Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Five

Книгата на Даниил — седемдесет и пета част

The Prophetic Parallels: From Isaiah’s Message to Modern-Day Revelations

Пророческите паралели: от вестта на Исая до съвременните откровения

Author

Jeff Pippenger

Published

February 8, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

As Isaiah presents the message represented by the sixty-five years (chapter seven, verse eight), to the wicked leader of Jerusalem, he does so by the “fuller’s field” and the “end of the conduit of the upper pool,” in the year 742 BC. 742 BC represents 1863, for Jesus always illustrates the end with the beginning. The rebellion of 1863 in turn represents the Sunday law in the United States, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing. 1863 was the beginning of the legally registered Laodicean Adventist church, and that church is left desolate at the “great earthquake” of the Sunday law. How could a corporation that is legally governed by the State (not the reverse of the Church controlling the State), continue to uphold the seventh-day Sabbath, at the time when that very same government is legally forbidding worship on the seventh day?

Както Исая представя вестта, изобразена от шестдесет и петте години (глава седма, стих осми), на нечестивия водач на Ерусалим, той прави това при „пълнярското поле“ и „края на водопровода на горния водоем“, в годината 742 пр. Хр. 742 пр. Хр. представлява 1863 година, защото Исус винаги онагледява края чрез началото. А бунтът от 1863 година на свой ред представлява неделния закон в Съединените щати, защото Исус винаги онагледява края на едно нещо чрез началото на едно нещо. 1863 година беше началото на законно регистрираната лаодикийска адвентна църква, а тази църква остава запустяла при „голямото земетресение“ на неделния закон. Как би могла една корпорация, която по закон се управлява от държавата (а не обратното — Църквата да управлява държавата), да продължи да отстоява съботата на седмия ден във време, когато същото това правителство по закон забранява богослужение в седмия ден?

At the beginning and ending of Christ’s ministry, He cleansed the temple. At the first temple cleansing Christ identified that the leaders had made “his father’s house” a den of thieves, but in the last cleansing of the temple He had identified that “their house” was left to them desolate. Ancient Israel illustrates modern Israel. He erected and cleansed the Millerite temple in the beginning of Adventism, but at the final cleansing, the cleansing of the one hundred and forty-four thousand, Laodicean Adventism is spewed out of His mouth, and “their house” is then left desolate.

В началото и в края на Христовото служене Той очисти храма. При първото очистване на храма Христос посочи, че водачите бяха превърнали „дома на Неговия Отец“ в разбойнически вертеп, но при последното очистване на храма Той заяви, че „техният дом“ им се оставя пуст. Древният Израил е образ на съвременния Израил. Той издигна и очисти милеритския храм в началото на адвентизма, но при окончателното очистване — очистването на сто четиридесет и четирите хиляди — лаодикийският адвентизъм бива избълван от устата Му и тогава „техният дом“ остава пуст.

Isaiah is by the fuller’s field when he confronts king Ahaz. The fuller’s field represents the cleansing accomplished by the Messenger of the Covenant who suddenly comes to His temple, and cleanses the sons of Levi as with “fuller’s soap.” This cleansing was accomplished at the beginning of Adventism, and it is accomplished again at the end.

Исая е при полето на тепавичаря, когато се изправя срещу цар Ахаз. Полето на тепавичаря представлява очистването, извършено от Вестителя на завета, Който внезапно идва в Своя храм и очиства Левиевите синове както с „тепавичарски сапун“. Това очистване бе извършено в началото на адвентизма и се извършва отново в края.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Ето, Аз изпращам Своя вестител, и той ще приготви пътя пред Мене; и Господ, Когото вие търсите, внезапно ще дойде в храма Си, именно вестителят на завета, в Когото вие намирате наслада; ето, Той ще дойде, казва Господ на Силите. Но кой ще издържи деня на идването Му? И кой ще устои, когато се яви? Защото Той е като огъня на очистителя и като сапуна на тепавичарите; и ще седне като очистител и пречистител на сребро; и ще очисти синовете на Левий и ще ги претопи като злато и сребро, за да принасят на Господа принос в правда. Тогава приносът на Юда и Йерусалим ще бъде благоугоден на Господа, както в древните дни и както в предишните години. Малахия 3:1–4.

Isaiah meets Ahaz, with the sign of his son, whose name symbolizes that in the last days “a remnant will return.” The remnant is those that “return.” Isaiah meets with wicked king Ahaz during the history of the cleansing of the temple, which began in Millerite history in 1844, and was brought to a conclusion by disobedience in 1863. In the last days the cleansing is the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. Had the Millerites followed the opening providence of God that followed 1844, they would have finished the work.

