият княз ще дойде. Даниил 10:20.

Gabriel reminds Daniel that he had told Daniel in verse fourteen, that he had come to make Daniel understand what shall befall God’s people in the last days, and he expected Daniel to place the following presentation of prophetic history in that context. Daniel had been seeking a specific understanding from the first day in which he began to mourn.

Гавриил напомня на Даниил, че му бе казал в четиринадесети стих, че е дошъл, за да направи Даниил да разбере какво ще постигне Божия народ в последните дни, и очакваше Даниил да постави следващото изложение на пророческата история в този контекст. Даниил бе търсил конкретно разбиране още от първия ден, в който бе започнал да тъгува.

> Then said he unto me, Fear not, Daniel: for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words. But the prince of the kingdom of Persia withstood me one and twenty days: but, lo, Michael, one of the chief princes, came to help me; and I remained there with the kings of Persia. Daniel 10:12, 13.

> Тогава той ми каза: Не бой се, Данииле; защото от първия ден, когато насочи сърцето си да разбереш и да смириш себе си пред своя Бог, думите ти бяха чути, и аз дойдох поради думите ти. Но князът на персийското царство ми се противеше двадесет и един дни; но ето, Михаил, един от главните князе, дойде да ми помогне; и аз останах там при персийските царе. Даниил 10:12, 13.

After Daniel’s three weeks of mourning, he saw the vision of Christ, that prophetically aligned with the vision of Christ that John in Patmos had witnessed.

След трите седмици на скърбене на Даниил, той видя видението за Христос, което пророчески съответстваше на видението за Христос, на което Йоан на Патмос бе станал свидетел.

> “No less a personage than the Son of God appeared to Daniel. This description is similar to that given by John when Christ was revealed to him upon the Isle of Patmos. Our Lord now comes with another heavenly messenger to teach Daniel what would take place in the latter days. This knowledge was given to Daniel and recorded by inspiration for us upon whom the ends of the world are come.

> „Не по-малка Личност от Божия Син се яви на Даниил. Това описание е подобно на онова, което Йоан дава, когато Христос му бе открит на остров Патмос. Нашият Господ сега идва с друг небесен вестител, за да научи Даниил на онова, което щеше да стане в последните дни. Това знание бе дадено на Даниил и записано чрез вдъхновение за нас, върху които са дошли последните времена на света.

> “The great truths revealed by the world’s Redeemer are for those who search for truth as for hid treasures. Daniel was an aged man. His life had been passed amid the fascinations of a heathen court, his mind cumbered with the affairs of a great empire; yet he turns aside from all these to afflict his soul before God, and seek a knowledge of the purposes of the Most High. And in response to his supplications, light from the heavenly courts was communicated for those who should live in the latter days. With what earnestness, then, should we seek God, that he may open our understanding to comprehend the truths brought to us from Heaven.

> „Великите истини, разкрити от Изкупителя на света, са за онези, които търсят истината като скрити съкровища. Даниил беше възрастен мъж. Животът му бе преминал сред съблазните на един езически двор, а умът му — обременен с делата на една велика империя; но той се отклонява от всичко това, за да смири душата си пред Бога и да потърси познание за намеренията на Всевишния. И в отговор на неговите молби светлина от небесните дворове бе предадена за онези, които щяха да живеят в последните дни. С каква искреност, прочее, трябва да търсим Бога, за да отвори Той разбирането ни и да схванем истините, донесени ни от Небето.“

> “‘And I Daniel alone saw the vision; for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves…. And there remained no strength in me; for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength.’ Such will be the experience of every one who is truly sanctified. The clearer their views of the greatness, glory, and perfection of Christ, the more vividly will they see their own weakness and imperfection. They will have no disposition to claim a sinless character; that which has appeared right and comely in themselves will, in contrast with Christ’s purity and glory, appear only as unworthy and corruptible. It is when men are separated from God, when they have very indistinct views of Christ, that they say, ‘I am sinless; I am sanctified.’

