Article

# The Book of Daniel - Number Forty-One

Книгата на Даниил — Число четиридесет и едно

Paul’s Prophetic Ministry: Connecting Ancient Israel to Spiritual Israel

Пророческото служение на Павел: Свързване на древния Израил с духовния Израил

Author

Jeff Pippenger

Published

January 5, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The apostle Paul was the connecting link between ancient Israel and spiritual Israel, for his ministry, his name, his personal circumstances and his prophetic work all testify to this truth. He identified himself as the least of the apostles, for he had persecuted God’s people.

Апостол Павел беше свързващото звено между древния Израил и духовния Израил, защото неговото служение, неговото име, неговите лични обстоятелства и неговото пророческо дело свидетелстват за тази истина. Той се определяше като най-малкия от апостолите, защото беше гонел Божия народ.

> For I am the least of the apostles, that am not meet to be called an apostle, because I persecuted the church of God. 1 Corinthians 15:19.

> Защото аз съм най-малкият от апостолите, който не съм достоен да се нарека апостол, понеже гоних Божията църква. 1 Коринтяни 15:19.

The name he was given at conversion was Paul, which means small or little, for he was the least of the apostles. Yet his original name was Saul, which means “selected”.

Името, което му бе дадено при обръщението, беше Павел, което означава „малък“ или „незначителен“, защото той беше най-малкият от апостолите. А първоначалното му име беше Савел, което означава „избран“.

> Then Ananias answered, Lord, I have heard by many of this man, how much evil he hath done to thy saints at Jerusalem: And here he hath authority from the chief priests to bind all that call on thy name. But the Lord said unto him, Go thy way: for he is a chosen vessel unto me, to bear my name before the Gentiles, and kings, and the children of Israel, Acts 9:13–15.

> Тогава Анания отговори: Господи, от мнозина съм чул за този човек, колко много зло е сторил на Твоите светии в Йерусалим; и тук има власт от първосвещениците да върже всички, които призовават Твоето име. Но Господ му каза: Иди си по пътя, защото той Ми е избран съсъд, за да носи Моето име пред езичниците и царе, и пред синовете на Израил. Деяния 9:13–15.

Saul was “a chosen vessel” to carry the gospel to the Gentiles, but he had to first be converted and humbled into Paul (small), for he was going to need to be powerful. Paul understood his strength was found in his smallness, or his weakness.

Савел беше „избран съд“, за да занесе благовестието на езичниците, но най-напред трябваше да бъде обърнат и смирен до Павел (малък), защото щеше да има нужда да бъде силен. Павел разбираше, че силата му се намира в неговата малкост, или в неговата слабост.

> And lest I should be exalted above measure through the abundance of the revelations, there was given to me a thorn in the flesh, the messenger of Satan to buffet me, lest I should be exalted above measure. For this thing I besought the Lord thrice, that it might depart from me. And he said unto me, My grace is sufficient for thee: for my strength is made perfect in weakness. Most gladly therefore will I rather glory in my infirmities, that the power of Christ may rest upon me. Therefore I take pleasure in infirmities, in reproaches, in necessities, in persecutions, in distresses for Christ’s sake: for when I am weak, then am I strong. 2 Corinthians 12:7–10.

> И за да не се превъзнасям прекомерно поради изобилието на откровенията, даде ми се трън в плътта, пратеник на Сатана, да ме мъчи, за да не се превъзнасям прекомерно. За това нещо три пъти молих Господа да се отдалечи от мене. И Той ми каза: Доволна ти е Моята благодат; защото силата Ми в немощ се усъвършенства. Затова с най-голяма радост по-добре ще се похваля с немощите си, за да почива върху мене Христовата сила. Затова намирам благоволение в немощи, в укори, в нужди, в гонения, в притеснения заради Христа; защото, когато съм немощен, тогава съм силен. 2 Коринтяни 12:7–10.

Saul was “selected”, but in order for him to be strong he was made small (Paul). He was chosen to take the gospel to the Gentiles, but he had been selected in part because of his knowledge of the Old Testament.

Саул беше „избран“, но за да бъде силен, бе направен малък (Павел). Той беше избран да занесе благовестието на езичниците, но бе избран отчасти поради познанието си на Стария завет.

> Especially because I know thee to be expert in all customs and questions which are among the Jews: wherefore I beseech thee to hear me patiently. My manner of life from my youth, which was at the first among mine own nation at Jerusalem, know all the Jews; Which knew me from the beginning, if they would testify, that after the most straitest sect of our religion I lived a Pharisee. Acts 26:3–5.

> Особено понеже зная, че ти си вещ във всички обичаи и въпроси, които са между юдеите; затова те моля да ме изслушаш търпеливо. Моя живот от младостта ми, който отначало премина между моя народ в Ерусалим, е известен на всички юдеи; които, ако биха засвидетелствали, ме познават от самото начало, че според най-строгото учение на нашата вяра живях като фарисей. Деяния 26:3–5.

Saul had been trained by Gamaliel, who was considered one of the greatest teachers of the Scriptures of the Old Testament.

Савел беше обучаван от Гамалиил, който беше смятан за един от най-великите учители на писанията на Стария завет.

