Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Two

Книгата на Даниил – Номер четиридесет и две

Connecting Links

Свързващи звена

Author

Jeff Pippenger

Published

January 6, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

John the Baptist was a connecting link prophet.

Йоан Кръстител беше пророк-свързващо звено.

> “The prophet John was the connecting link between the two dispensations. As God’s representative he stood forth to show the relation of the law and the prophets to the Christian dispensation. He was the lesser light, which was to be followed by a greater. The mind of John was illuminated by the Holy Spirit, that he might shed light upon his people; but no other light ever has shone or ever will shine so clearly upon fallen man as that which emanated from the teaching and example of Jesus. Christ and His mission had been but dimly understood as typified in the shadowy sacrifices. Even John had not fully comprehended the future, immortal life through the Saviour.” The Desire of Ages, 220.

> „Пророкът Йоан беше свързващото звено между двете домостроителства. Като Божий представител той застана, за да покаже връзката на закона и пророците с християнското домостроителство. Той беше по-малката светлина, която трябваше да бъде последвана от по-голяма. Умът на Йоан беше озарен от Светия Дух, за да хвърли светлина върху своя народ; но никоя друга светлина никога не е сияла и никога няма да сияе тъй ясно върху падналия човек, както онази, която излъчваше от учението и примера на Исус. Христос и Неговата мисия бяха разбрани само смътно, както бяха предобразени в неясните жертви. Дори Йоан не беше разбрал напълно бъдещия, безсмъртен живот чрез Спасителя.“ Копнежът на вековете, 220.

Jesus was also a connecting link prophet.

Исус беше също и пророк, служещ като свързващо звено.

> “Christ has led the way from earth to heaven. He forms the connecting link between the two worlds. He brings the love and condescension of God to man, and brings man up through His merits to meet the reconciliation of God. Christ is the way, the truth, and the life. It is hard work to follow on, step by step, painfully and slowly, onward and upward, in the path of purity and holiness. But Christ has made ample provision to impart new vigor and divine strength at every advance step in the divine life. This is the knowledge and experience that the hands in the office all want, and must have, or they daily bring reproach upon the cause of Christ.” Testimonies, volume 3, 193.

> „Христос е проправил пътя от земята към небето. Той образува свързващото звено между двата свята. Той донася на човека любовта и снизхождението на Бога и чрез Своите заслуги възвежда човека, за да посрещне Божието примирение. Христос е пътят, истината и животът. Тежък труд е да следваме напред, стъпка по стъпка, болезнено и бавно, напред и нагоре, по пътеката на чистота и святост. Но Христос е направил изобилно осигуряване, за да предава нова бодрост и божествена сила при всяка следваща стъпка в божествения живот. Това е знанието и опитността, които всички работещи в службата желаят и трябва да имат, иначе всекидневно навличат позор върху делото на Христос.“ Свидетелства, том 3, с. 193.

John the Baptist’s prophetic work included connecting the dispensation of the earthly to the heavenly sanctuary. The first words John said when he first saw Jesus was:

Пророческото дело на Йоан Кръстител включваше свързването на домостроителството на земното светилище с небесното светилище. Първите думи, които Йоан изрече, когато за пръв път видя Исус, бяха:

> The next day John seeth Jesus coming unto him, and saith, Behold the Lamb of God, which taketh away the sin of the world. John 1:29.

> На следващия ден Йоан вижда Иисус да идва към него и казва: Ето Божият Агнец, Който взема върху Си греха на света. Йоан 1:29.

But even though John was to identify the transition from ancient Israel unto spiritual Israel, his understanding of that transition was limited.

Но макар че Йоан трябваше да разпознае прехода от древния Израил към духовния Израил, разбирането му за този преход беше ограничено.

> “Said Christ, in vindication of John, ‘But what went ye out for to see? A prophet? yea, I say unto you, and more than a prophet.’ Not only was John a prophet to foretell future events, but he was a child of promise, filled with the Holy Spirit from his birth, and was ordained of God to execute a special work as a reformer, in preparing a people for the reception of Christ. The prophet John was the connecting link between the two dispensations.

> „Каза Христос в оправдание на Йоан: „Но какво излязохте да видите? Пророк ли? Да, казвам ви, и повече от пророк.“ Йоан не само беше пророк, за да предсказва бъдещи събития, но беше и чедо на обещанието, изпълнен със Светия Дух от самото си раждане, и беше определен от Бога да извърши особено дело като реформатор, като подготви народ за приемането на Христос. Пророк Йоан беше свързващото звено между двете домостроителства.