> „И само аз, Даниил, видях видението; а мъжете, които бяха с мене, не видяха видението; но голям трепет падна върху тях, така че побягнаха да се скрият…. И не остана в мене сила; защото красотата ми се превърна в мене в тление и не запазих никаква сила.“ Такава ще бъде опитността на всеки, който е истински осветен. Колкото по-ясни са представите им за величието, славата и съвършенството на Христос, толкова по-ярко ще виждат собствената си слабост и несъвършенство. Те няма да имат никаква склонност да претендират за безгрешен характер; онова, което им се е струвало право и прекрасно в самите тях, в contrast с чистотата и славата на Христос, ще им изглежда единствено като недостойно и тленно. Именно когато хората са отделени от Бога, когато имат твърде неясни представи за Христос, те казват: „Аз съм безгрешен; аз съм осветен.“

> “Gabriel then appeared to the prophet, and thus addressed him; ‘O Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright; for unto thee am I now sent. And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Then said he unto me, Fear not, Daniel; for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words.’

> „Тогава Гавриил се яви на пророка и му каза така: „О, Данииле, мъжо възлюбен твърде много, разбери думите, които ти говоря, и изправи се на нозете си; защото сега съм изпратен при теб.“ И когато ми изговори тия думи, аз се изправих треперещ. Тогава той ми рече: „Не бой се, Данииле; защото от първия ден, когато ти насочи сърцето си да разбереш и да смириш себе си пред твоя Бог, думите ти бяха чути, и аз дойдох поради твоите думи.“

> “What great honor was shown to Daniel by the Majesty of Heaven! He comforts his trembling servant, and assures him that his prayer was heard in Heaven, and that in answer to that fervent petition, the angel Gabriel was sent to affect the heart of the Persian king. The monarch had resisted the impressions of the Spirit of God during the three weeks while Daniel was fasting and praying, but Heaven’s Prince, the archangel, Michael, was sent to turn the heart of the stubborn king to take some decided action to answer the prayer of Daniel.

> „Каква велика чест бе оказана на Даниил от Величието на небето! Той утешава Своя треперещ служител и го уверява, че молитвата му е била чута на небето и че в отговор на това пламенно прошение ангелът Гавриил бе изпратен да въздейства върху сърцето на персийския цар. Монархът се бе противил на въздействията на Божия Дух през трите седмици, докато Даниил постеше и се молеше, но Небесният Княз, архангел Михаил, бе изпратен да склони сърцето на упорития цар да предприеме решително действие, за да бъде даден отговор на молитвата на Даниил.

> “‘And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips…. And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee; be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me.’ So great was the divine glory revealed to Daniel that he could not endure the sight. Then the messenger of Heaven veiled the brightness of his presence and appeared to the prophet as ‘one like the similitude of the sons of men.’ By his divine power he strengthened this man of integrity and of faith, to hear the message sent to him from God.

> „И когато ми изговори такива думи, аз насочих лицето си към земята и онемях. И ето, един, подобен на синовете човешки, се допря до устните ми…. И рече: О, мъжо възлюбен, не бой се; мир на тебе; бъди силен, да, бъди силен. И когато ми говори, аз се укрепих и казах: Нека говори господарят ми, защото ти ме укрепи.“ Толкова велика беше божествената слава, открита на Даниил, че той не можеше да понесе гледката. Тогава небесният вестител прикри сиянието на присъствието си и се яви на пророка като „един, подобен на синовете човешки“. Със Своята божествена сила Той укрепи този човек на почтеност и вяра, за да чуе вестта, изпратена му от Бога.

> “Daniel was a devoted servant of the Most High. His long life was filled up with noble deeds of service for his Master. His purity of character, and unwavering fidelity, are equaled only by his humility of heart and his contrition before God. We repeat, The life of Daniel is an inspired illustration of true sanctification.” Review and Herald, February 8, 1881.

> „Даниил беше предан служител на Всевишния. Неговият дълъг живот бе изпълнен с благородни дела в служба на неговия Господар. Неговата чистота на характера и непоколебима вярност намират равностойност единствено в смирението на сърцето му и в неговото съкрушение пред Бога. Повтаряме: животът на Даниил е вдъхновена илюстрация на истинското освещение.“ Review and Herald, February 8, 1881.

Daniel’s experience in chapter ten, represents God’s people in the last days, who as Daniel and John, understand the Revelation of Jesus Christ. The key to placing Daniel into the prophetic history where his experience is located is based upon the fact that he was in mourning, and that Michael was sent at the conclusion of the twenty-one days. In the first verse, Daniel records that he had understanding of both the internal and external visions of prophecy. Prior to the twenty-one days Daniel had an incomplete understanding of the two visions, but with the interpretation of Gabriel, Daniel fully grasps the “thing” and the “vision” as different revelations.