> “The request was granted, and ‘Paul stood on the stairs, and beckoned with the hand unto the people.’ The gesture attracted their attention, while his bearing commanded respect. ‘And when there was made a great silence, he spake unto them in the Hebrew tongue, saying, Men, brethren, and fathers, hear ye my defense which I make now unto you.’ At the sound of the familiar Hebrew words, ‘they kept the more silence,’ and in the universal hush he continued: “‘I am verily a man which am a Jew, born in Tarsus, a city in Cilicia, yet brought up in this city at the feet of Gamaliel, and taught according to the perfect manner of the law of the fathers, and was zealous toward God, as ye all are this day.’ None could deny the apostle’s statements, as the facts that he referred to were well known to many who were still living in Jerusalem.” Acts of the Apostles, 408.

> „Молбата бе удовлетворена и „Павел застана на стъпалата и направи знак с ръка към народа.“ Този жест привлече вниманието им, а държането му внушаваше уважение. „И когато настана голяма тишина, той им заговори на еврейски език, казвайки: Мъже, братя и отци, изслушайте защитата ми, която сега представям пред вас.“ При звука на познатите еврейски думи „те замълчаха още повече“ и в настъпилата всеобща тишина той продължи: „Аз наистина съм юдеин, роден в Тарс, град в Киликия, но възпитан в този град при нозете на Гамалиил и обучен според съвършения начин на закона на отците, и бях ревностен към Бога, както сте и вие всички днес.“ Никой не можеше да отрече твърденията на апостола, тъй като фактите, за които той се позоваваше, бяха добре известни на мнозина, които още живееха в Ерусалим.“ Деяния на апостолите, 408.

Saul had not been chosen at random, and one of the specific purposes of Paul’s ministry was to bridge the sacred history of literal Israel with the sacred history of spiritual Israel. In conjunction with this fact, he authored the majority of the New Testament. One chapter of his writings identifies the support for the framework of the first angels’ message and also for the framework of the third angels’ message. The passage is a monument in the history of Adventism that identifies the distinction between the wise and foolish in the beginning and ending of Adventism.

Саул не беше избран случайно, и една от конкретните цели на служението на Павел беше да свърже свещената история на буквалния Израил със свещената история на духовния Израил. Във връзка с този факт той е автор на по-голямата част от Новия завет. Една глава от неговите писания посочва основанието за рамката на вестта на първия ангел, а също и за рамката на вестта на третия ангел. Този пасаж е паметник в историята на адвентизма, който обозначава разграничението между мъдрите и неразумните в началото и в края на адвентизма.

> Now we beseech you, brethren, by the coming of our Lord Jesus Christ, and by our gathering together unto him, That ye be not soon shaken in mind, or be troubled, neither by spirit, nor by word, nor by letter as from us, as that the day of Christ is at hand. Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God. Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things? And now ye know what withholdeth that he might be revealed in his time. For the mystery of iniquity doth already work: only he who now letteth will let, until he be taken out of the way. And then shall that Wicked be revealed, whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming: Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:1–12.

> И тъй, молим ви, братя, относно пришествието на нашия Господ Иисус Христос и нашето събиране при Него, да не се разколебавате скоро в ума си, нито да се смущавате нито от дух, нито от слово, нито от послание, като че ли изпратено от нас, сякаш денят Христов е настанал. Никой да не ви мами по никакъв начин; защото това няма да бъде, докле първо не дойде отстъплението и не се яви човекът на греха, синът на погибелта, който се противи и превъзнася над всичко, което се нарича Бог, или на което се отдава поклонение; тъй щото той, като Бог, сяда в Божия храм и представя себе си за Бог. Не помните ли, че още когато бях при вас, ви казвах това? И сега знаете онова, което го задържа, за да се яви в своето време. Защото тайната на беззаконието вече действа; само че има един, който сега възпира, докато бъде отстранен. И тогава ще се яви беззаконникът, когото Господ ще погуби с духа на устата Си и ще унищожи с явяването на Своето пришествие — него, чието идване е по действие на сатаната, с всякаква сила, знамения и лъжливи чудеса, и с всяка измама на неправдата между онези, които загиват, защото не приеха любовта към истината, за да се спасят. И затова Бог ще им изпрати силно заблуждение, та да повярват на лъжата, за да бъдат осъдени всички, които не повярваха на истината, а благоволиха в неправдата. 2 Солунци 2:1–12.

The context of this passage is the consideration of when Christ would return the second time. Paul reminds the Thessalonians that he has already answered that concern previously when he stated, “Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things?” Paul was attempting to prevent the brethren from being deceived upon the subject of “the coming of our Lord Jesus Christ, and by our gathering together unto him.”

Контекстът на този пасаж е разглеждането на въпроса кога Христос ще се върне за втори път. Павел напомня на солунците, че вече е отговорил по-рано на тази загриженост, когато казва: „Не помните ли, че, когато бях още при вас, ви казвах това?“ Павел се стремеше да предпази братята от това да бъдат измамени по въпроса за „пришествието на нашия Господ Исус Христос и нашето събиране при Него“.

The historians identify that half of William Miller’s message was based upon his identification of the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, and verse fourteen. The other half of his message, that is sometimes not recognized, is his work of refuting the false teachings concerning the Second Coming of Christ.