Исая среща Ахаз със знака на сина си, чието име символизира, че в последните дни „остатък ще се върне“. Остатъкът са онези, които „се връщат“. Исая се среща с нечестивия цар Ахаз по време на историята на очистването на храма, която започна в милеристката история през 1844 г. и бе доведена до заключение чрез непослушание през 1863 г. В последните дни очистването е историята на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Ако милеристите бяха последвали откриващото се Божие провидение, което последва 1844 г., те щяха да завършат делото.

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> „Ако адвентистите, след голямото разочарование през 1844 година, бяха държали твърдо вярата си и бяха продължили единодушно в разкриващото се Божие провидение, приемайки вестта на третия ангел и в силата на Светия Дух я прогласявайки на света, те биха видели Божието спасение, Господ би действал мощно чрез техните усилия, делото би било завършено и Христос вече би дошъл, за да приеме Своя народ за наградата му. Но в периода на съмнение и несигурност, който последва разочарованието, мнозина от адвентните вярващи се отказаха от вярата си.... Така делото бе възпрепятствано и светът бе оставен в тъмнина. Ако цялото адвентно тяло се беше обединило върху Божиите заповеди и вярата в Исус, колко различна щеше да бъде нашата история!“ Евангелизъм, 695.

The failure to “follow on unitedly in the opening providence of God,” led them into a Laodicean condition by 1856, and the ensuing rebellion of 1863, marked the beginning of the wandering in the wilderness that had been illustrated by ancient Israel when they failed their tenth and final test, and were then condemned to die in the wilderness over the following forty years.

Неуспехът да „следват единодушно разкриващото се Божие провидение“ ги доведе до лаодикийско състояние към 1856 г., а последвалият бунт от 1863 г. беляза началото на скитането в пустинята, което бе онагледено от древния Израил, когато той не издържа своето десето и последно изпитание и тогава бе осъден да умре в пустинята през следващите четиридесет години.

Isaiah’s son provides the promise that at the final temple cleansing of the last days “a remnant shall return.” Their “return” is illustrated by Jeremiah, who was promised that if he would “return,” he would become God’s watchman. The one hundred and forty-four thousand are those who have returned from a disappointment.

Синът на Исая дава обещанието, че при последното очистване на храма в последните дни „остатък ще се върне“. Това тяхно „връщане“ е онагледено от Йеремия, на когото бе обещано, че ако „се върне“, ще стане Божий страж. Сто четиридесет и четирите хиляди са онези, които са се върнали след едно разочарование.

Those that are the one hundred and forty-four thousand have experienced a disappointment and waited for their Lord. They have been typified by the wise virgins in Millerite history, and in both the beginning and ending histories two sticks are joined into one nation, during the outpouring of the Holy Spirit during the time of the Midnight Cry.

Онези, които съставляват сто четиридесет и четирите хиляди, са преживели разочарование и са очаквали своя Господ. Те бяха предобразени от мъдрите девици в милеритската история, и както в началната, така и в заключителната история, две пръчки се съединяват в един народ по време на изливането на Светия Дух във времето на Среднощния вик.

Wicked king Ahaz represents the leadership of Judah that will have heard the message, but who reject the message presented by Isaiah, and in so doing they “stumble, and fall, and be broken, and be snared, and be taken.” They are those who “seek unto them that have familiar spirits, and unto wizards that peep, and that mutter,” representing the experience of spiritualism they succumb to as they receive the strong delusion of 2 Thessalonians. Ahaz’s rejection of the message of Isaiah in 742 BC, aligns with 1863, when the message of Miller was rejected. Isaiah typifies Miller, and the message of both Isaiah and Miller was based upon the “seven times,” which find their anchor point in verse eight, of Isaiah chapter seven. Miller’s son (Isaiah’s son) represents the Elijah movement that comes in the last days.

Нечестивият цар Ахаз представлява ръководството на Юда, което ще е чуло вестта, но ще отхвърли вестта, представена от Исая, и така „ще се препънат, и ще паднат, и ще бъдат строшени, и ще бъдат уловени в примка, и ще бъдат хванати“. Те са онези, които „прибягват при запитващите познати духове и при магьосниците, които шепнат и мърморят“, представлявайки опита на спиритизма, на който се поддават, когато приемат силното заблуждение от 2 Солунци. Отхвърлянето от страна на Ахаз на вестта на Исая през 742 г. пр. Хр. съответства на 1863 г., когато вестта на Милър бе отхвърлена. Исая е предобраз на Милър, а вестта и на Исая, и на Милър се основаваше на „седемте времена“, които намират своята опорна точка в осми стих на седма глава на Исая. Синът на Милър (синът на Исая) представлява Илиевото движение, което идва в последните дни.