Опитността на Даниил в десета глава представлява Божия народ в последните дни, който, както Даниил и Йоан, разбира Откровението на Исус Христос. Ключът за поставянето на Даниил в пророческата история, в която се намира неговата опитност, се основава на факта, че той беше в скръб, и че Михаил беше изпратен при завършека на двадесет и единте дни. В първия стих Даниил отбелязва, че имаше разбиране както за вътрешните, така и за външните видения на пророчеството. Преди двадесет и единте дни Даниил имаше непълно разбиране за двете видения, но с тълкуванието на Гавриил той напълно схваща „нещото“ и „видението“ като различни откровения.

> “As the time approached for the close of the seventy years’ captivity, Daniel’s mind became greatly exercised upon the prophecies of Jeremiah. He saw that the time was at hand when God would give his chosen people another trial; and with fasting, humiliation, and prayer, he importuned the God of Heaven in behalf of Israel, in these words: ‘O Lord, the great and dreadful God, keeping the covenant and mercy to them that love him, and to them that keep his commandments’; we have sinned, and have committed iniquity, and have done wickedly, and have rebelled, even by departing from thy precepts and from thy judgments; neither have we hearkened unto thy servants the prophets, which spake in thy name to our kings, our princes, and our fathers, and to all the people of the land.’

> „Когато се приближаваше времето за края на седемдесетгодишния плен, умът на Даниил бе дълбоко зает с пророчествата на Еремия. Той видя, че наближаваше времето, когато Бог щеше да даде на Своя избран народ още едно изпитание; и с пост, смирение и молитва той умоляваше Небесния Бог в полза на Израил със следните думи: „Господи, велики и страшни Боже, Който пазиш завета и милостта към онези, които Те любят и пазят Твоите заповеди“; ние съгрешихме, вършихме беззаконие, постъпвахме нечестиво и се разбунтувахме, като отстъпихме от Твоите повеления и от Твоите съдби; не послушахме и Твоите слуги пророците, които говореха в Твоето име на нашите царе, на нашите князе, на нашите бащи и на целия народ на земята.“

> “Notice these words. Daniel does not proclaim his own fidelity before the Lord. Instead of claiming to be pure and holy, he identifies himself with the really sinful of Israel. The wisdom which God imparted to him was as far superior to the wisdom of the wise men of the world as the light of the sun shining in the heavens at noonday is brighter than the feeblest star. Yet ponder the prayer from the lips of this man so highly favored of Heaven. With deep humiliation, with tears, and with rending of heart, he pleads for himself and for his people. He lays his soul open before God, confessing his own vileness, and acknowledging the Lord’s greatness and majesty.

> „Обърнете внимание на тези думи. Даниил не възвестява своята собствена вярност пред Господа. Вместо да претендира, че е чист и свят, той се отъждествява с действително грешните от Израил. Мъдростта, която Бог му беше дал, превъзхождаше мъдростта на мъдреците на света тъй неизмеримо, както светлината на слънцето, сияещо в небесата по пладне, е по-ярка от най-слабата звезда. И все пак размислете върху молитвата, излизаща от устните на този човек, тъй високо облагодетелстван от Небето. С дълбоко смирение, със сълзи и с раздиране на сърцето той умолява за себе си и за своя народ. Той разкрива душата си пред Бога, изповядвайки собствената си низост и признавайки величието и всемогъществото на Господа.“

> “What earnestness and fervor characterize his supplications! He is coming nearer and nearer to God. The hand of faith is reached upward to grasp the never-failing promises of the Most High. His soul is wrestling in agony. And he has the evidence that his prayer is heard. He feels that victory is his. If we as a people would pray as Daniel prayed, and wrestle as he wrestled, humbling our souls before God, we should realize as marked answers to our petitions as were granted to Daniel. Hear how he presses his case at the court of Heaven:

> „Каква искреност и каква пламенност характеризират неговите молби! Той идва все по-близо и по-близо до Бога. Ръката на вярата се простира нагоре, за да се хване за никога неотказващите обещания на Всевишния. Душата му се бори в агония. И той има доказателството, че молитвата му е чута. Чувства, че победата е негова. Ако ние като народ се молехме, както се молеше Даниил, и се борехме, както се бореше той, смирявайки душите си пред Бога, щяхме да получаваме също така явни отговори на нашите молби, каквито бяха дадени на Даниил. Чуйте как той излага делото си в небесния съд:“

> “‘O my God, incline thine ear, and hear; open thine eyes, and behold our desolations, and the city which is called by thy name; for we do not present our supplications before thee for our righteousnesses, but for thy great mercies. O Lord, hear; O Lord, forgive; O Lord, hearken and do; defer not, for thine own sake, O my God; for thy city and thy people are called by thy name. And whilst I was speaking and praying, and confessing my sin and the sin of my people, … even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation.’

