Article

# Panium - Number Five

Паниум — Число пет

The Robbers of Thy People: Rome’s Exaltation and Fall in Prophecy

Разбойниците от твоя народ: възвеличаването и падението на Рим в пророчеството

Author

Jeff Pippenger

Published

March 5, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

The Book of Daniel unfolds a remarkable prophetic narrative, weaving a principle of repeat and enlarge which threads through its visions, from the metallic statue of chapter 2 to the intricate kingly conflicts of chapter 11. Within this framework, a compelling case emerges: the Battle of Actium in 31 BC, culminating in Egypt’s fall in 30 BC, stands as a pivotal fulfillment of Daniel 11:25, 26, marking the dawn of pagan Rome’s 360-year supremacy.

Книгата на Даниил разгръща забележителен пророчески разказ, вплитайки принципа на повторение и разширяване, който преминава през нейните видения — от металния истукан в глава 2 до сложните царски конфликти в глава 11. В рамките на тази структура се очертава убедителен довод: битката при Акциум през 31 г. пр. Хр., завършила с падането на Египет през 30 г. пр. Хр., стои като ключово изпълнение на Даниил 11:25, 26, отбелязвайки зората на 360-годишното върховенство на езическия Рим.

Daniel 11 begins with the rise and fall of empires following Alexander the Great’s death in 323 BC. Yet, by verse 14, a shift occurs. Around 200 BC, as Antiochus III (Magnus) prepared for the Battle of Panium against the child-king Ptolemy V, Rome intervened, not as a mere bystander but as the “robbers of thy people.” Concerned about securing Egypt’s wheat supply amid Hellenistic turmoil, Rome flexed its influence during the Second Macedonian War (200–197 BC), setting the stage for its prophetic role.

Данаил 11 започва с възхода и падението на империи след смъртта на Александър Велики през 323 г. пр. Хр. Но към стих 14 настъпва промяна. Около 200 г. пр. Хр., когато Антиох III (Магнус) се подготвял за битката при Паниум срещу детето-цар Птолемей V, Рим се намесил не като обикновен страничен наблюдател, а като „грабителите на твоя народ“. Загрижен да осигури снабдяването на Египет с жито сред елинистическите смутове, Рим проявил влиянието си по време на Втората македонска война (200–197 г. пр. Хр.), подготвяйки сцената за своята пророческа роля.

## Rome’s Dominance Over the Jews

Господството на Рим над юдеите

Fast forward to 63 BC, and verse 16 finds fulfillment when Pompey storms Jerusalem, entering the Holy of Holies and asserting Roman dominion over the “glorious land.” From here, verses 17 through 22 trace a succession of Roman figures: Pompey’s eastern campaigns, Julius Caesar’s conquests and assassination in 44 BC, Augustus Caesar’s tax-raising reign (noted in Luke 2:1) ending in 14 AD, and Tiberius overseeing Christ’s crucifixion in the year 31 AD, when the “prince of the covenant” was broken. The prophetic line from Pompey in Jerusalem to Titus in Jerusalem in 70 AD, sets forth the line of Rome’s dominance over God’s people.

Пренесени напред до 63 г. пр. Хр., стих 16 намира изпълнение, когато Помпей щурмува Ерусалим, влиза в Светая Светих и утвърждава римското владичество над „прекрасната земя“. Оттук стихове 17 до 22 проследяват последователност от римски личности: източните походи на Помпей, завоеванията на Юлий Цезар и убийството му през 44 г. пр. Хр., данъчното управление на Август Цезар (отбелязано в Лука 2:1), завършило през 14 г. сл. Хр., и Тиберий, под чието управление Христос бе разпнат в 31 г. сл. Хр., когато „князът на завета“ бе съкрушен. Пророческата линия от Помпей в Ерусалим до Тит в Ерусалим през 70 г. сл. Хр. представя линията на римското господство над Божия народ.

Beginning with a Roman General desecrating the temple on to the ending when a Roman General destroyed the temple provides the signature of Alpha and Omega. Beginning with desecrating and ending with destruction the historical line also contains the desecration and the destruction of the One who said of Himself, “Destroy this temple and in three days I will raise it up.” Truth is made up of the first, thirteenth and last letter of the Hebrew alphabet, and the line beginning with Pompey and ending with Titus includes a middle temple destruction that is represented by the middle of three crosses, that were erected at the very middle of the week Christ came to confirm the covenant. Verses sixteen through twenty-two represent a prophetic line that bears the signature of truth. There are a handful of important prophetic lines within the history represented by the verses, but the primary theme of the line is Rome’s dominance over the Jews.