The pronouncement against Ahaz for his rejection included the prediction of being conquered by the king of the north, who in the last days is the threefold union of Modern Rome, that is ruled over by the papacy.

Присъдата срещу Ахаз за неговото отхвърляне включваше предсказанието, че ще бъде покорен от северния цар, който в последните дни представлява тройния съюз на Съвременния Рим, управляван от папството.

> The Lord spake also unto me again, saying, Forasmuch as this people refuseth the waters of Shiloah that go softly, and rejoice in Rezin and Remaliah’s son; Now therefore, behold, the Lord bringeth up upon them the waters of the river, strong and many, even the king of Assyria, and all his glory: and he shall come up over all his channels, and go over all his banks: And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:5–8.

> И Господ ми говори още веднъж, казвайки: Понеже този народ отхвърля водите на Силоам, които текат тихо, и се радва на Рецин и на сина Ремалиев; затова, ето, Господ докарва върху тях водите на реката, мощни и обилни, именно асирийския цар и цялата му слава; и той ще се надигне над всичките си корита и ще прелее през всичките си брегове; и ще премине през Юда, ще прелее и ще се разлее, ще стигне чак до шията; и разперването на крилете му ще изпълни ширината на Твоята земя, о, Емануил. Исая 8:5–8.

Isaiah met with wicked king Ahaz at the end of the conduit of the upper pool, and although there is uncertainty among the biblical historians and archeologists as to whether the upper pool, was the same pool as the pool of Siloam in the time of Christ, the context of Isaiah’s prophecy removes all doubt, for Isaiah identifies that the king of the north was to come upon Ahaz, because he had rejected the waters of Shiloah, that goes softly. “Shiloah” is the Old Testament’s name for “Siloam” in the New Testament.

Исая се срещна с нечестивия цар Ахаз при края на водопровода на горния водоем; и макар сред библейските историци и археолози да съществува несигурност дали горният водоем е бил същият водоем като Силоамската къпалня по времето на Христос, контекстът на пророчеството на Исая премахва всяко съмнение, защото Исая посочва, че северният цар щеше да дойде върху Ахаз, понеже той беше отхвърлил тихотечащите води на Шилоах. „Шилоах“ е старозаветното название на „Силоам“ в Новия завет.

It was at the pool of Siloam that Jesus healed the blind man, and wicked king Ahaz represents the blind Laodicean leadership, both in 1863, and at the soon-coming Sunday law who refuse to be healed. “Shiloah” and “Siloam” both mean “sent,” and a message was sent from the Father, to the Son, who then gave it to Gabriel and the holy angels to convey to Isaiah, who brought the message that was “sent” from heaven to a blind Laodicean leader.

Именно при къпалнята Силоам Исус изцели слепия човек, а нечестивият цар Ахаз представлява сляпото лаодикийско ръководство — както през 1863 г., така и при скоро настъпващия неделен закон — което отказва да бъде изцелено. „Шилоах“ и „Силоам“ и двете означават „пратен“, и една вест бе изпратена от Отца към Сина, Който след това я даде на Гавриил и на светите ангели, за да я предадат на Исая, който донесе вестта, която бе „пратена“ от небето на един сляп лаодикийски водач.

The conduit from the upper pool where Isaiah presented the message represents the place where the rain of the Holy Spirit is conveyed to God’s people, as also represented by the golden pipes of Zechariah’s vision, or the ladder of Jacob’s dream.

Водопроводът от горния водоем, където Исая представи вестта, представлява мястото, където дъждът на Светия Дух се предава на Божия народ, както е представен и чрез златните тръби във видението на Захария, или чрез стълбата от съня на Яков.

> “That which God has prepared for us is represented in Zechariah, chapters 3 and 4, and 4:12–14: ‘And I answered again, and said unto him, What be these two olive branches which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves? And he answered me and said, Knowest thou not what these be? And I said, No, my Lord. Then said he, These are the two anointed ones, that stand by the Lord of the whole earth.’

> „Това, което Бог е приготвил за нас, е представено в Захария, глави 3 и 4, и 4:12–14: „И отговорих пак и му казах: Какви са тия две маслинени клонки, които чрез двете златни тръби изливат от себе си златното масло? А той ми отговори и каза: Не знаеш ли какво са тия? И аз рекох: Не, господарю мой. Тогава каза: Това са двамата помазани, които стоят при Господа на цялата земя.““