> „О, Боже мой, приклони ухото Си и чуй; отвори очите Си и виж нашите запустения и града, който се нарича с Твоето име; защото не отправяме молбите си пред Теб поради нашите правди, а поради Твоите велики милости. Господи, чуй; Господи, прости; Господи, внеми и извърши; не отлагай, заради Самия Себе Си, Боже мой; защото Твоят град и Твоят народ се наричат с Твоето име. И докато още говорех и се молех, и изповядвах своя грях и греха на моя народ, … ето, мъжът Гавриил, когото бях видял във видението в началото, подтикнат да лети бързо, се допря до мене около времето на вечерната жертва.“

> “As Daniel’s prayer is going forth, the angel Gabriel comes sweeping down from the heavenly courts, to tell him that his petitions are heard and answered. This mighty angel has been commissioned to give him skill and understanding,—to open before him the mysteries of future ages. Thus, while earnestly seeking to know and understand the truth, Daniel was brought into communion with Heaven’s delegated messenger.

> „Докато молитвата на Даниил възлиза, ангелът Гавриил се спуска стремително от небесните дворове, за да му извести, че молбите му са чути и на тях е отговорено. На този могъщ ангел е възложено да му даде мъдрост и разумение — да открие пред него тайните на бъдещите векове. Така, докато усърдно се стремеше да познае и разбере истината, Даниил бе въведен в общение с упълномощения вестител на Небето.

> “The man of God was praying, not for a flight of happy feeling, but for a knowledge of the divine will. And he desired this knowledge, not merely for himself, but for his people. His great burden was for Israel, who were not, in the strictest sense, keeping the law of God. He acknowledges that all their misfortunes have come upon them in consequence of their transgressions of that holy law. He says, ‘We have sinned, we have done wickedly…. Because for our sins and for the iniquities of our fathers, Jerusalem and thy people are become a reproach to all that are about us.’ They had lost their peculiar, holy character as God’s chosen people. ‘Now therefore, O our God, hear the prayer of thy servant, and his supplications, and cause thy face to shine upon thy sanctuary that is desolate.’ Daniel’s heart turns with intense longing to the desolate sanctuary of God. He knows that its prosperity can be restored only as Israel shall repent of their transgressions of God’s law, and become humble, and faithful, and obedient.

> „Божият човек се молеше не за порив на щастливо чувство, а за познание на Божествената воля. И той желаеше това познание не само за себе си, но и за своя народ. Неговото велико бреме беше за Израил, който не пазеше, в най-строгия смисъл, Божия закон. Той признава, че всичките им нещастия са ги сполетели като последица от престъпванията им на този свят закон. Той казва: „Съгрешихме, вършихме нечестие…. Поради нашите грехове и поради беззаконията на бащите ни, Йерусалим и Твоят народ станаха укор за всички около нас.“ Те бяха изгубили своя особен, свят характер като Божи избран народ. „И сега, Боже наш, чуй молитвата на слугата Си и молбите му, и направи лицето Си да сияе над запустялото Си светилище.“ Сърцето на Даниил се обръща с пламенно копнение към запустялото Божие светилище. Той знае, че неговото благоденствие може да бъде възстановено само ако Израил се покае за престъпленията си спрямо Божия закон и стане смирен, верен и послушен.“

> “In answer to his petition, Daniel received not only the light and truth which he and his people most needed, but a view of the great events of the future, even to the advent of the world’s Redeemer. Those who claim to be sanctified, while they have no desire to search the Scriptures, or to wrestle with God in prayer for a clearer understanding of Bible truth, know not what true sanctification is.