> “The religion of the Jews, in consequence of their departure from God, consisted mostly in ceremony. John was the lesser light, which was to be followed by a greater light. He was to shake the confidence of the people in their traditions, and call their sins to their remembrance, and lead them to repentance; that they might be prepared to appreciate the work of Christ. God communicated to John by inspiration, illuminating the prophet that he might remove the superstition and darkness from the minds of the honest Jews, which had been, through false teachings for generations, gathering upon them.

> „Религията на юдеите, вследствие на тяхното отстъпление от Бога, се състоеше предимно в церемонии. Йоан беше по-малката светлина, която трябваше да бъде последвана от по-голяма светлина. Той трябваше да разклати доверието на народа в техните предания, да им припомни греховете им и да ги доведе до покаяние, за да бъдат подготвени да оценят делото на Христос. Бог съобщи на Йоан чрез вдъхновение, просвещавайки пророка, за да може той да премахне суеверието и мрака от умовете на искрените юдеи, които чрез лъжливи учения в продължение на поколения се бяха натрупвали върху тях.“

> “The least disciple that followed Jesus, that witnessed his miracles, and listened to his divine lessons of instruction, and heard the comforting words which fell from his lips, was more privileged than John the Baptist, for he had a clearer light. No other light has shone, or ever will shine, upon the intellect of sinful, fallen man, save that which was, and is, communicated through Him who is the light of the world. Christ and his mission had been but dimly understood through the shadowy sacrifices. Even John thought that the reign of Christ would be in Jerusalem, and that he would set up a temporal kingdom, the subjects of which would be holy.” Review and Herald, April 8, 1873.

> „Най-незначителният ученик, който следваше Исус, който бе свидетел на Неговите чудеса, слушаше Неговите божествени поучителни уроци и чуваше утешителните думи, падащи от Неговите устни, беше по-облагодетелстван от Йоан Кръстител, защото имаше по-ясна светлина. Никаква друга светлина не е огрявала и никога няма да огрее ума на грешния, паднал човек, освен онази, която е била и е предавана чрез Този, Който е светлината на света. Христос и Неговата мисия бяха разбрани само смътно чрез сенчестите жертви. Дори Йоан мислеше, че царуването на Христос ще бъде в Ерусалим и че Той ще установи временно царство, чиито поданици ще бъдат свети.“ Review and Herald, April 8, 1873.

The apostle Paul was also a connecting link prophet that was to identify the prophetic applications of the literal transitioning unto the spiritual. He understood that literal Jerusalem was no longer the Jerusalem of prophecy, for it then had transitioned unto heavenly Jerusalem.

Апостол Павел беше също и пророк на свързващото звено, който трябваше да разпознае пророческите приложения на буквалния преход към духовното. Той разбираше, че буквалният Йерусалим вече не беше Йерусалимът на пророчеството, защото тогава той бе преминал към небесния Йерусалим.

> For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. Galatians 4:25, 26.

> Защото тая Агар е планината Синай в Арабия и съответства на сегашния Йерусалим, понеже е в робство с децата си. А горният Йерусалим е свободен, който е майка на всички нас. Галатяни 4:25, 26.

In chapter two of 2 Thessalonians, which we have been considering, Paul identified that literal pagan Rome was the power that restrained spiritual papal Rome from ascending to the throne until the year 538. In the chapter he identifies that the “man of sin” which is seated in the temple of God, was the same “king” that Daniel identified in chapter eleven, verse thirty-six. The proof that the “king of the north” in the last six verses of Daniel eleven is the papacy became the key to establish the framework of truth employed by Future for America from the increase of knowledge in 1989.

Във втората глава на 2 Солунци, която разглеждахме, Павел посочи, че буквалният езически Рим е силата, която възпираше духовния папски Рим да се възкачи на престола до 538 година. В тази глава той посочва, че „човекът на греха“, който седи в Божия храм, е същият „цар“, когото Даниил посочва в единадесета глава, тридесет и шести стих. Доказателството, че „северният цар“ в последните шест стиха на Даниил 11 е папството, се превърна в ключа за установяването на рамката на истината, използвана от Future for America чрез увеличението на знанието през 1989 година.

In the same chapter, Paul identified pagan Rome’s work of restraining the rise of the papacy, until the time when pagan Rome would be taken away, and thus identified that “the daily” in the book of Daniel was pagan Rome. That truth became the very key to establish the framework of truth which produced the increase of knowledge in 1798.