> “The Lord is full of resources. He has no lack of facilities. It is because of our lack of faith, our earthliness, our cheap talk, our unbelief, manifested in our conversation, that dark shadows gather about us. Christ is not revealed in word or character as the One altogether lovely, and the chiefest among ten thousand. When the soul is content to lift itself up unto vanity, the Spirit of the Lord can do little for it. Our shortsighted vision beholds the shadow, but cannot see the glory beyond. Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> „Господ е преизобилен с ресурси. У Него няма недостиг на средства. Поради нашата липса на вяра, нашата земност, нашите празни приказки, нашето неверие, проявявано в нашия разговор, тъмни сенки се събират около нас. Христос не се разкрива нито в слово, нито в характер като Онзи, Който е съвършено прекрасен и най-първен между десет хиляди. Когато душата се задоволява да се издига към суета, Духът Господен може да направи малко за нея. Нашето късогледо зрение съзира сянката, но не може да види славата отвъд. Ангели държат четирите ветрове, представени като разгневен кон, който се стреми да се откъсне и да се втурне по лицето на цялата земя, носейки разорение и смърт по пътя си.

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live. We need to see that the way is narrow, and the gate strait. But as we pass through the strait gate, its wideness is without limit.” Manuscript Releases, volume 20, 216, 217.

> „Ще спим ли на самия праг на вечния свят? Ще бъдем ли безчувствени, студени и мъртви? О, дано в нашите църкви имаме Духа и диханието на Бога, вдъхнато в Неговия народ, за да могат да се изправят на нозете си и да живеят. Нужно е да видим, че пътят е тесен и вратата — тясна. Но когато преминем през тясната врата, нейната широта е без предел.“ Manuscript Releases, volume 20, 216, 217.

The “golden oil,” is the messages of God’s Spirit that comes down from the upper pool through the conduit that is the two golden pipes that are the two witnesses of the Bible and Spirit of Prophecy, or the Old and New Testament, or the law and the prophets, or Moses and Elijah.

„Златното масло“ са вестите на Божия Дух, които слизат от горното водохранилище чрез канала, който са двете златни тръби, които са двамата свидетели — Библията и Духът на пророчеството, или Старият и Новият завет, или законът и пророците, или Моисей и Илия.

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> „Помазаните, които стоят пред Господа на цялата земя, заемат положението, което някога бе дадено на Сатана като осеняващ херувим. Чрез светите същества, които обкръжават Неговия престол, Господ поддържа постоянно общение с жителите на земята. Златното масло представлява благодатта, с която Бог непрестанно снабдява светилниците на вярващите, за да не трептят и угаснат. Ако това свято масло не се изливаше от небето чрез вестите на Божия Дух, силите на злото биха имали пълен контрол над човеците.“

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> „Бог бива обезчестяван, когато не приемаме вестите, които Той ни изпраща. Така ние отказваме златното масло, което Той би излял в душите ни, за да бъде предавано на онези, които са в тъмнина. Когато дойде призивът: „Ето, младоженецът иде; излезте да го посрещнете“, онези, които не са приели святото масло, които не са съхранили Христовата благодат в сърцата си, ще открият, както неразумните девици, че не са готови да посрещнат своя Господ. Те нямат в самите себе си сила да се сдобият с това масло и животът им претърпява крушение. Но ако Божият Свети Дух бъде поискан, ако умоляваме, както направи Моисей: „Покажи ми славата Си“, Божията любов ще се излее в сърцата ни. Чрез златните тръби златното масло ще бъде предавано на нас. „Не чрез сила, нито чрез мощ, а чрез Духа Ми, казва Господ на Силите.“ Като приемат светлите лъчи на Слънцето на правдата, Божиите чеда светят като светила в света.“ Review and Herald, July 20, 1897.

The message that Ahaz was rejecting was the message of the Midnight Cry, that would have climaxed into the second coming of Christ, if the leadership of Laodicea had received the message to Laodicea that was “sent” to them in 1856. That message would have then swelled to a loud cry, and God’s people would have finished the work and been at peace. Instead, they returned to the vomit they had been delivered from.

Вестта, която Ахаз отхвърляше, беше вестта на Среднощния вик, която би достигнала своята кулминация във второто пришествие на Христос, ако водачите на Лаодикия бяха приели вестта до Лаодикия, която им беше „изпратена“ през 1856 година. Тогава тази вест би се разраснала до силен вик и Божият народ би завършил делото и би бил в мир. Вместо това те се върнаха към бълвоча, от който бяха избавени.

Isaiah and Ahaz are represented as being in the purification process of the fuller’s field, which is accomplished by the Messenger of the Covenant in Malachi chapter three. They are symbolically located where the “oil” (a message) is being poured out in Zechariah’s vision, and in the last days, Isaiah’s message to Ahaz is the message of Islam of the third Woe; it is the message of the hidden history of the seven thunders; it is the message that the eighth is of the seven; it is the message of the vineyard; it is the message of “Truth,” that are all elements of the Revelation of Jesus Christ, which in the last days produces the purification represented by the fuller’s field.