> „В отговор на неговата молба Даниил получи не само светлината и истината, от които той и неговият народ имаха най-голяма нужда, но и поглед към великите събития на бъдещето, дори до пришествието на Изкупителя на света. Онези, които претендират, че са осветени, докато нямат желание да изследват Писанията или да се борят с Бога в молитва за по-ясно разбиране на библейската истина, не знаят какво е истинско освещение.“

> “All who believe with the heart the word of God will hunger and thirst for a knowledge of his will. God is the author of truth. He enlightens the darkened understanding, and gives to the human mind power to grasp and comprehend the truths which he has revealed.

> „Всички, които с цялото си сърце вярват в Божието слово, ще жадуват и копнеят за познание на Неговата воля. Бог е Авторът на истината. Той просвещава помрачения ум и дава на човешкия разум сила да схваща и разбира истините, които е открил.

> “Daniel talked with God. Heaven was opened before him. But the high honors granted him were the result of humiliation and earnest seeking. He did not think, as do many at the present day, that it is no matter what we believe, if we are only honest, and love Jesus. True love for Jesus will lead to the most close and earnest inquiry as to what is truth. Christ prayed that his disciples might be sanctified through the truth. He who is too indolent to make anxious, prayerful search for truth, will be left to receive errors which shall prove the ruin of his soul.

> „Даниил говореше с Бога. Небето бе отворено пред него. Но високите почести, дарувани му, бяха резултат от смирение и усърдно търсене. Той не смяташе, както мнозина в настоящето, че няма значение в какво вярваме, стига само да сме искрени и да обичаме Исус. Истинската любов към Исус ще доведе до най-усърдно и сериозно изследване относно това що е истина. Христос се молеше Неговите ученици да бъдат осветени чрез истината. Онзи, който е твърде ленив, за да полага тревожно и молитвено усилие в търсенето на истината, ще бъде оставен да приеме заблуди, които ще се окажат погибел за душата му.“

> “At the time of Gabriel’s visit, the prophet Daniel was unable to receive further instruction; but a few years afterward, desiring to know more of subjects not yet fully explained, he again set himself to seek light and wisdom from God. ‘In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all…. Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen whose loins were girded with fine gold of Uphaz. His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in color to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude.’

> „По времето на посещението на Гавриил пророк Даниил не беше в състояние да приеме по-нататъшно наставление; но няколко години по-късно, желаейки да узнае повече за въпроси, които още не бяха напълно обяснени, той отново се зае да търси светлина и мъдрост от Бога. „В ония дни аз, Даниил, скърбях три цели седмици. Не ядях вкусен хляб, нито месо, нито вино влизаше в устата ми, нито се помазвах изобщо…. Тогава подигнах очите си и погледнах, и ето, един мъж, облечен в ленени дрехи, чиито чресла бяха опасани с чисто злато от Уфаз. Тялото му беше също като хрисолит, и лицето му — като светкавица на вид, и очите му — като огнени светила, и мишците му и нозете му — по цвят като лъскава мед, а гласът на думите му — като глас на множество.“

> “No less a personage than the Son of God appeared to Daniel. This description is similar to that given by John when Christ was revealed to him upon the Isle of Patmos. Our Lord now comes with another heavenly messenger to teach Daniel what would take place in the latter days. This knowledge was given to Daniel and recorded by inspiration for us upon whom the ends of the world are come.” Review and Herald, February 8, 1881.

> „Не по-малко лице от Божия Син се яви на Данаил. Това описание е подобно на онова, дадено от Йоан, когато Христос му бе открит на остров Патмос. Нашият Господ сега идва с друг небесен вестител, за да научи Данаил на онова, което щеше да стане в последните дни. Това знание бе дадено на Данаил и записано чрез вдъхновение за нас, върху които са дошли краищата на света.“ Review and Herald, February 8, 1881.

The interpretation that Gabriel, “heaven’s delegated messenger,” was bringing to Daniel was the completion of the interpretation he had begun to provide to Daniel in chapter nine. The methodology of “line upon line,” requires that we align the interpretation and associated circumstances of both chapters nine and ten, together in order to rightly divide the prophetic illustration. It is in this interpretation that the visions of the Ulai and Hiddekel rivers join.

Тълкуването, което Гавриил, „небесният упълномощен вестител“, донасяше на Даниил, беше завършекът на тълкуването, което той бе започнал да му дава в девета глава. Методологията на „ред по ред“ изисква да съгласуваме тълкуването и свързаните с него обстоятелства и на девета, и на десета глава, заедно, за да разделим правилно пророческата илюстрация. Именно в това тълкуване се съединяват виденията за реките Улай и Хидекел.