Започвайки с римски генерал, осквернил храма, и завършвайки, когато римски генерал разруши храма, се разкрива подписът на Алфа и Омега. Започвайки с оскверняване и завършвайки с разрушение, историческата линия съдържа също и оскверняването и разрушаването на Онзи, Който каза за Себе Си: „Разрушете този храм и в три дни ще го издигна.“ Истината е съставена от първата, тринадесетата и последната буква на еврейската азбука, а линията, започваща с Помпей и завършваща с Тит, включва едно средно разрушаване на храма, което е представено от средния от трите кръста, издигнати точно в самата среда на седмицата, в която Христос дойде да потвърди завета. Стихове шестнадесет до двадесет и две представят пророческа линия, която носи подписа на истината. В историята, представена от стиховете, има шепа важни пророчески линии, но основната тема на линията е господството на Рим над юдеите.

## Leagues and Treaties

Съюзи и договори

Verse 23 “repeats and enlarges” by looping back to 161–158 BC, when the Jews under Judas Maccabeus forged a league with Rome (1 Maccabees 8). This highlights Rome’s unique empire-building strategy—conquest through treaties and alliances, a method distinct from its predecessors. Verse 24 concludes this phase, noting Rome would “forecast its devices from the strongholds, even for a time.”

Стих 23 „повтаря и разширява“ чрез връщане назад към 161–158 г. пр. Хр., когато юдеите под водачеството на Юда Макавей сключиха съюз с Рим (1 Макавеи 8). Това подчертава уникалната стратегия на Рим за изграждане на империя — завладяване чрез договори и съюзи, метод, различен от този на неговите предшественици. Стих 24 завършва тази фаза, като отбелязва, че Рим щял „да замисля своите хитрости против крепостите, дори до време“.

> And after the league made with him he shall work deceitfully: for he shall come up, and shall become strong with a small people. He shall enter peaceably even upon the fattest places of the province; and he shall do that which his fathers have not done, nor his fathers’ fathers; he shall scatter among them the prey, and spoil, and riches: yea, and he shall forecast his devices against the strong holds, even for a time. Daniel 11:23, 24.

> И след съюза, сключен с него, той ще действа измамливо; защото ще възлезе и ще стане силен с малоброен народ. Мирно ще навлезе дори в най-плодородните места на областта; и ще върши онова, което не са вършили бащите му, нито бащите на бащите му; ще разпределя между тях плячка, грабеж и богатства; да, ще замисля плановете си против крепостите, но само за време. Даниил 11:23, 24.

## For a Time

За едно време

The word translated “against” can be understood as the word “from”. Rome forecasts its devices “from”. The word “from” in the verse points to the city of Rome, the empire’s political and military heart, as the base of its strategies. The “time” is prophetically 360 years, beginning when Egypt falls in 30 BC after Actium, and ending in the year 330 when Constantine abandons Rome for Constantinople.

Думата, преведена като „срещу“, може да се разбира и като думата „от“. Рим предсказва своите замисли „от“ него. Думата „от“ в стиха посочва град Рим, политическото и военно сърце на империята, като изходна основа на неговите стратегии. „Времето“ е пророчески 360 години, започвайки, когато Египет пада през 30 г. пр. Хр. след Акциум, и завършвайки в 330 г., когато Константин изоставя Рим заради Константинопол.

Verses 25 and 26 zero in on Actium itself.

Стихове 25 и 26 насочват вниманието си непосредствено към самия Акций.

> And he shall stir up his power and his courage against the king of the south with a great army; and the king of the south shall be stirred up to battle with a very great and mighty army; but he shall not stand: for they shall forecast devices against him. Yea, they that feed of the portion of his meat shall destroy him, and his army shall overflow: and many shall fall down slain. Daniel 11:25, 26.

> И той ще възбуди силата си и куража си против южния цар с голяма войска; а южният цар ще бъде подбуден към бой с твърде голяма и могъща войска; но той няма да устои, защото ще кроят замисли против него. Да, онези, които ядат от дела на трапезата му, ще го погубят, и войската му ще прелее; и мнозина ще паднат убити. Даниил 11:25, 26.