Исая и Ахаз са представени като намиращи се в процеса на очистване на тепавичаревата нива, което се извършва от Вестителя на Завета в трета глава на Малахия. Те са символично поставени там, където „елеят“ (една вест) се излива във видението на Захария; и в последните дни вестта на Исая към Ахаз е вестта на исляма на третото горко; тя е вестта за скритата история на седемте гръмове; тя е вестта, че осмият е от седемте; тя е вестта за лозето; тя е вестта на „Истината“ — все елементи на Откровението на Исус Христос, което в последните дни произвежда очистването, представено чрез тепавичаревата нива.

It was and is also the message of the “seven times,” that changes from Miller’s foundation stone, to the head of the corner, for it was the first truth, and it must therefore be the last truth. 1863 marked the conclusion of a purification process that began with the arrival of the third angel on October 22, 1844, and ultimately reached the light of the “seven times” in 1856. In 1844 the light of the twenty-three hundred years marked a beginning that led to the ending that was marked by the twenty-five hundred and twenty years. Yet, Laodicean blindness in the beginning and the ending, refuses to see the relationship of the two visions. 1863 represents the conclusion of a purification process that always occurs when a message is unsealed, and the message of the third angel was unsealed on October 22, 1844.

Това беше и е също вестта за „седемте времена“, която се променя от крайъгълния камък на Милър към главата на ъгъла, защото тя беше първата истина и следователно трябва да бъде последната истина. 1863 година отбеляза завършека на един процес на очистване, който започна с идването на третия ангел на 22 октомври 1844 г. и в крайна сметка достигна до светлината на „седемте времена“ през 1856 г. През 1844 г. светлината на двадесет и трите стотин години отбеляза едно начало, което доведе до края, отбелязан от две хиляди петстотин и двадесетте години. И все пак лаодикийската слепота в началото и в края отказва да види връзката между двете видения. 1863 г. представлява завършека на един процес на очистване, който винаги настъпва, когато една вест бива разпечатана, а вестта на третия ангел беше разпечатана на 22 октомври 1844 г.

The light of the third angel which was unsealed in 1844, was not a singular light, it was what Sister White refers to as “the advancing light of the third angel.” The advancing light of the third angel began in 1844, and continues to advance until probation closes, but when it first arrived, and when it ultimately ends, there is a specific testing period of the third angel. Those testing periods, at the beginning and ending, also represent a testing process represented by Daniel as an “increase of knowledge,” that is also the advancing light of the third angel.

Светлината на третия ангел, която бе разпечатана през 1844 г., не беше единична светлина; тя беше това, което сестра Уайт нарича „напредващата светлина на третия ангел“. Напредващата светлина на третия ангел започна през 1844 г. и продължава да напредва, докато се затвори времето на благодатта; но когато тя първоначално дойде и когато в крайна сметка приключи, съществува определен изпитателен период на третия ангел. Тези изпитателни периоди, в началото и в края, също така представляват изпитателен процес, представен от Даниил като „увеличаване на знанието“, което също е напредващата светлина на третия ангел.

The testing process at the beginning began in 1844, and the advancing light increased in knowledge until it reached its conclusion in 1856. The beginning light and the ending light of the testing period are the two visions of Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen, which represent the foundation and the central pillar of Adventism.

Процесът на изпитване в началото започна през 1844 г., а напредващата светлина се увеличаваше в познание, докато достигна своето заключение през 1856 г. Началната светлина и заключителната светлина на периода на изпитване са двете видения в осма глава на Даниил, стихове тринадесет и четиринадесет, които представляват основата и централния стълб на адвентизма.

The testing period of the first angel began on August 11, 1840 and ended at the first disappointment on April 19, 1844. The testing period of the second angel then began, and continued until October 22, 1844. At that point the third angel arrived and the testing period of the third angel continued until Laodicean Adventism rejected the light of the third angel in 1863.

Периодът на изпитване на първия ангел започна на 11 август 1840 г. и завърши при първото разочарование на 19 април 1844 г. Тогава започна периодът на изпитване на втория ангел и продължи до 22 октомври 1844 г. В този момент дойде третият ангел и периодът на изпитване на третия ангел продължи, докато лаодикийският адвентизъм не отхвърли светлината на третия ангел през 1863 г.

The testing period of the third angel for Millerite Adventism had a beginning and an ending, and the beginning and ending must represent the same thing, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing. The opening of the advancing light of the third angel was the light of the appearance (the “mareh” vision), of verse fourteen of chapter eight of Daniel. The ending of the advancing light of the third angel was the light of the trampling down of the sanctuary and host (the “chazon” vision), of verse thirteen. The two visions are prophetically intertwined.