Daniel had understood from the books of Jeremiah and Moses that the deliverance of God’s people was at hand. In so doing, Daniel represents God’s people of the last days that understand that the final deliverance of God’s people is at hand. Those last-day people will recognize that they have been spiritually scattered, as represented by Daniel who had been scattered into the slavery of the seventy years captivity in Babylon. They will then understand that they, as Daniel, must manifest the response to their scattered condition that agrees with the remedy represented by the “seven times,” of Leviticus chapter twenty-six.

Даниил бе разбрал от книгите на Йеремия и Мойсей, че избавлението на Божия народ е наближило. По този начин Даниил представлява Божия народ на последните дни, който разбира, че окончателното избавление на Божия народ е наближило. Този народ на последните дни ще разпознае, че е бил духовно разпръснат, както е представено чрез Даниил, който бе разпръснат в робството на седемдесетгодишния плен във Вавилон. Тогава те ще разберат, че те, подобно на Даниил, трябва да проявят отговор на своето разпръснато състояние, който съответства на лекарството, представено чрез „седемте времена“ от двадесет и шеста глава на Левит.

When the experience of humility represented by Daniel, that is demanded by the remedy set forth in Leviticus twenty-six, is manifested in the last days, God’s last-day people will have been mourning for a specific period of time. That period of time concludes when Michael the archangel descends.

Когато опитността на смирение, представена от Даниил, която се изисква от лекарството, изложено в Левит, двадесет и шеста глава, се прояви в последните дни, Божият народ на последното време ще е скърбял през определен период от време. Този период от време завършва, когато архангел Михаил слезе.

We will continue this study in the next article.

Ще продължим това изследване в следващата статия.

> And ye shall perish among the heathen, and the land of your enemies shall eat you up. And they that are left of you shall pine away in their iniquity in your enemies’ lands; and also in the iniquities of their fathers shall they pine away with them. If they shall confess their iniquity, and the iniquity of their fathers, with their trespass which they trespassed against me, and that also they have walked contrary unto me; And that I also have walked contrary unto them, and have brought them into the land of their enemies; if then their uncircumcised hearts be humbled, and they then accept of the punishment of their iniquity: Then will I remember my covenant with Jacob, and also my covenant with Isaac, and also my covenant with Abraham will I remember; and I will remember the land. The land also shall be left of them, and shall enjoy her sabbaths, while she lieth desolate without them: and they shall accept of the punishment of their iniquity: because, even because they despised my judgments, and because their soul abhorred my statutes. And yet for all that, when they be in the land of their enemies, I will not cast them away, neither will I abhor them, to destroy them utterly, and to break my covenant with them: for I am the Lord their God. But I will for their sakes remember the covenant of their ancestors, whom I brought forth out of the land of Egypt in the sight of the heathen, that I might be their God: I am the Lord. Leviticus 26:38–45.

> И ще погинете между езичниците, и земята на враговете ви ще ви погълне. И онези от вас, които останат, ще чезнат поради беззаконието си в земите на враговете ви; и също поради беззаконията на бащите си ще чезнат заедно с тях. Ако изповядат беззаконието си и беззаконието на бащите си, с престъплението, с което са престъпили против Мен, и че и те са постъпвали противно на Мен; и че и Аз съм постъпвал противно на тях и съм ги довел в земята на враговете им; ако тогава необрязаните им сърца се смирят и те тогава приемат наказанието за беззаконието си: тогава ще си спомня за завета Си с Яков, и за завета Си с Исаак, и за завета Си с Авраам ще си спомня; и ще си спомня за земята. Земята също ще бъде оставена от тях и ще се наслаждава на съботите си, докато лежи запустяла без тях; а те ще приемат наказанието за беззаконието си, защото, именно защото презряха Моите съдби и душата им се гнусеше от Моите наредби. И все пак, дори и при всичко това, когато бъдат в земята на враговете си, няма да ги отхвърля, нито ще се погнуся от тях, за да ги изтребя напълно и да наруша завета Си с тях; защото Аз съм Господ, техният Бог. Но заради тях ще си спомня за завета на предците им, които изведох от египетската земя пред очите на езичниците, за да им бъда Бог: Аз съм Господ. Левит 26:38–45.

Back to Articles