Историците посочват, че половината от вестта на Уилям Милър се основаваше върху неговото отъждествяване на двадесет и трите стотин години от Даниил, осма глава, стих четиринадесети. Другата половина от неговата вест, която понякога не се разпознава, е неговият труд по опровергаването на лъжливите учения относно Второто пришествие на Христос.

Based upon the false Jesuit methodology there was (and still is) a prominent false teaching that William Miller consistently opposed. It was the false teaching that the Lord’s second coming was preceded by a thousand years of peace called the “temporal millennium” which Sister White also opposed.

Въз основа на лъжливата йезуитска методология съществуваше (и все още съществува) едно видимо лъжливо учение, на което Уилям Милър последователно се противопоставяше. Това беше лъжливото учение, че второто пришествие на Господа е предшествано от хиляда години мир, наричани „временният милениум“, на което и Сестра Уайт също се противопоставяше.

Miller’s work was also establishing the truth of the literal return of Christ, in opposition to the various false ideas concerning the millennium that were prevalent in his history. Paul is addressing the Second Coming in 2 Thessalonians, so the passage was part of Miller’s understanding of a literal Second Coming. The chapter was “Present Truth” for Miller.

Делото на Милър също така утвърждаваше истината за буквалното завръщане на Христос, в противоположност на различните лъжливи възгледи относно хилядолетието, които бяха широко разпространени в неговото време. Павел разглежда Второто пришествие във 2 Солунци, така че този откъс беше част от разбирането на Милър за едно буквално Второ пришествие. Тази глава беше „Настояща истина“ за Милър.

Paul identifies an important sequence of events connected with the Second Coming, and also provides the logic of why the Thessalonians should not expect the return of the Lord in their lifetime. Paul says, “Now we beseech you, brethren, by the coming of our Lord Jesus Christ, and by our gathering together unto him.” The word “beseech” means to interrogate. Paul is reasoning out the elements associated with the Second Coming and leading his audience through a type of interrogation, meant to produce analysis of his logic by his hearers.

Павел посочва една важна последователност от събития, свързани с Второто пришествие, и също така излага логиката защо солунците не бива да очакват завръщането на Господа приживе. Павел казва: „А ви молим, братя, относно пришествието на нашия Господ Иисус Христос и нашето събиране при Него.“ Думата „молим“ означава да се разпитва. Павел разсъждава върху елементите, свързани с Второто пришествие, и води своята аудитория чрез един вид разпит, предназначен да породи анализ на неговата логика у слушателите му.

The structure of his logic is that before Christ returns a second time, the papacy must be identified and reign, and that before the papacy arrives in history there must be a falling away. The falling away was yet future, so the arrival of the papacy was even beyond that. So how could anyone be deceived into thinking Christ’s return was soon? He uses several symbols of the papacy in order to establish just who that power is that is revealed after the falling away. He calls the papacy the “man of sin,” that “wicked,” “the son of perdition” and the “mystery of iniquity.” Sister White is clear these are all symbols identifying the papacy.

Структурата на неговата логика е, че преди Христос да се завърне втори път, папството трябва да бъде разпознато и да царува, и че преди папството да се появи в историята, трябва да настъпи отстъпление. Отстъплението все още беше бъдещо, така че появата на папството беше още по-далеч отвъд него. И тъй, как би могъл някой да бъде измамен да мисли, че Христовото завръщане е близо? Той използва няколко символа на папството, за да установи коя именно е онази власт, която се разкрива след отстъплението. Той нарича папството „човекът на греха“, „онзи беззаконник“, „синът на погибелта“ и „тайната на беззаконието“. Сестра Уайт ясно посочва, че всичко това са символи, които обозначават папството.

> “But before the coming of Christ, important developments in the religious world, foretold in prophecy, were to take place. The apostle declared: ‘Be not soon shaken in mind, or be troubled, neither by spirit, nor by word, nor by letter as from us, as that the day of Christ is at hand. Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshiped; so that he as God sitteth in the temple of God, showing himself that he is God.’

> „Но преди идването на Христос трябваше да настъпят важни развития в религиозния свят, предсказани в пророчеството. Апостолът заявява: „Да не се смущавате лесно в ума си, нито да се плашите, нито от дух, нито от слово, нито от послание, уж изпратено от нас, като че ли денят Христов е настъпил. Никой да не ви мами по никакъв начин; защото това няма да бъде, докато първо не дойде отстъплението и не се открие човекът на греха, синът на погибелта; който се противи и превъзнася себе си над всичко, което се нарича Бог или на което се отдава поклонение, така че като Бог сяда в Божия храм и представя себе си за Бог.“

> “Paul’s words were not to be misinterpreted. It was not to be taught that he, by special revelation, had warned the Thessalonians of the immediate coming of Christ. Such a position would cause confusion of faith; for disappointment often leads to unbelief. The apostle therefore cautioned the brethren to receive no such message as coming from him, and he proceeded to emphasize the fact that the papal power, so clearly described by the prophet Daniel, was yet to rise and wage war against God’s people. Until this power should have performed its deadly and blasphemous work, it would be in vain for the church to look for the coming of their Lord. ‘Remember ye not,’ Paul inquired, ‘that, when I was yet with you, I told you these things?’