Периодът на изпитание на третия ангел за милеритния адвентизъм имаше начало и край, и началото и краят трябва да представляват едно и също нещо, защото Исус винаги илюстрира края на едно нещо с началото на едно нещо. Началото на напредващата светлина на третия ангел беше светлината на явяването (видението „mareh“) от четиринадесети стих на осма глава на Даниил. Краят на напредващата светлина на третия ангел беше светлината на потъпкването на светилището и воинството (видението „chazon“) от тринадесети стих. Двете видения са пророчески преплетени.

> Then shalt thou cause the trumpet of the jubilee to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. Leviticus 25:9.

> Тогава нека затръби юбилейният рог на десетия ден от седмия месец; в Деня на умилостивението нека накарате рогът да затръби по цялата ви земя. Левит 25:9.

The trumpet that was to be sounded on the Day of Atonement, which was October 22, 1844, was the Jubilee trumpet, which represents the sacred cycle of seven years, which adds up to twenty-five hundred and twenty days. The Lord intended to lead ancient Israel directly into the Promised Land, but their rebellion prevented that from happening. The Lord intended to lead modern Israel directly into the Promised Land, but rebellion prevented that from happening. If modern Israel would have been obedient to the advancing light of the third angel, they would have warned the world and the Lord would have returned over one hundred years ago.

Тръбата, която трябваше да прозвучи в Деня на умилостивението, който беше 22 октомври 1844 г., беше юбилейната тръба, която представлява свещения цикъл от седем години, възлизащ на две хиляди петстотин и двадесет дни. Господ възнамеряваше да въведе древния Израил непосредствено в Обетованата земя, но техният бунт попречи това да се случи. Господ възнамеряваше да въведе съвременния Израил непосредствено в Обетованата земя, но бунтът попречи това да се случи. Ако съвременният Израил беше послушен на напредващата светлина на третия ангел, те щяха да предупредят света и Господ щеше да се завърне преди повече от сто години.

In order for that to happen the Lord would have needed to work a transformation among the Millerites, and that transformation is identified as the mystery of God in the Scriptures. If Adventism had followed the advancing light of the third angel, then the trumpet of the Jubilee would have sounded all the way through to the end, for it is in the days that the seventh trumpet sounds, that the mystery of God is finished. In Revelation ten, that trumpet, which is the Jubilee trumpet, and also the trumpet of the third woe, began to sound on October 22, 1844.

За да се случи това, Господ би трябвало да извърши преобразяване сред милеритите, и това преобразяване е определено в Писанията като тайната на Бога. Ако адвентизмът беше последвал напредващата светлина на третия ангел, тогава тръбата на Юбилея щеше да звучи непрекъснато чак до края, защото именно в дните, когато звучи седмата тръба, тайната на Бога се завършва. В Откровение 10 тази тръба, която е юбилейната тръба, а също и тръбата на третото горко, започна да звучи на 22 октомври 1844 година.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer: But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:5–7.

> И ангелът, когото видях да стои на морето и на земята, подигна ръката си към небето, и се закле в Онзи, Който живее до вечни векове, Който е създал небето и всичко, що е в него, и земята и всичко, що е на нея, и морето и всичко, що е в него, че не ще има вече време; а в дните, когато седмият ангел ще затръби, тъкмо когато започне да тръби, ще се изпълни тайната Божия, както Той е благовестил на Своите слуги, пророците. Откровение 10:5–7.

The testing purification process that began on October 22, 1844, which was the advancing light of the third angel, began with the light of Daniel chapter eight, verse fourteen, and it ended with the light of Daniel chapter eight, verse thirteen. It began with the answer of verse fourteen, and ended with the question of verse thirteen.

Процесът на изпитващо очистване, който започна на 22 октомври 1844 г., и който беше напредващата светлина на третия ангел, започна със светлината на Даниил, глава осма, стих четиринадесети, и завърши със светлината на Даниил, глава осма, стих тринадесети. Той започна с отговора на стих четиринадесети и завърши с въпроса на стих тринадесети.

Those nineteen years were typified by the arrival of Isaiah’s warning message to Ahaz the king of literal Judah during a civil war between the north and south. Those nineteen years ended with the king of the north, taking Israel into slavery. Those nineteen years typified the arrival of the third angel in 1844, through to the rebellion of 1863. The advancing light of the third angel was represented by Isaiah’s message.

Тези деветнадесет години бяха прообразно представени чрез идването на предупредителната вест на Исая до Ахаз, царя на буквална Юда, по време на гражданска война между севера и юга. Тези деветнадесет години завършиха с това, че царят на севера отведе Израил в плен. Тези деветнадесет години бяха прообраз на идването на третия ангел през 1844 г. до бунта от 1863 г. Напредващата светлина на третия ангел беше представена чрез вестта на Исая.