В същата глава Павел посочи делото на езическия Рим по възпирането на възхода на папството до времето, когато езическият Рим щеше да бъде отстранен, и така установи, че „ежедневната“ в книгата на Даниил е езическият Рим. Тази истина се превърна в самия ключ за установяването на рамката на истината, която доведе до увеличаването на знанието през 1798 година.

In William Miller’s history the message was proclaimed when a transition from the Philadelphian to the Laodicean movement was to take place. In Future for America’s history the transition from a Laodicean movement unto the Philadelphian movement is now taking place.

В историята на Уилям Милър вестта беше прогласена, когато предстоеше да се извърши преходът от Филаделфийското към Лаодикийското движение. В историята на Future for America сега се извършва преходът от Лаодикийското движение към Филаделфийското движение.

The truth that Paul set forth in 2 Thessalonians that identified the transition from literal pagan Rome unto spiritual papal Rome became the framework for Miller’s prophetic understanding. Both John the Baptist and Paul were raised up to explain the transition from literal to spiritual. William Miller was typified by John the Baptist and in his work it was essential that he recognized the relation and transition of pagan and papal Rome, the transition that John was raised up to identify.

Истината, която Павел изложи във 2 Солунци и чрез която бе определен преходът от буквалния езически Рим към духовния папски Рим, стана рамката за пророческото разбиране на Милър. И Йоан Кръстител, и Павел бяха издигнати, за да обяснят прехода от буквалното към духовното. Уилям Милър бе предобразен чрез Йоан Кръстител и в неговото дело беше съществено той да разпознае връзката и прехода между езическия и папския Рим — преходът, който Йоан бе издигнат да посочи.

There are five references to “the daily” in the book of Daniel, and they always precede a symbol of the papal power. In the context of the prophetic transition we are considering, all five references include the transition from literal Rome to spiritual Rome. “The daily” in the book of Daniel is one of the truths represented upon Habakkuk’s two tables, and is therefore a foundational truth that was to be defended; a truth which would ultimately become covered up with false and counterfeit jewels and coins. It is no accident that every truth represented upon the two sacred charts has direct inspired endorsements within the writings of Ellen White. To reject any of the foundational truths (including “the daily”), is to simultaneously reject the authority of the Spirit of Prophecy.

В книгата на Даниил има пет споменавания на „всекидневната“, и те винаги предшестват символ на папската власт. В контекста на пророческия преход, който разглеждаме, и петте споменавания включват прехода от буквалния Рим към духовния Рим. „Всекидневната“ в книгата на Даниил е една от истините, представени върху двете таблици на Авакум, и следователно е основополагаща истина, която трябваше да бъде защитавана; истина, която в крайна сметка щеше да бъде покрита с фалшиви и подправени скъпоценности и монети. Не е случайно, че всяка истина, представена върху двете свещени карти, има преки боговдъхновени потвърждения в писанията на Елън Уайт. Да се отхвърли която и да е от основополагащите истини (включително „всекидневната“), означава едновременно с това да се отхвърли авторитетът на Духа на пророчеството.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> „Тогава видях относно „Всекидневната“, че думата „жертва“ е добавена чрез човешка мъдрост и не принадлежи на текста; и че Господ даде правилното разбиране за нея на онези, които прогласиха вестта за часа на съда. Когато съществуваше единство, преди 1844 г., почти всички бяха единодушни относно правилното разбиране за „Всекидневната“; но след 1844 г., в объркването, бяха възприети други възгледи и последваха тъмнина и объркване.“ Review and Herald, 1 ноември 1850 г.

Those “who gave the judgment hour cry,” understood “the daily” as a symbol of paganism, and/or pagan Rome. Their understanding included the fact that they understood that the word “sacrifice” did not belong in the passage in Daniel, where it had been added by the translators (by human wisdom) of the King James Bible. The pioneer understanding also included that “the daily” was always presented in connection with one of the two symbols of the papal power, and that paganism (“the daily”), always preceded the papal symbol. They were always identified in the sequence in which they arrived into prophetic history. The books of Daniel and Revelation never deviate from the historical sequence of paganism preceding papalism, and when the book of Revelation introduces the third desolating power of the false prophet, that sequence is always upheld.