> „Думите на Павел не биваше да бъдат тълкувани погрешно. Не трябваше да се поучава, че той, чрез особено откровение, е предупредил солунците за непосредственото идване на Христос. Подобно становище би предизвикало объркване във вярата; защото разочарованието често води до неверие. Затова апостолът предупреди братята да не приемат никакво такова послание като идващо от него и пристъпи да подчертае факта, че папската власт, тъй ясно описана от пророк Даниил, тепърва предстоеше да се издигне и да воюва против Божия народ. Докато тази власт не извършеше своето смъртоносно и богохулно дело, за църквата би било напразно да очаква идването на своя Господ. „Не помните ли — попита Павел, — че още когато бях при вас, ви казвах това?““

> “Terrible were the trials that were to beset the true church. Even at the time when the apostle was writing, the ‘mystery of iniquity’ had already begun to work. The developments that were to take place in the future were to be ‘after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, and with all deceivableness of unrighteousness in them that perish.’

> „Ужасни бяха изпитанията, които предстоеше да нападнат истинската църква. Още по времето, когато апостолът пишеше, „тайната на беззаконието“ вече бе започнала да действа. Развитията, които щяха да настъпят в бъдеще, трябваше да бъдат „по действие на Сатана, със всяка сила и знамения, и лъжливи чудеса, и с всяка измама на неправдата у ония, които погиват.“

> “Especially solemn is the apostle’s statement regarding those who should refuse to receive ‘the love of the truth.’ ‘For this cause,’ he declared of all who should deliberately reject the messages of truth, ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: that they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness.’ Men cannot with impunity reject the warnings that God in mercy sends them. From those who persist in turning from these warnings, God withdraws His Spirit, leaving them to the deceptions that they love.” Acts of the Apostles, 265, 266.

> „Особено тържествено е изявлението на апостола относно онези, които биха отказали да приемат „любовта към истината“. „Затова“ — заявява той за всички, които съзнателно биха отхвърлили вестите на истината — „Бог ще им прати силно заблуждение, за да повярват на лъжата; та да бъдат осъдени всички, които не повярваха на истината, а имаха удоволствие в неправдата.“ Хората не могат безнаказано да отхвърлят предупрежденията, които Бог по милост им изпраща. От онези, които упорито продължават да се отвръщат от тези предупреждения, Бог оттегля Своя Дух, оставяйки ги на измамите, които обичат.“ Деяния на апостолите, 265, 266.

Although Sister White directly identifies the “man of sin,” that “wicked,” “the son of perdition” and the “mystery of iniquity” from the passage of Paul, and calls it the “papal power,” she says more. She identifies that these symbols employed by Paul to identify the pope of Rome, was established from the book of Daniel, when she stated, “The apostle therefore cautioned the brethren to receive no such message as coming from him, and he proceeded to emphasize the fact that the papal power, so clearly described by the prophet Daniel, was yet to rise and wage war against God’s people. Until this power should have performed its deadly and blasphemous work, it would be in vain for the church to look for the coming of their Lord.” Paul was basing the portion of the message to the Thessalonians which identified the papacy upon Daniel chapter eleven, and verse thirty-six.

Макар че сестра Уайт пряко отъждествява „човека на греха“, „онзи беззаконник“, „сина на погибелта“ и „тайната на беззаконието“ от пасажа на Павел и го нарича „папската власт“, тя казва и нещо повече. Тя посочва, че тези символи, употребени от Павел, за да обозначат папата на Рим, са основани върху книгата на Даниил, когато заявява: „Затова апостолът предупреди братята да не приемат никаква такава вест като идваща от него и продължи, като подчерта факта, че папската власт, тъй ясно описана от пророк Даниил, тепърва щеше да се издигне и да воюва против Божия народ. Докато тази власт не извърши своето смъртоносно и богохулно дело, напразно би било църквата да очаква идването на своя Господ.“ Павел основаваше онази част от вестта към солунците, която отъждествява папството, върху единадесета глава на Даниил, и върху тридесет и шести стих.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> И царят ще постъпва според волята си; и ще се възвиси, и ще се превъзнесе над всеки бог, и ще говори чудни неща против Бога на боговете, и ще благоуспява, докато се извърши негодуванието; защото определеното ще се изпълни. Даниил 11:36.

When Paul identifies the pope “Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God,” Paul was paraphrasing the prophet Daniel’s description of the “king” that did “according to his will,” and exalted “himself and” magnified “himself above every god.” The pope is the king that speaks “marvelous things against the God of gods”, and the pope is the power that would “prosper till the” first “indignation” would “be accomplished” in 1798.

Когато Павел посочва папата като онзи, „който се противи и превъзнася себе си над всичко, що се нарича Бог или на което се отдава поклонение; тъй щото той като Бог седи в Божия храм, представяйки себе си, че е Бог“, Павел перифразираше описанието на пророк Даниил за „царя“, който постъпваше „според волята си“ и „ще се възвеличи и възнесе“ „над всеки бог“. Папата е царят, който говори „чудни неща против Бога на боговете“, и папата е силата, която щеше да „благоденства, докле“ първото „негодувание“ „се извърши“ през 1798 година.