In 31 BC, Octavian, representing Rome as the “king of the north,” marshaled his forces against Cleopatra’s Egypt, the “king of the south,” in a monumental naval clash. Antony and Cleopatra’s “very great and mighty army” faltered, undone by strategic “devices” (Agrippa’s tactics) and betrayals—defections from Antony’s allies and Cleopatra’s mid-battle retreat. By 30 BC, Egypt was a Roman province, launching pagan Rome’s unchallenged rule. This 360-year span, from 30 BC to 330, aligns with Rome’s supremacy centered in its original stronghold, until Constantine’s shift “cast down” the stronghold, as Daniel 8:11 foretells.

През 31 г. пр. Хр. Октавиан, представляващ Рим като „северния цар“, струпа силите си срещу Египет на Клеопатра, „южния цар“, в грандиозен морски сблъсък. „Твърде голямата и могъща войска“ на Антоний и Клеопатра се пречупи, погубена от стратегически „замисли“ (тактиката на Агрипа) и предателства — отстъпничеството на съюзниците на Антоний и отстъплението на Клеопатра по средата на сражението. До 30 г. пр. Хр. Египет бе римска провинция, с което започна безпрепятственото господство на езическия Рим. Този 360-годишен период, от 30 г. пр. Хр. до 330 г. сл. Хр., съответства на върховенството на Рим, съсредоточено в неговата първоначална крепост, докато преместването, извършено от Константин, „събори“ тази крепост, както предсказва Даниил 8:11.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Да, той се възвеличи дори до Княза на воинството; и чрез него бе отнета всекидневната жертва, и мястото на Неговото светилище бе съборено. Данаил 8:11.

When Constantine cast down the city of Rome for the city of Constantinople, he left a power vacuum in the city of Rome open for the papal church to take the seat of authority represented by the city of Rome. The act fulfilled verse two of Revelation thirteen.

Когато Константин изостави град Рим заради града Константинопол, той остави в града Рим вакуум на властта, отворен за папската църква да заеме седалището на властта, представено от града Рим. Това действие изпълни втория стих на Откровение тринадесета глава.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> И звярът, който видях, приличаше на леопард, и краката му бяха като краката на мечка, а устата му — като устата на лъв; и змеят му даде своята сила, своя престол и голяма власт. Откровение 13:2.

In Daniel 8, two different Hebrew words, both translated as “sanctuary” distinguish the story of the sanctuary in the book of Daniel. The book of Daniel represents a warfare between Christ and Satan as illustrated in the earthly representatives of Christ and Satan. Babylon, Satan’s earthly representative conquers Jerusalem in the opening of Daniel, and Jerusalem conquers Babylon in verse forty-five of chapter eleven. The kingdoms represented by the city of Jerusalem and the city of Babylon are “sanctuaries of strength.” The cities of Babylon and Jerusalem are both sanctuaries of strength, and they both have their own temples within the city. The Pantheon temple is in the city of Rome, and the temple in Jerusalem is the counterpart in the prophetic narrative. Babylon and the city of Rome are counterfeits of Jerusalem.

В Даниил 8 две различни еврейски думи, и двете преведени като „светилище“, разграничават разказа за светилището в книгата на Даниил. Книгата на Даниил представя война между Христос и Сатана, както е илюстрирано в земните представители на Христос и Сатана. Вавилон, земният представител на Сатана, побеждава Ерусалим в началото на Даниил, а Ерусалим побеждава Вавилон в четиридесет и пети стих на единадесета глава. Царствата, представени от града Ерусалим и от града Вавилон, са „светилища на сила“. Градовете Вавилон и Ерусалим са и двата светилища на сила, и и двата имат свои собствени храмове в пределите на града. Храмът Пантеон се намира в града Рим, а храмът в Ерусалим е неговият съответстващ образ в пророческия разказ. Вавилон и градът Рим са фалшификати на Ерусалим.