Онези, „които дадоха вика за часа на съда“, разбираха „ежедневната“ като символ на езичеството и/или езическия Рим. Тяхното разбиране включваше и факта, че думата „жертва“ не принадлежи на пасажа в Даниил, където е била добавена от преводачите (чрез човешка мъдрост) на Библията на крал Джеймс. Пионерското разбиране включваше също, че „ежедневната“ винаги беше представяна във връзка с един от двата символа на папската власт и че езичеството („ежедневната“) винаги предхождаше папския символ. Те винаги бяха отъждествявани в последователността, в която навлизаха в пророческата история. Книгите Даниил и Откровение никога не се отклоняват от историческата последователност, според която езичеството предхожда папизма, и когато книгата Откровение въвежда третата запустяваща сила на лъжепророка, тази последователност винаги се запазва.

Without Paul’s instruction that the literal things of prophecy transitioned to the spiritual in the time period of the cross, a dilemma is produced with Christ’s prediction of the destruction of Jerusalem found in all the gospels except John. The two symbols of the papacy connected with “the daily” in the book of Daniel are the abomination of desolation and the transgression of desolation. Those two symbols represent the mark of the beast (the abomination) and the image of the beast (the transgression).

Без Павловото наставление, че буквалните неща на пророчеството са преминали в духовните в периода на кръста, възниква затруднение във връзка с Христовото предсказание за разрушението на Ерусалим, намиращо се във всички евангелия с изключение на Йоан. Двата символа на папството, свързани с „ежедневната“ в книгата на Даниил, са мерзостта на запустението и престъплението на запустението. Тези два символа представляват белега на звяра (мерзостта) и образа на звяра (престъплението).

The transgression that allows the papacy to murder those it deems as heretics is the combination of church and state, with the church in control of the relationship. Thus, Daniel represents the combination of church and state which is the image of the papal beast, as the transgression of desolation. The Bible identifies idolatry as an abomination, and all the idolatry of the papal power is represented with its idol sabbath, which John calls the mark of the beast, and Daniel calls the abomination that maketh desolate.

Прегрешението, което позволява на папството да убива онези, които то счита за еретици, е съчетанието на църква и държава, при което църквата контролира това взаимоотношение. Така Даниил представя съчетанието на църква и държава, което е образът на папския звяр, като мерзостта на запустението. Библията определя идолопоклонството като мерзост, и цялото идолопоклонство на папската власт е представено чрез нейния идолски съботен ден, който Йоан нарича белега на звяра, а Даниил — мерзостта, която докарва запустение.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. And it waxed great, even to the host of heaven; and it cast down some of the host and of the stars to the ground, and stamped upon them. Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Daniel 8:9–12.

> И от един от тях излезе един малък рог, който порасна извънредно много към юг и към изток, и към прекрасната земя. И той порасна дори до небесното воинство; и събори на земята някои от воинството и от звездите, и ги стъпка. Да, той се възвеличи дори до Княза на воинството, и чрез него бе отнета всекидневната жертва, и мястото на Неговото светилище бе съборено. И му се даде воинство против всекидневната жертва поради престъпление, и то повали истината на земята; и действаше, и преуспяваше. Даниил 8:9–12.

We will address these verses in greater detail in another article, but in verse eleven, the power that magnified itself against Christ was pagan Rome, when they attempted to kill him at his birth and then finally did so at the cross. The verse states that “by him” (pagan Rome), “the daily was taken away.” The Hebrew word translated as “taken away” is “rum,” and it means “to lift up and exalt”. Pagan Rome would lift up and exalt the religion of paganism, and they did that very thing in history. This is why they are called “pagan” Rome.

Ще разгледаме тези стихове по-подробно в друга статия, но в единадесети стих силата, която се възвеличи против Христос, беше езическият Рим, когато се опитаха да Го убият при раждането Му и след това накрая сториха това на кръста. Стихът заявява, че „чрез него“ (езическия Рим) „всекидневната беше отнета“. Еврейската дума, преведена като „отнета“, е „rum“ и означава „да се издигне и възвеличи“. Езическият Рим щеше да издигне и възвеличи религията на езичеството, и именно това направи в историята. Ето защо те са наречени „езическия“ Рим.

The next verse identifies that papal Rome, was given a “host” (military power), that was against, or was to overcome “the daily” (paganism). This also is a fact of history, for military strength was employed by the papacy (though she never has her own army), to overcome the restraint placed upon her rise to power. That power came from pagan Rome. The military power that she employed was given unto her through “transgression,” for the transgression that allowed her to control the armies of the kings that placed her on the throne in the year 538, was the transgression of the combination of church and state. First pagan Rome is addressed in verse eleven, informing the student that pagan Rome would stand up against Christ, and that it would exalt the religion of paganism.