Daniel eleven, and verse thirty-six is absolutely essential to understand correctly if the increase of knowledge in 1989 is to be understood correctly. For this reason the false teaching that the king in the verse was France, as introduced by Uriah Smith, was introduced in the first generation of Adventism (1863 to 1888). Smith changed the text of verse thirty-six from “the” king (which is the papacy that was being described in the previous verses) to “a” king (any king) in order to ascribe to atheistic France the characteristics of Rome’s worship style, but that was just a jumping-off point to put forth his pet theory about Turkey being the king of the north in verse forty and onward.

Даниил 11:36 е абсолютно съществено да бъде разбран правилно, ако увеличението на знанието през 1989 г. трябва да бъде разбрано правилно. Поради тази причина лъжливото учение, че царят в този стих е Франция, въведено от Урия Смит, бе въведено в първото поколение на адвентизма (1863–1888). Смит промени текста на стих тридесет и шест от „царят“ (което е папството, описвано в предишните стихове) на „някой цар“ (кой да е цар), за да припише на атеистична Франция характерните черти на римския начин на поклонение; но това бе само отправна точка, за да изложи любимата си теория, че Турция е северният цар в стих четиридесет и нататък.

Satan began early to obscure the fact that the king in the verse, is the papacy, and it is the apostle Paul who provides Daniel’s testimony with a second witness to this fact. Sister White provided the third witness.

Сатана отрано започна да замъглява факта, че царят в този стих е папството, а именно апостол Павел предоставя на свидетелството на Даниил втори свидетел за този факт. Сестра Уайт предостави третия свидетел.

Not only did Satan seek to obscure the truth about the king in the verse being the pope, but by misdirecting the truth contained in the verse, Satan also made obscure the significance of what the “indignation” in the verse represented. The papacy in the verse was to prosper until 1798 when it was delivered its deadly wound. 1798 is the end of the twenty-five hundred and twenty years of God’s indignation that was carried out against the northern kingdom of Israel, beginning in 723 BC.

Сатана не само се стремеше да замъгли истината, че царят в този стих е папата, но и чрез изопачаване на истината, съдържаща се в стиха, направи неясно и значението на това, което представляваше „негодованието“ в стиха. Папството в стиха трябваше да преуспява до 1798 г., когато му бе нанесена смъртоносната рана. 1798 г. е краят на две хиляди петстотин и двадесетте години на Божието негодование, което бе извършвано срещу северното царство на Израил, започвайки от 723 г. пр. Хр.

If Adventism had defended and upheld the “seven times,” in 1863, it would have been virtually impossible for Uriah Smith to get away with such foolishness about verse thirty-six, for the “indignation” would have been understood as representing God’s first indignation of “seven times,” thus having no connection whatsoever with France. The increase of knowledge in 1989 is supported by Paul in the passage, and for this reason the warning of Paul in the passage concerning those who do not receive the love of the truth, but receive strong delusion, do so through their rejection of the truths Paul presents in the passage. One of those truths is the correct identification of the king of the north in Daniel chapter eleven, verses forty through forty-five.

Ако адвентизмът беше защитил и отстоял „седемте времена“ през 1863 г., би било практически невъзможно Юрайя Смит да се измъкне с такава глупост относно тридесет и шестия стих, защото „негодуванието“ щеше да бъде разбрано като представящо първото Божие негодувание от „седем времена“, и следователно нямаше да има никаква връзка с Франция. Увеличаването на познанието през 1989 г. е подкрепено от Павел в този пасаж, и поради тази причина предупреждението на Павел в пасажа относно онези, които не приемат любовта към истината, а приемат силна заблуда, се изпълнява чрез тяхното отхвърляне на истините, които Павел представя в пасажа. Една от тези истини е правилното идентифициране на северния цар в Данаил, глава единадесета, стихове четиридесет до четиридесет и пет.

In the passage, after Paul identifies the pope of Rome, he identifies a sequence of events at the end of the world leading up to the Second Coming of Christ, which is the subject of the passage. He states, “then shall that Wicked be revealed.” That “wicked” is the pope, “whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming.” Then Paul says “Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders.” Jesus is the one “whose coming is after the working of Satan.”

В разглеждания пасаж, след като Павел посочва папата на Рим, той очертава последователност от събития в края на света, водещи до Второто пришествие на Христос, което е предметът на пасажа. Той заявява: „тогава ще се открие онзи беззаконник“. Този „беззаконник“ е папата, „когото Господ ще погуби с духа на устата Си и ще унищожи с явлението на Своето пришествие“. След това Павел казва: „Него, чието пришествие е по действието на Сатана с всякаква сила, знамения и лъжливи чудеса.“ Исус е Този, „чието пришествие е по действието на Сатана“.

Satan’s miraculous working is the period of time from the soon-coming Sunday Law, until Michael stands up and human probation closes. Satan accomplishes no miracles during the Seven Last Plagues that are poured out from the close of probation until Christ returns.

Чудодейното действие на Сатана обхваща периода от скоро предстоящия Неделен закон, докато Михаил се изправи и времето на човешката благодат не приключи. Сатана не извършва никакви чудеса по време на Седемте последни язви, които се изливат от края на благодатното време до завръщането на Христос.