In Daniel 8, the two Hebrew words are “miqdash” in verse 11, where the little horn (pagan Rome) casts down the “place of his sanctuary” (the city of Rome), when Constantine relocates in 330. The other word is “qodesh” in verses 13, 14, where God’s sanctuary awaits cleansing after 2300 days. Though both words are translated as sanctuary, “miqdash” can represent either God’s fortress or a pagan fortress, whereas “qodesh” is only used in the Bible to represent God’s sanctuary.

В Даниил 8 двете еврейски думи са „miqdash“ в стих 11, където малкият рог (езическият Рим) събаря „мястото на своето светилище“ (град Рим), когато Константин се премества през 330 г. Другата дума е „qodesh“ в стихове 13, 14, където Божието светилище очаква очистване след 2300 денонощия. Макар и двете думи да се превеждат като светилище, „miqdash“ може да означава или Божия крепост, или езическа крепост, докато „qodesh“ в Библията се употребява единствено за означаване на Божието светилище.

In Daniel 11:31, the “sanctuary of strength” (the city of Rome) is polluted as the Barbarians and Vandals bring warfare to the city of Rome. The “arms” in the verse started with Clovis in 496 and continued until papal Rome, was fully ascendant by 538, when the Ostrogoths are expelled from the city.

В Даниил 11:31 „светилището на силата“ (градът Рим) бива осквернено, когато варварите и вандалите донасят война в града Рим. „Мишците“ в стиха започват с Хлодвиг през 496 г. и продължават, докато папският Рим не се въздига напълно през 538 г., когато остготите са прогонени от града.

The prophetic line from Actium extends beyond 330. Verse 30’s “ships of Chittim” identify the Vandals under Genseric, who sacked Rome in 455, signaling Western Rome’s collapse. Papal Rome then rises, ruling from 538 until 1798; for 1260 years until Napoleon’s General Berthier delivered the “deadly wound” by capturing Pius VI. The 360 years of pagan Rome, from 30 BC to 330, mirrors the 1260 years of papal Rome, each beginning when a third obstacle (Egypt, Ostrogoths) falls.

Пророческата линия от Акциум се простира отвъд 330 г. „Китимските кораби“ от стих 30 обозначават вандалите под водачеството на Генсерик, които разграбиха Рим през 455 г., като по този начин сигнализираха за краха на Западния Рим. След това се издига папският Рим, управлявайки от 538 до 1798 г.; в продължение на 1260 години, докато генералът на Наполеон Бертье не нанесе „смъртоносната рана“, като плени Пий VI. Тритеста и шестдесетте години на езическия Рим, от 30 пр. Хр. до 330 г., отразяват 1260-те години на папския Рим, като всеки от тях започва, когато пада трета пречка (Египет, остготите).

The modern “king of the north” emerges in verse 40. In 1989, the papacy, allied secretly with Reagan’s USA (symbolized as chariots, ships, and horsemen), topples the USSR, the “king of the south” (atheism/Communism). Verse 41 identifies the papacy conquering the “glorious land”—turning the Protestant USA into the Catholic USA—while verses 42, 43 identify the United Nations represented by Egypt yielding to a threefold union consisting of the United Nations (the dragon) the Vatican (the beast) and the United States (the false prophet), steering the world to Armageddon. Verse 45 predicts this power’s end, “with none to help,” its wound healed in verse forty-one, but its fate sealed by verse forty-five.

Съвременният „цар на север“ се появява в стих 40. През 1989 г. папството, тайно съюзено със Съединените щати на Рейгън (символизирани като колесници, кораби и конници), поваля СССР, „царя на юг“ (атеизъм/комунизъм). Стих 41 посочва как папството завладява „прекрасната земя“ — превръщайки протестантските Съединени щати в католически Съединени щати — докато стихове 42 и 43 посочват как Обединените нации, представени чрез Египет, се поддават на троен съюз, състоящ се от Обединените нации (змея), Ватикана (звяра) и Съединените щати (лъжепророка), насочвайки света към Армагедон. Стих 45 предсказва края на тази власт, „без никой да ѝ помогне“; раната ѝ е изцелена в стих четиридесет и първи, но съдбата ѝ е запечатана в стих четиридесет и пети.