Следващият стих посочва, че на папския Рим бе дадена „войска“ (военна сила), която беше против „ежедневната“ или трябваше да я преодолее („ежедневната“ — езичеството). И това също е исторически факт, защото военна мощ бе употребена от папството (макар то никога да не е имало собствена войска), за да бъде преодоляно възпирането, наложено върху неговото издигане към власт. Тази сила идваше от езическия Рим. Военната сила, която то употреби, му бе дадена чрез „престъпление“, защото престъплението, което му позволи да упражнява контрол над армиите на царете, поставили го на престола в 538 година, беше престъплението на съюза между църква и държава. Най-напред в единадесетия стих се говори за езическия Рим, като на изучаващия се известява, че езическият Рим ще се изправи против Христос и че ще възвеличи религията на езичеството.

The next verse describes the transgression of the combination of church and state that allowed the papacy to overcome and remove the restraint that pagan Rome had exercised against her. History upholds the application of both those verses. “The daily” represents either pagan Rome, the power that stood against Christ, or the religion of paganism that was exalted by pagan Rome. The symbol of “the daily” is then followed by the papacy, as it identifies the transgression of church and state that is what empowers the papacy with an army to do its dirty work. Daniel’s third use of “the daily,” is the question that produces the answer, that is the central pillar of Adventism.

Следващият стих описва престъплението на съюза между църква и държава, което позволи на папството да надделее и да премахне възпиращото влияние, което езическият Рим беше упражнявал срещу него. Историята потвърждава приложението и на двата стиха. „Ежедневната“ представлява или езическия Рим — силата, която се противопоставяше на Христос, — или религията на езичеството, която бе възвеличена от езическия Рим. След това символът на „ежедневната“ е последван от папството, тъй като той посочва престъплението на църква и държава, което именно овластява папството с войнство да върши мръсното си дело. Третата употреба на „ежедневната“ от Даниил е въпросът, който поражда отговора, представляващ централния стълб на адвентизма.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Тогава чух един светец да говори; и друг светец рече на онзи определен светец, който говореше: Докога ще трае видението за всекидневната жертва и за престъплението, което докарва запустение, та и светилището, и множеството да бъдат предадени на потъпкване? Даниил 8:13.

In this verse, the question is asked of how long shall the vision be, thus asking for an answer that represents duration, and not a point in time. The question is not on what date will the vision be fulfilled, but what is the duration of the vision. The verse does not ask “When?”, it asks, “How long?” The vision is about the desolating powers of paganism, represented as “the daily,” and papalism as represented by the transgression of the papacy that is accomplished when she commits fornication with the kings of the earth. Those two desolating powers of paganism followed by papalism were to trample down the sanctuary and the host for a period of “seven times.”

В този стих се задава въпросът докога ще трае видението, като по този начин се търси отговор, който изразява продължителност, а не определен момент във времето. Въпросът не е на коя дата ще се изпълни видението, а каква е неговата продължителност. Стихът не пита: „Кога?“, а пита: „Докога?“ Видението е за опустошителните сили на езичеството, представено като „ежедневната“, и на папството, представено чрез престъплението на папството, което се извършва, когато тя блудства с земните царе. Тези две опустошителни сили — езичеството, последвано от папството — трябваше да потъпкват светилището и воинството за период от „седем времена“.

It is important to recognize that the trampling down of the literal sanctuary which began in the time of Babylon, and continued through to the destruction of Jerusalem by pagan Rome in 70 AD, was done by pagan powers from the beginning of the history to the end. Thus, it was literal paganism in the plural that trampled down the literal sanctuary and literal host (God’s people). But it was spiritual Rome that trampled down spiritual Jerusalem and spiritual Israel.

Важно е да се признае, че потъпкването на буквалното светилище, което започна по времето на Вавилон и продължи до разрушаването на Ерусалим от езическия Рим през 70 г. сл. Хр., бе извършвано от езически сили от началото до края на тази история. Следователно именно буквалното езичество, в множествено число, потъпка буквалното светилище и буквалното войнство (Божия народ). Но духовният Рим потъпка духовния Ерусалим и духовния Израил.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 11:2, 3.

> Но външния двор на храма остави вън и не го измервай, защото е даден на езичниците; и те ще тъпчат светия град четиридесет и два месеца. И Аз ще дам власт на двамата Си свидетели, и те ще пророкуват хиляда двеста и шестдесет дни, облечени във вретище. Откровение 11:2, 3.

John the Baptist was a connecting link prophet that identified the change of dispensation from the earthly sanctuary to the heavenly, without knowing the fullness of his work. Paul was a connecting link prophet that identified the change of dispensation from literal Israel (the host) to spiritual Israel. The Jerusalem that was trampled down for forty-two months was spiritual Jerusalem.