> “Says Christ, ‘By their fruits ye shall know them.’ If those through whom cures are performed, are disposed, on account of these manifestations, to excuse their neglect of the law of God and continue in disobedience, though they have power to any and every extent, it does not follow that they have the great power of God. On the contrary, it is the miracle-working power of the great deceiver. He is a transgressor of the moral law, and employs every device that he can master to blind men to its true character. We are warned that in the last days he will work with signs and lying wonders. And he will continue these wonders until the close of probation, that he may point to them as evidence that he is an angel of light and not of darkness.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 911.

> „Казва Христос: „По плодовете им ще ги познаете.“ Ако онези, чрез които се извършват изцеления, поради тези проявления са склонни да извиняват своето пренебрегване на Божия закон и продължават в непослушание, макар да имат сила във всякаква и в най-голяма степен, от това не следва, че притежават великата Божия сила. Напротив, това е чудотворната сила на великия измамник. Той е престъпник на нравствения закон и употребява всяко средство, което е способен да овладее, за да заслепи човеците относно истинския му характер. Предупредени сме, че в последните дни той ще действа със знамения и лъжливи чудеса. И ще продължи тези чудеса до края на благодатното време, за да може да ги посочи като доказателство, че е ангел на светлината, а не на тъмнината.“ The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 911.

Paul identifies that there would be a falling away that preceded the revealing of the papacy, and that Christ’s Second Coming would take place “after” the marvelous working of Satan. Satan’s marvelous working begins at the Sunday law in the United States, and ends at the arrival of the close of probation and the seven last plagues. Satan’s marvelous working begins at the Sunday law in the United States.

Павел посочва, че ще има отстъпление, което ще предшества разкриването на папството, и че Второто пришествие на Христос ще се състои „след“ чудното действие на Сатана. Чудното действие на Сатана започва със закона за неделята в Съединените щати и завършва с настъпването на края на благодатното време и седемте последни язви. Чудното действие на Сатана започва със закона за неделята в Съединените щати.

> “By the decree enforcing the institution of the Papacy in violation of the law of God, our nation will disconnect herself fully from righteousness. When Protestantism shall stretch her hand across the gulf to grasp the hand of the Roman power, when she shall reach over the abyss to clasp hands with Spiritualism, when, under the influence of this threefold union, our country shall repudiate every principle of its Constitution as a Protestant and republican government, and shall make provision for the propagation of papal falsehoods and delusions, then we may know that the time has come for the marvelous working of Satan and that the end is near.” Testimonies, volume 5, 451.

> „Чрез указа, налагащ установяването на папството в нарушение на Божия закон, нашият народ ще се отдели напълно от правдата. Когато протестантизмът простре ръката си през бездната, за да хване ръката на римската власт; когато протегне ръка над пропастта, за да се ръкува със спиритизма; когато под влиянието на този троен съюз нашата страна отхвърли всеки принцип на своята Конституция като протестантско и републиканско управление и създаде условия за разпространението на папските лъжи и заблуди — тогава можем да знаем, че е дошло времето за чудното действие на Сатана и че краят е близо.“ Свидетелства, том 5, 451.

The Sunday law is the end of the sixth kingdom, the earth beast of Revelation chapter thirteen. The earth beast began to reign at the end of the twelve hundred and sixty years of papal rule in 1798. The papacy was therefore revealed in the year 538, though her work to take control of the world was already active when Paul penned his words. Before the year 538, there would be a falling away that preceded the revealing of the man of sin, sitting in the temple of God.

Неделният закон е краят на шестото царство, земния звяр от Откровение, тринадесета глава. Земният звяр започна да царува в края на хиляда двеста и шестдесетте години на папското управление през 1798 година. Следователно папството бе разкрито в 538 година, макар че делото му да завладее света вече действаше, когато Павел написа своите думи. Преди 538 година щеше да настъпи отстъпление, което предхождаше разкриването на човека на греха, седящ в Божия храм.

The falling away was represented by the church of Pergamos when the Christian church compromised with the religion of paganism, as symbolized by the emperor Constantine. Paul was identifying the prophetic waymarks that must occur before the Second Coming of Christ. After rehearsing what he had previously taught the Thessalonians, he then asks if they did not remember that he had previously taught them these truths? He then reminds them they should also remember that he taught them that a power would “withholdeth” the papacy “that” the papacy “might be revealed in his time?” The word “witholdeth” means to restrain. The word “withholdeth” is later in the same passage translated as “now letteth.”

Отстъплението бе представено чрез църквата в Пергам, когато християнската църква направи компромис с религията на езичеството, символизирана чрез император Константин. Павел посочваше пророческите ориентири, които трябва да се изпълнят преди Второто пришествие на Христос. След като припомня онова, което по-рано бе поучавал солунците, той тогава ги пита дали не помнят, че преди това ги е учил на тези истини. После им напомня, че трябва също да помнят, че ги е учил, че една сила ще „възпира“ папството, „та“ папството „да се открие в своето време“. Думата „възпира“ означава да задържа. Думата „възпира“ по-късно в същия пасаж е преведена като „сега възпира“.

The passage is therefore correctly represented as; “And now ye know what restrains the papacy, that the papacy might be revealed in his time. For the mystery of iniquity (the papacy) doth already work: only he who now restrains the papacy, will continue to restrain the papacy until he be taken out of the way.” When William Miller recognized this passage in Thessalonians he realized that the power that prevented the papacy from ascending to the throne of the earth in the year 538, was pagan Rome, and that pagan Rome would restrain the rise of the papal power, until pagan Rome was “taken out of the way.”