Actium in 31 BC is the focus of verses 25, 26, launching Rome’s 360-year reign from its sanctuary-stronghold. With verse fourteen as a caveat, the story of pagan Rome from verse sixteen unto the transition to papal Rome in verse thirty-one is the complete line of pagan Rome. That line is divided into three parts. Verse sixteen to twenty-two is the line of Rome’s dominance over ancient Israel. Verse twenty-three and twenty-four identifies that work of empire building which Rome employed when conquering through leagues and treaties in conjunction with military might. Verse twenty-four through to the last expression in verse thirty-one is a two-part line representing a period when Rome exalted itself, followed by a fall.

Актиум през 31 г. пр. Хр. е средоточната точка на стихове 25 и 26, поставяйки началото на 360-годишното царуване на Рим от неговото светилище-крепост. При стих четиринадесети като уговорка, разказът за езическия Рим от стих шестнадесети до прехода към папския Рим в стих тридесет и първи представлява цялата линия на езическия Рим. Тази линия е разделена на три части. Стихове шестнадесети до двадесет и втори са линията на господството на Рим над древния Израил. Стихове двадесет и трети и двадесет и четвърти определят онова дело на изграждане на империя, което Рим прилагаше, когато завоюваше чрез съюзи и договори в съчетание с военна мощ. От стих двадесет и четвърти до последния израз в стих тридесет и първи се простира двуделна линия, представяща период, през който Рим превъзнасяше себе си, последван от падение.

The “time appointed” is the conclusion of the 360 years in the year 330. Verses twenty-seven unto the last phrase of verse thirty-one, which identifies when the papal power, represented as the abomination that maketh desolate was placed on the throne in 538 is the history of pagan Rome in the context of the period of three hundred and sixty years of supreme rule, which is then followed by two hundred and eight years of a progressive fall.

„Определеното време“ е завършекът на 360-те години в годината 330. Стихове двадесет и седем до последната фраза на стих тридесет и първи, която посочва кога папската власт, представена като мерзостта, която докарва запустение, е поставена на престола през 538 г., са историята на езическия Рим в контекста на периода от триста и шестдесет години върховно управление, последван след това от двеста и осем години на постепенно падение.

Therefore the “time” of verse twenty-four begins in 31 BC with an addition of the king of the south to the domain of the king of the north, and it ends in 330 with a division of the king of the north into east and west. From 330 unto 538 pagan Rome progressively falls apart. The various prophetic identifications associated with the various steps of demise of pagan Rome are the prophetic anchors that allow the student of prophecy to recognize God’s prophetic Word. In fulfillment of verse fourteen of Daniel eleven, Rome establishes the vision, and one of the ways that it does that very thing is through its fall. The verse states, “also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.”

Следователно „времето“ от стих двадесет и четвърти започва през 31 г. пр. Хр. с прибавянето на царя на юга към владението на царя на севера и завършва през 330 г. със разделянето на царя на севера на изток и запад. От 330 до 538 г. езическият Рим постепенно се разпада. Различните пророчески отъждествявания, свързани с различните етапи от упадъка на езическия Рим, са пророческите опорни точки, които позволяват на изследователя на пророчеството да разпознае Божието пророческо Слово. В изпълнение на стих четиринадесети от Даниил единадесета глава Рим утвърждава видението и един от начините, по които върши именно това, е чрез своето падение. Стихът гласи: „също и насилниците измежду твоя народ ще се възвеличат, за да утвърдят видението; но ще паднат.“

When Rome is attacked by the ships of Chittim, and thereafter attacks the south, it was not as the either the former or the latter, for from here onward the fall of the Roman power is being portrayed. The first four trumpets of the seven trumpets of Revelation found in chapter eight specifically describe the four major powers that ultimately brought Western Rome to a conclusion by 476. The vision is established when the robbers of thy people exalt themselves and fall. The prophetic vision is illustrated upon the framework of Rome’s fall. Western pagan Rome fell from 330 unto 538. Papal Rome fell in 1798. In the history of the fifth and sixth trumpet Eastern Rome fell to the Ottoman Turks in 1453. Those three falls are part of the vision that is established by the robbers of thy people.

Когато Рим е нападнат от китимските кораби и след това напада юга, това не беше нито както предишното, нито както последващото; защото оттук нататък се изобразява падението на римската власт. Първите четири тръби от седемте тръби в Откровение, намиращи се в осма глава, по-специално описват четирите главни сили, които в крайна сметка доведоха Западния Рим до неговия край към 476 година. Видението се утвърждава, когато грабителите на твоя народ се превъзнасят и падат. Пророческото видение е онагледено върху рамката на падението на Рим. Западният езически Рим падна от 330 до 538 година. Папският Рим падна през 1798 година. В историята на петата и шестата тръба Източният Рим падна под османските турци през 1453 година. Тези три падения са част от видението, което се утвърждава от грабителите на твоя народ.