The rejection of that advancing light brought an end to the Millerite movement, and in that testing period the Philadelphian Millerite Movement transitioned into the Laodicean Church. The nineteen years that began in 742 BC, and the nineteen years that began in 1844, both represent a testing and purification process in the last days, that is the final testing period of the advancing light of the third angel.

Отхвърлянето на онази напредваща светлина доведе до край на милеритското движение, и в онзи период на изпитание Филаделфийското милеритско движение премина в Лаодикийската църква. Деветнадесетте години, започнали през 742 г. пр. Хр., и деветнадесетте години, започнали през 1844 г., и двете представляват процес на изпитание и очистване в последните дни, тоест последния период на изпитание на напредващата светлина на третия ангел.

In that final testing process the mystery of God will be finished. The one hundred and forty four thousand are those who wait, return and are sealed.

В този последен процес на изпитване тайната на Бога ще се изпълни. Сто четиридесет и четирите хиляди са онези, които чакат, завръщат се и са запечатани.

> Bind up the testimony, seal the law among my disciples. And I will wait upon the Lord, that hideth his face from the house of Jacob, and I will look for him. Behold, I and the children whom the Lord hath given me are for signs and for wonders in Israel from the Lord of hosts, which dwelleth in mount Zion. Isaiah 8:16–18.

> Завържи свидетелството, запечатай закона между Моите ученици. И ще чакам Господа, Който крие лицето Си от Якововия дом, и ще Го очаквам. Ето, аз и децата, които Господ ми е дал, сме за знамения и за чудеса в Израил от Господа на Силите, Който обитава на хълма Сион. Исая 8:16–18.

The ending testing period of the advancing light of the third angel in the last days, began where the beginning testing period began. It began when Jesus raised His hand up to heaven and proclaimed “that there should be time no longer.” That pronouncement occurred on October 22, 1844, when the seventh trumpet, announced the Jubilee at the conclusion of the sacred cycle of seven. The cycle of seven years, repeated seven times was literally forty-nine years, or twenty-five hundred and twenty days.

Заключителният изпитателен период на напредващата светлина на третия ангел в последните дни започна там, където започна началният изпитателен период. Той започна, когато Исус издигна ръката Си към небето и прогласи, „че не ще има вече време“. Това провъзгласяване стана на 22 октомври 1844 г., когато седмата тръба възвести юбилея при завършека на свещения цикъл от седем. Цикълът от седем години, повторен седем пъти, беше буквално четиридесет и девет години, или две хиляди петстотин и двадесет дни.

1989 marks the “time of the end” in the movement of the one hundred and forty-four thousand, and 1989 marks the conclusion of the one hundred and twenty-six years that began at the rebellion of 1863. The movement of the one hundred and forty-four thousand began at the “time of the end,” with a symbol of the “seven times,” for one hundred and twenty-six is a tithe of twelve hundred and sixty, which in turn is half of twenty-five hundred and twenty.

1989 г. отбелязва „времето на края“ в движението на сто четиридесет и четирите хиляди, и 1989 г. отбелязва завършека на сто двадесет и шестте години, започнали с бунта от 1863 г. Движението на сто четиридесет и четирите хиляди започна при „времето на края“ със символ на „седемте времена“, защото сто двадесет и шест е десятък от хиляда двеста и шестдесет, което от своя страна е половината от две хиляди петстотин и двадесет.

Jesus always represents the end of a thing with the beginning of a thing, and the beginning of the movement of the one hundred and forty-four thousand was marked by a symbol of the “seven times,” just as it is at the end of the movement. The days of the sounding of the seventh angel, when the mystery of God is finished, began at the conclusion of the “three-and-a-half” days of Revelation chapter eleven. The Seventh Trumpet, which is also the third Woe, sounded its second note on October 7, 2023, and the mystery of God is now finishing, as “he hath declared to his servants the prophets.” The ending of the movement is marked by a symbol of “seven times,” as was the beginning of the very same movement.

Исус винаги представя края на нещо с началото на нещо, и началото на движението на сто четиридесет и четирите хиляди бе отбелязано чрез символа на „седемте времена“, точно както е и в края на движението. Дните на затръбяването на седмия ангел, когато тайната Божия се завършва, започнаха при завършека на „трите дни и половина“ от единадесета глава на Откровение. Седмата тръба, която е и третото горко, прозвуча своята втора нота на 7 октомври 2023 г., и тайната Божия сега се завършва, както „е благовестил на Своите слуги пророците“. Краят на движението е отбелязан чрез символа на „седемте времена“, както бе и началото на същото това движение.