Следователно пасажът е правилно представен така: „И сега знаете какво възпира папството, за да се открие папството в своето време. Защото тайната на беззаконието (папството) вече действа; само че онзи, който сега възпира папството, ще продължи да възпира папството, докле бъде отстранен от пътя.“ Когато Уилям Милър разпозна този пасаж в Солунците, той осъзна, че силата, която възпрепятстваше папството да се възкачи на престола на земята в 538 година, беше езическият Рим, и че езическият Рим щеше да възпира възхода на папската власт, докато езическият Рим не бъде „отстранен от пътя“.

> “During, the twelve years I was a deist, I read all histories I could find; but now I loved the Bible. It taught of Jesus! But still there was a good deal of the Bible that was dark to me. In 1818 or 19, while conversing with a friend! To whom I made a visit, and who had known and heard me talk while I was a deist, he inquired, in rather a significant manner, ‘What do you think of this text, and that?’ referring to the old texts I objected to while a deist. I understood what he was about, and replied—If you will give me time, I will tell you what they mean. ‘How long time do you want?’ I don’t know, but I will tell you, I replied, for I could not believe that God had given a revelation that could not be understood I then resolved to study my Bible, believing I could find out what the Holy Spirit meant. But as soon as I had formed this resolution the thought came to me—‘Suppose you find a passage that you cannot understand, what will you do?’ This mode of studying the Bible then came to my mind:—I will take the words of such passages, and trace them through the Bible, and find out their meaning in this way. I had Cruden’s Concordance, which I think is the best in the world; so I took that and my Bible, and set down to my desk, and read nothing else, except the newspapers a little, for I was determined to know what my Bible meant.

> „През дванадесетте години, в които бях деист, прочетох всички истории, които можех да намеря; но сега аз обикнах Библията. Тя учеше за Исус! И все пак имаше немалка част от Библията, която ми беше тъмна. През 1818 или 1819 година, докато разговарях с един приятел, когото бях посетил и който ме беше познавал и чувал да говоря, когато бях деист, той ме попита по един доста многозначителен начин: „Какво мислиш за този текст и за онзи?“ — като се позоваваше на старите текстове, срещу които възразявах, докато бях деист. Разбрах какво имаше предвид и отговорих: — Ако ми дадеш време, ще ти кажа какво означават. „Колко време ти е нужно?“ — Не зная, но ще ти кажа — отвърнах аз, защото не можех да повярвам, че Бог е дал откровение, което не може да бъде разбрано. Тогава реших да изучавам Библията си, вярвайки, че мога да открия какво е имал предвид Светият Дух. Но щом взех това решение, в ума ми дойде мисълта: „Да предположим, че намериш пасаж, който не можеш да разбереш — какво ще направиш?“ Тогава в ума ми дойде следният начин на изучаване на Библията: ще взема думите от такива пасажи, ще ги проследя из цялата Библия и по този начин ще открия тяхното значение. Имах Конкорданса на Крудън, който според мен е най-добрият в света; затова взех него и Библията си, седнах на бюрото си и не четях нищо друго, освен малко вестниците, защото бях решен да узная какво означава моята Библия.

> “I began at Genesis, and read on slowly; and when I came to a text that I could not understand, I searched through the Bible to find out what it meant. After I had gone through the Bible in this way, O, how bright and glorious the truth appeared! I found what I have been preaching to you. I was satisfied that the seven times terminated in 1843. Then I came to the 2300 days; they brought me to the same conclusion; but I had no thought of finding out when the Savior was coming, and I could not believe it; but the light struck me so forcibly I did not know what to do. Now, I thought, I must put on spurs and breeching; I will not go faster than the Bible, and I will not fall behind it. Whatever the Bible teaches, I will hold on to it. But still there were some texts that I could not understand.’

> „Започнах от Битие и четях нататък бавно; и когато стигнех до текст, който не можех да разбера, изследвах Писанието, за да открия какво означава той. След като преминах през Библията по този начин, о, колко светла и славна ми се яви истината! Открих онова, което ви проповядвах. Удовлетворих се, че седемте времена завършваха през 1843 г. След това стигнах до 2300-те дни; те ме доведоха до същото заключение; но изобщо не мислех да установявам кога ще дойде Спасителят и не можех да повярвам в това; ала светлината ме порази тъй силно, че не знаех какво да правя. Тогава си казах: сега трябва да сложа шпори и юзди; няма да вървя по-бързо от Библията и няма да изоставам от нея. На каквото и да учи Библията, ще се държа за него. Но все още имаше някои текстове, които не можех да разбера.“

> “So much for his general mode of studying the Bible. On another occasion he stated his mode of settling the meaning of the text before us—the meaning of ‘the daily.’ ‘I read on,’ said he, ‘and could find no other case in which it was found, but in Daniel. I then took those words which stood in connection with it, ‘take away.’ He shall take away the daily, ‘from the time the daily shall be taken away,’ etc. I read on, and thought I should find no light on the text; finally I came to 2 Thessalonians 2:7–8. ‘For the mystery of iniquity doth already work, only he who now letteth, will let, until he be taken out of the way, and then shall that wicked be revealed,’ etc. And when I had come to that text, O, how clear and glorious the truth appeared! There it is! that is ‘the daily!’ Well, now, what does Paul mean by ‘he who now letteth,’ or hindereth? By ‘the man of sin,’ and ‘the wicked,’ Popery is meant. Well, what is it which hinders Popery from being revealed? Why, it is Paganism; well, then, ‘the daily’ must mean Paganism.” William Miller, Apollos Hale, The Second Advent Manual, 65, 66.