The verse states, “also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.” From 31 BC to 330 pagan Rome “exalted themselves” in their supremacy over the world. From 330 to 538 pagan Rome fell away to prepare for the man of sin to be seated in the temple of God, proclaiming himself to be God. From 538 unto 1798 the papal power “exalted themselves,” and in 1798 they fell. From 31 BC to 330 Western Rome “exalted” that it was the center of the Roman empire, and from 330 unto 476 it fell. In 330 Constantine exalted that Constantinople was the center of Eastern Rome and in 1453 Eastern Rome fell. The periods of the various representations of Rome, each possess a period where Rome exalts, followed by a period illustrating its fall, for “the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.”

Стихът заявява: „също и насилниците измежду твоя народ ще се възвеличат, за да утвърдят видението; но ще паднат.“ От 31 г. пр. Хр. до 330 г. езическият Рим „се възвеличаваше“ в своето върховенство над света. От 330 до 538 г. езическият Рим западаше, за да подготви пътя човекът на греха да седне в Божия храм, провъзгласявайки себе си за Бог. От 538 до 1798 г. папската власт „се възвеличаваше“, а през 1798 г. падна. От 31 г. пр. Хр. до 330 г. Западният Рим „се възвеличаваше“ с това, че беше центърът на Римската империя, а от 330 до 476 г. падна. През 330 г. Константин възвеличи това, че Константинопол е центърът на Източния Рим, а през 1453 г. Източният Рим падна. Периодите на различните представяния на Рим всеки притежават време, в което Рим се възвеличава, последвано от период, който илюстрира неговото падение, защото „насилниците измежду твоя народ ще се възвеличат, за да утвърдят видението; но ще паднат.“

The Hebrew word translated as “robbers” is better translated as “breakers” for it aligns more closely with the root’s primary sense—to break through or disrupt—rather than strictly “robbers” (which implies theft). The term suggests those who fracture boundaries, laws, or covenants, not just steal goods. Rome is the breaker in Bible prophecy, though it is translated as “robbers” in verse fourteen. In Daniel chapter two Rome is the iron kingdom, and then in chapter seven the fourth beast is also Rome.

Еврейската дума, преведена като „разбойници“, е по-точно да бъде преведена като „разрушители“, защото това е по-близко до основното значение на корена — да пробива или да разрушава — отколкото строго „разбойници“ (което предполага кражба). Терминът насочва към онези, които рушат граници, закони или завети, а не просто открадват имущество. В библейското пророчество Рим е разрушителят, макар в четиринадесети стих да е преведен като „разбойници“. Във втора глава на Даниил Рим е желязното царство, а след това в седма глава четвъртият звяр също е Рим.

> After this I saw in the night visions, and behold a fourth beast, dreadful and terrible, and strong exceedingly; and it had great iron teeth: it devoured and brake in pieces, and stamped the residue with the feet of it: and it was diverse from all the beasts that were before it; and it had ten horns. Daniel 7:7.

> След това видях в нощните видения, и ето, четвърти звяр, страшен и ужасен, и извънредно силен; и имаше големи железни зъби: той поглъщаше и строшаваше, и стъпкваше остатъка с краката си; и се различаваше от всички зверове, които бяха преди него; и имаше десет рога. Даниил 7:7.

The fourth beast–which is Rome–has “iron” teeth, for it is the same fourth kingdom represented as iron in chapter two. In verse seven the fourth beast of Rome “breaks in pieces,” and when it breaks in pieces it “stamped the residue with the feet of it.” The beast of Rome is the iron kingdom and the characteristic of braking in pieces and stamping the residue represents the act of persecution. The persecution brought upon ancient Israel was a “sign.”

Четвъртият звяр — който е Рим — има „железни“ зъби, защото е същото това четвърто царство, представено като желязо във втора глава. В седми стих четвъртият звяр, Рим, „строшава“, и когато строшава, „стъпка остатъка с нозете си“. Звярът Рим е желязното царство, а свойството да строшава и да стъпква остатъка представлява действието на гонение. Гонението, стоварено върху древния Израил, беше „знак“.