Йоан Кръстител беше пророк на свързващото звено, който посочи промяната на домостроителството от земното светилище към небесното, без да познава пълнотата на своето дело. Павел беше пророк на свързващото звено, който посочи промяната на домостроителството от буквалния Израил (множеството) към духовния Израил. Ерусалимът, който бе потъпкван четиридесет и два месеца, беше духовният Ерусалим.

> “The periods here mentioned—forty and two months,” and ‘a thousand two hundred and threescore days’—are the same, alike representing the time in which the church of Christ was to suffer oppression from Rome. The 1260 years of papal supremacy began in A.D. 538, and would therefore terminate in 1798. At that time a French army entered Rome and made the pope a prisoner, and he died in exile. Though a new pope was soon afterward elected, the papal hierarchy has never since been able to wield the power which it before possessed.” The Great Controversy, 266.

> „Посочените тук периоди — „четиридесет и два месеца“ и „хиляда двеста и шестдесет дни“ — са едни и същи, като еднакво представят времето, през което Христовата църква трябваше да търпи потисничество от Рим. Тези 1260 години на папско върховенство започнаха в 538 г. сл. Хр. и следователно трябваше да завършат през 1798 г. По това време френска армия влезе в Рим и взе папата в плен, а той умря в изгнание. Макар скоро след това да беше избран нов папа, папската йерархия никога оттогава не е била в състояние да упражнява властта, която преди това притежаваше.“ Великата борба, 266.

Paul identified that at the transition which took place in the history of the cross, spiritual Jerusalem which “is above,” became the city which God chose to place his name, and literal Jerusalem ceased to be the Jerusalem of Bible prophecy.

Павел посочи, че при прехода, настъпил в историята на кръста, духовният Йерусалим, който „е горе“, стана градът, който Бог избра, за да постави името Си там, а буквалният Йерусалим престана да бъде Йерусалимът на библейското пророчество.

> For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. Galatians 4:25, 26.

> Защото тази Агар е планината Синай в Арабия и съответства на сегашния Йерусалим, който е в робство с децата си. А небесният Йерусалим е свободен, който е майка на всички нас. Галатяни 4:25, 26.

This truth is essential to understand correctly, and the false application of literal Jerusalem as the symbol of Bible prophecy is part of the deception created by the Jesuits to undermine the truth that the pope of Rome is the antichrist. That false teaching produces a belief within apostate Protestantism that allows them to incorrectly look to the modern Jewish nation of Israel as a symbol of prophecy. Literal Jerusalem ceased to be God’s Jerusalem in the time of the cross.

Тази истина е съществено важно да бъде разбрана правилно, а погрешното прилагане на буквалния Йерусалим като символ на библейското пророчество е част от измамата, създадена от йезуитите, за да подкопае истината, че римският папа е антихристът. Това лъжливо учение поражда в отстъпилото протестантство убеждение, което им позволява погрешно да гледат на съвременната еврейска държава Израил като на пророчески символ. Буквалният Йерусалим престана да бъде Божият Йерусалим по времето на кръста.

> “The city of Jerusalem is no longer a sacred place. The curse of God is upon it because of the rejection and crucifixion of Christ. A dark blot of guilt rests upon it, and never again will it be a sacred place until it has been cleansed by the purifying fires of heaven. At the time when this sin-cursed earth is purified from every stain of sin, Christ will again stand upon the Mount of Olives. As His feet rest upon it, it will part asunder, and become a great plain, prepared for the city of God.” Review and Herald, July 30, 1901.

> „Градът Йерусалим вече не е свято място. Божието проклятие е върху него поради отхвърлянето и разпятието на Христос. Тъмно петно на вина лежи върху него и никога вече няма да бъде свято място, докато не бъде очистен чрез пречистващите огньове на небето. Във времето, когато тази от греха прокълната земя бъде очистена от всяко петно на греха, Христос отново ще застане на Елеонския хълм. Когато нозете Му стъпят върху него, той ще се разцепи и ще стане голяма равнина, приготвена за Божия град.“ Review and Herald, July 30, 1901.

The relevance of the distinction between literal Jerusalem and spiritual Jerusalem will be addressed as we consider Christ’s prophecy of the end of the world. The fourth time Daniel identifies “the daily,” is in chapter eleven.

Значението на разграничението между буквалния Йерусалим и духовния Йерусалим ще бъде разгледано, когато разглеждаме Христовото пророчество за края на света. Четвъртият път, когато Даниил посочва „ежедневната“, е в единадесета глава.