> „Толкова за неговия общ начин на изучаване на Библията. При друг случай той изложи начина, по който е установил значението на текста, който сега е пред нас — значението на „ежедневната“. „Четях нататък“, каза той, „и не можех да намеря друг случай, в който тя се среща, освен в Даниил. Тогава взех онези думи, които стояха във връзка с нея — „отнеме“. Той ще отнеме ежедневната, „от времето, когато ежедневната бъде отнета“, и т.н. Четях нататък и си мислех, че няма да намеря никаква светлина върху текста; накрая стигнах до 2 Солунци 2:7–8. „Защото тайната на беззаконието вече действа; само че онзи, който сега възпира, ще възпира, докле бъде отстранен, и тогава ще се яви беззаконникът“, и т.н. И когато стигнах до този текст, о, колко ясно и славно се яви истината! Ето го! това е „ежедневната“! Добре тогава, какво има предвид Павел под „онзи, който сега възпира“, или пречи? Под „човека на греха“ и „беззаконника“ се разбира папството. Добре, а кое е онова, което пречи папството да бъде разкрито? Ами това е езичеството; следователно „ежедневната“ трябва да означава езичество.“ William Miller, Apollos Hale, The Second Advent Manual, 65, 66.

Without an understanding that “the daily” in the book of Daniel was a symbol of paganism, Miller would have been hard pressed to develop the framework that he assembled his prophetic structure upon. “The daily” is found five times in the book of Daniel, and it is always followed by a symbol of papalism. The evidence that “the daily” in the book of Daniel is paganism is located in Paul’s letter to the Thessalonians. One of the most severe warnings in God’s Word is located there, for there Paul clearly states that those who do not love the truth will be sent strong delusion. The truth that was purposely located in Thessalonians was the identification of paganism’s connection with papalism, and to reject that truth is to guarantee that strong delusion will be the consequence of that rejection.

Без разбирането, че „ежедневната“ в книгата на Даниил е символ на езичеството, за Милър би било изключително трудно да изгради рамката, върху която сглоби своята пророческа структура. „Ежедневната“ се среща пет пъти в книгата на Даниил и винаги е последвана от символ на папството. Доказателството, че „ежедневната“ в книгата на Даниил е езичество, се намира в посланието на Павел до солунците. Там се съдържа едно от най-суровите предупреждения в Божието Слово, защото там Павел ясно заявява, че онези, които не обичат истината, ще бъдат предадени на силно заблуждение. Истината, която целенасочено е била поместена в Посланието до солунците, беше отъждествяването на връзката на езичеството с папството; и да се отхвърли тази истина означава да се гарантира, че силното заблуждение ще бъде последицата от това отхвърляне.

We will continue this subject in the next article.

Ще продължим тази тема в следващата статия.

> Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned. Wherefore the Lord said, Forasmuch as this people draw near me with their mouth, and with their lips do honour me, but have removed their heart far from me, and their fear toward me is taught by the precept of men: Therefore, behold, I will proceed to do a marvellous work among this people, even a marvellous work and a wonder: for the wisdom of their wise men shall perish, and the understanding of their prudent men shall be hid. Woe unto them that seek deep to hide their counsel from the Lord, and their works are in the dark, and they say, Who seeth us? and who knoweth us? Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:9–16.

> Спрете се и се чудете; извикайте и викайте: те са пияни, но не от вино; залитат, но не от силно питие. Защото Господ е излял върху вас дух на дълбок сън и е затворил очите ви; пророците и вашите първенци, гледачите, Той е покрил. И видението за всичко е станало за вас като думите на запечатана книга, която дават на учен човек, като казват: Прочети това, моля ти се; а той казва: Не мога, защото е запечатана. И книгата се дава на онзи, който не е учен, като казват: Прочети това, моля ти се; а той казва: Не съм учен. Затова Господ каза: Понеже този народ се приближава при Мен с устата си и с устните си Ме почита, но е отстранил сърцето си далеч от Мен, и страхът му към Мен е научен по човешка заповед, затова, ето, Аз отново ще извърша сред този народ чудно дело, чудно дело и удивление; защото мъдростта на мъдреците му ще погине и разумът на разумните му ще се скрие. Горко на онези, които дълбоко се стараят да скрият съвета си от Господа, и делата им са в тъмнина, и казват: Кой ни вижда? и кой ни познава? О, вашето извратено преобръщане на нещата! Нима грънчарската глина ще се счита като грънчаря? Защото ще каже ли изделието за онзи, който го е направил: Той не ме е направил? Или изваяното ще каже за онзи, който го е изваял: Той няма разум? Исая 29:9–16.

Back to Articles