At the time of the end in 1798, the “seven times,” of God’s indignation against the northern kingdom ended, and at the end of the movement of the Millerites, the rejection of the truths associated with the “seven times,” marked the rebellion of 1863. Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing, and the movement of the first angel (the Millerites), illustrates the movement of the third angel (the one hundred and forty-four thousand). Both movements begin with and end with the “seven times.” You cant make these things up.

Във времето на края през 1798 г. приключиха „седемте времена“ на Божието негодувание против северното царство, а в края на движението на милеритите отхвърлянето на истините, свързани със „седемте времена“, отбеляза бунта от 1863 г. Исус винаги илюстрира края на едно нещо с началото на друго нещо, и движението на първия ангел (милеритите) илюстрира движението на третия ангел (сто четиридесет и четирите хиляди). И двете движения започват и завършват със „седемте времена“. Не можеш да си измислиш тези неща.

We will continue this study in the next article.

Ще продължим това изследване в следващата статия.

> “Those who are in responsible positions are not to become converted to the self-indulgent, extravagant principles of the world, for they cannot afford it; and if they could, Christlike principles would not allow it. Manifold teaching needs to be given. ‘Whom shall He teach knowledge? and whom shall He make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little.’ Thus the word of the Lord is patiently to be brought before the children and kept before them, by parents who believe the word of God. ‘For with stammering lips and another tongue will He speak to this people. To whom He said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.’ Why?—because they did not heed the word of the Lord that came unto them.

> „Онези, които заемат отговорни постове, не бива да се обръщат към угаждащите на себе си, разточителни принципи на света, защото не могат да си го позволят; а и ако биха могли, христоподобните принципи не биха го допуснали. Необходимо е да се дава многостранно наставление. „Кого ще научи Той на знание? и кого ще направи да разбере учението? Ония ли, които са отбити от млякото и отдръпнати от гърдите. Защото заповед върху заповед трябва да има, заповед върху заповед; правило върху правило, правило върху правило; тук малко и там малко.“ Така словото Господне трябва търпеливо да се представя на децата и да се държи постоянно пред тях от родители, които вярват в Божието слово. „Защото с заекващи устни и с друг език ще говори Той на този народ. На които каза: Ето покоят, с който можете да успокоите уморения; и ето освежаването; но те не искаха да чуят. Затова словото Господне им беше: заповед върху заповед, заповед върху заповед; правило върху правило, правило върху правило; тук малко и там малко; за да отидат, да паднат назад, да бъдат съкрушени, впримчени и уловени.“ Защо? — защото не внимаваха на словото Господне, което идваше към тях.

> “This means those who have not received instruction, but have cherished their own wisdom, and have chosen to work themselves according to their own ideas. The Lord gives these the test, that they shall either take their position to follow His counsel, or refuse and do according to their own ideas, and then the Lord will leave them to the sure result. In all our ways, in all our service to God, He speaks to us, ‘Give Me thine heart.’ It is the submissive, teachable spirit that God wants. That which gives to prayer its excellence is the fact that it is breathed from a loving, obedient heart.

> „Това означава онези, които не са получили наставление, но са тачили собствената си мъдрост и са избрали да вършат делото си според своите собствени представи. Господ им дава това изпитание, за да заемат мястото си и да следват Неговия съвет, или да откажат и да постъпват според своите собствени идеи, и тогава Господ ще ги остави на сигурния резултат. Във всичките ни пътища, във всяко наше служене на Бога, Той ни говори: „Сине мой, дай Ми сърцето си.“ Покорният, способен да се учи дух е онова, което Бог желае. Това, което придава на молитвата нейното превъзходство, е фактът, че тя се издига от любещо, послушно сърце.“

> “God requires certain things of His people; if they say, I will not give up my heart to do this thing, the Lord lets them go on in their supposed wise judgment without heavenly wisdom, until this scripture [Isaiah 28:13] is fulfilled. You are not to say, I will follow the Lord’s guidance up to a certain point that is in harmony with my judgment, and then hold fast to your own ideas, refusing to be molded after the Lord’s similitude. Let the question be asked, Is this the will of the Lord? not, Is this the opinion or judgment of—–?” Testimonies to Ministers, 419.

> „Бог изисква определени неща от Своя народ; ако те кажат: Аз няма да отдам сърцето си, за да извърша това, Господ ги оставя да продължават в своето предполагаемо мъдро съждение без небесна мъдрост, докато се изпълни това писание [Исая 28:13]. Вие не трябва да казвате: Аз ще следвам Господното ръководство до известна степен, доколкото то е в съгласие с моето съждение, а след това да държите здраво на собствените си възгледи, отказвайки да бъдете оформени по подобието на Господа. Нека бъде зададен въпросът: Това ли е волята на Господа? а не: Това ли е мнението или съждението на —–?“ Свидетелства към служителите, 419.

Back to Articles