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:31.

> И сили ще застанат от негова страна, и ще осквернят светилището на силата, и ще отмахнат всекидневната жертва, и ще поставят мерзостта, която докарва запустение. Даниил 11:31.

This verse is identifying the work of pagan Rome in placing the papacy on the throne of the earth in the year 538. The “arms” represent the military strength of pagan Rome that stood up for the papacy beginning with Clovis, king of the Franks in the year 496. Different European kings worked for the placement of the papacy following Clovis, but the verse is identifying four things the European kings (arms) did for the papacy, once they transgressed by forming a church and state alliance with the whore of Tyre.

Този стих посочва делото на езическия Рим при поставянето на папството на земния престол през 538 година. „Мишците“ представляват военната сила на езическия Рим, която се издигна в подкрепа на папството, започвайки с Хлодвиг, царя на франките, през 496 година. Различни европейски царе работиха за въздигането на папството след Хлодвиг, но стихът посочва четири неща, които европейските царе („мишците“) извършиха за папството, след като престъпиха, като образуваха съюз между църква и държава с тирската блудница.

Once they stood up for the papacy, they “polluted” or destroyed the city of Rome, which was the symbol of strength of both pagan and papal Rome. The pollution of the verse was carried out repeatedly through the years, as the city of Rome was brought under continuous military attacks. Those European kings (the arms), would also “take away the daily.” The Hebrew word translated as “take away” in this verse is not “rum,” as it was in chapter eight. In this verse, the word translated as “take away,” is “sur,” and it means to remove. The arms of the European kings would remove the pagan resistance to the rise of the papacy in the year 508. Then in the year 538, those arms would place the papacy on the throne of the earth. Then at the Counsel of Orleans, in that very year, the papacy implemented a Sunday law.

След като застанаха в защита на папството, те „оскверниха“ или разрушиха града Рим, който беше символът на силата както на езическия, така и на папския Рим. Оскверняването от стиха се извършваше многократно през годините, тъй като градът Рим беше подложен на непрекъснати военни нападения. Тези европейски царе (мишците) също щяха да „отнемат ежедневната“. Еврейската дума, преведена в този стих като „отнемат“, не е „rum“, както беше в осма глава. В този стих думата, преведена като „отнемат“, е „sur“ и означава да се премахне. Мишците на европейските царе щяха да премахнат езическата съпротива срещу въздигането на папството в 508 година. След това, в 538 година, тези мишци щяха да поставят папството на престола на земята. После, на Събора в Орлеан, в същата тази година, папството въведе неделен закон.

Sunday as a day of worship is what Sister White calls the “idol” sabbath, and idolatry is the perfect biblical definition of the word “abomination”. In the year 538, the arms of pagan Rome placed the abomination that maketh desolate.

Неделята като ден за поклонение е това, което сестра Уайт нарича „идолна“ събота, а идолопоклонството е съвършеното библейско определение на думата „мерзост“. През 538 година мишците на езическия Рим поставиха мерзостта, която докарва запустение.

> “All who will exalt and worship the idol Sabbath, a day that God has not blessed, help the devil and his angels with all the power of their God-given ability, which they have perverted to a wrong use. Inspired by another spirit, which blinds their discernment, they cannot see that the exaltation of Sunday is entirely the institution of the Catholic Church.” Selected Messages, book 3, 423.

> „Всички, които ще възвеличат и се поклонят на идолската събота, ден, който Бог не е благословил, подпомагат дявола и неговите ангели с цялата сила на своите дарувани от Бога способности, които са извратили за неправилна употреба. Вдъхновявани от друг дух, който заслепява тяхната разсъдителност, те не могат да видят, че възвеличаването на неделята е изцяло установление на Католическата църква.“ Избрани вести, книга 3, 423.

Prophecy and history uphold the application we have just identified for verse thirty-one. When we say prophecy upholds this application, we are referring to the fact that there are other prophecies which address these same facts, without bringing them into the discussion at this time. The fifth and final time Daniel uses “the daily,” is found in chapter twelve.

Пророчеството и историята потвърждават приложението, което току-що установихме за тридесет и първи стих. Когато казваме, че пророчеството потвърждава това приложение, имаме предвид факта, че има и други пророчества, които разглеждат същите тези факти, без да ги въвеждаме в обсъждане в настоящия момент. Петият и последен път, когато Даниил употребява „ежедневната“, се намира в дванадесета глава.

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days. Daniel 12:11, 12.