> Moreover all these curses shall come upon thee, and shall pursue thee, and overtake thee, till thou be destroyed; because thou hearkenedst not unto the voice of the Lord thy God, to keep his commandments and his statutes which he commanded thee: And they shall be upon thee for a sign and for a wonder, and upon thy seed forever. Because thou servedst not the Lord thy God with joyfulness, and with gladness of heart, for the abundance of all things; Therefore shalt thou serve thine enemies which the Lord shall send against thee, in hunger, and in thirst, and in nakedness, and in want of all things: and he shall put a yoke of iron upon thy neck, until he have destroyed thee. The Lord shall bring a nation against thee from far, from the end of the earth, as swift as the eagle flieth; a nation whose tongue thou shalt not understand; A nation of fierce countenance, which shall not regard the person of the old, nor shew favour to the young. Deuteronomy 28:45–50.

> Освен това всички тия проклятия ще дойдат върху тебе, ще те преследват и ще те настигнат, докле бъдеш погубен; защото не послуша гласа на Господа, твоя Бог, за да пазиш Неговите заповеди и Неговите наредби, които Той ти заповяда. И те ще бъдат върху тебе за знак и за чудо, и върху потомството ти довека. Понеже не послужи на Господа, твоя Бог, с радост и с веселие на сърцето поради изобилието на всичко, затова ще служиш на враговете си, които Господ ще изпрати против тебе, в глад и жажда, в голота и в лишение от всичко; и Той ще положи железен ярем на шията ти, докле те погуби. Господ ще доведе против тебе народ отдалеч, от края на земята, бърз както лети орелът; народ, чийто език няма да разбираш; народ със свирепо лице, който няма да зачете стария, нито ще покаже благоволение към младия. Второзаконие 28:45–50.

The curses upon ancient Israel brought about by their rebellion are a “sign and a wonder, and upon thy seed forever.” The curse was to be brought upon them with “a nation of fierce countenance.” The beast with iron teeth that “breaks in pieces and stamps the residue” in chapter seven is also the fourth kingdom which proceeds from the division of Alexander’s kingdom, and just as with Moses in Deuteronomy, that kingdom is a nation whose tongue ancient Israel would not understand. The kingdom of Rome in Daniel chapter eight is a nation of fierce countenance and a nation who speaks a different language.

Проклятията върху древния Израил, навлечени поради техния бунт, са „знак и чудо, и върху потомството ти до века“. Проклятието трябваше да бъде наведено върху тях чрез „народ със свирепо лице“. Звярът с железни зъби, който „строшава и стъпква остатъка“ в седма глава, е също и четвъртото царство, което произлиза от разделението на царството на Александър; и както при Моисей във Второзаконие, това царство е народ, чийто език древният Израил не би разбирал. Римското царство в осма глава на Даниил е народ със свирепо лице и народ, който говори на различен език.

> Now that being broken, whereas four stood up for it, four kingdoms shall stand up out of the nation, but not in his power. And in the latter time of their kingdom, when the transgressors are come to the full, a king of fierce countenance, and understanding dark sentences, shall stand up. Daniel 8:22, 23.

> А че когато беше строшен и на негово място се издигнаха четири, четири царства ще се издигнат от народа, но не с неговата сила. И в последното време на тяхното царство, когато престъпниците достигнат пълната си мярка, ще се издигне цар с дързък вид, който разбира тъмни изречения. Даниил 8:22, 23.

The “robbers (breakers) of thy people” establish the vision, they exalt themselves and they fall. The fourth iron kingdom was pagan Rome who ruled supremely when exalting themselves, but whose ultimate fall became a prophetic characteristic which establishes the vision. They are breakers for they trample down God’s people through persecution.

„Разбойниците (рушителите) от твоя народ“ утвърждават видението; те се възвисяват и падат. Четвъртото желязно царство беше езическият Рим, който владееше върховно, когато се превъзнасяше, но чийто окончателен падеж се превърна в пророческа характеристика, която утвърждава видението. Те са рушители, защото потъпкват Божия народ чрез гонение.

We will continue this study in the next article.

Ще продължим това изследване в следващата статия.

Back to Articles