> И от времето, когато бъде отнета всекидневната жертва и бъде поставена мерзостта, която докарва запустение, ще има хиляда двеста и деветдесет дни. Блажен е онзи, който очаква и достигне до хиляда триста тридесет и петте дни. Даниил 12:11, 12.

Prophecy and history uphold that in the year 508, the resistance to the rise of the papacy essentially ended, when the last of three geographical obstacles (the Goths), were plucked up as Daniel chapter seven identifies.

Пророчеството и историята потвърждават, че през 508 година съпротивата срещу въздигането на папството по същество приключва, когато последната от трите географски пречки (готите) бива изтръгната, както е посочено в седма глава на Даниил.

> I considered the horns, and, behold, there came up among them another little horn, before whom there were three of the first horns plucked up by the roots: and, behold, in this horn were eyes like the eyes of man, and a mouth speaking great things. Daniel 7:8.

> Гледах роговете, и ето, между тях се издигна друг, малък рог, пред когото три от първите рогове бяха изтръгнати с корените си; и ето, на този рог имаше очи като човешки очи и уста, която говореше големи неща. Даниил 7:8.

The three horns being removed are illustrated on the two sacred tables, and when the third of those three geographical obstacles was driven out of the city of Rome, in the year 508, the resistance against the rise of the papal power was taken away. The setting up referenced in verse eleven, represents the thirty years between 508 and 538. It identifies thirty years where the preparation of establishing the man of sin in the temple of God was accomplished.

Трите рога, които биват премахнати, са илюстрирани върху двете свещени плочи, и когато третото от тези три географски препятствия бе прогонено от град Рим, през 508 година, съпротивата срещу въздигането на папската власт бе отстранена. Поставянето, за което се говори в единадесети стих, представя тридесетте години между 508 и 538. То посочва тридесет години, през които бе осъществена подготовката за установяването на човека на греха в Божия храм.

The word translated as “taken away” is also “sur,” which means to remove, and in 508, the resistance against the rise of the papacy was removed (taken away). From that date, twelve hundred and ninety years takes you to 1798, and the deadly wound of the papacy. Thirteen hundred and thirty-five days takes you to the first disappointment, and the beginning of the tarrying time at the very end of the year 1843. The verse promises a blessing to those who “cometh” to 1843. The word “cometh” means to touch. The first day of 1844, marks the first disappointment, but the last day of 1843, touches the first moment of 1844. The last day of a year touches the first day of the following year. The blessing associated with that date is upheld by history and prophecy.

Думата, преведена като „отнето“, е също „sur“, което означава да се премахне, и през 508 г. съпротивата срещу възхода на папството бе премахната (отнета). От тази дата хиляда двеста и деветдесет години ви отвеждат до 1798 г. и до смъртоносната рана на папството. Хиляда триста тридесет и пет дни ви отвеждат до първото разочарование и до началото на времето на забавянето в самия край на 1843 година. Стихът обещава благословение на онези, които „достигнат“ до 1843 г. Думата „достигнат“ означава да се докосне. Първият ден на 1844 г. отбелязва първото разочарование, но последният ден на 1843 г. се докосва до първия миг на 1844 г. Последният ден на една година се докосва до първия ден на следващата година. Благословението, свързано с тази дата, се потвърждава от историята и пророчеството.

We will continue our consideration of the significance of “the daily” as a foundational truth in the next article.

Ще продължим разглеждането на значението на „ежедневната“ като основополагаща истина в следващата статия.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> „Всички вестѝ, дадени от 1840 до 1844 година, трябва сега да бъдат изявени с мощ, защото има много хора, които са изгубили ориентирите си. Вестите трябва да отидат до всички църкви.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> „Христос каза: „Блажени са вашите очи, защото виждат; и вашите уши, защото чуват. Защото истина ви казвам, че много пророци и праведни човеци са желали да видят онова, което вие виждате, и не са го видели; и да чуят онова, което вие чувате, и не са го чули“ [Матей 13:16, 17]. Блажени са очите, които видяха нещата, видени през 1843 и 1844 година.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> „Вестта бе дадена. И не бива да има никакво забавяне в повтарянето на вестта, защото белезите на времето се изпълняват; заключителното дело трябва да бъде извършено. Велико дело ще бъде извършено за кратко време. Скоро, по Божие назначение, ще бъде дадена вест, която ще прерасне в силен вик. Тогава Даниил ще застане в своя дял, за да даде своето свидетелство.“ Manuscript Releases, том 21, 437.

Back to Articles