Article

# Elijah - Number Seven

Илия — Числото седем

The First and Last

Първият и Последният

Author

Jeff Pippenger

Published

October 7, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are identifying 1863 as the last testing point in a series of tests that were initiated at the great disappointment of 1844. Our first piece of logic is the fact that the Millerite movement ended when the Seventh-day Adventist church was legally registered with the government of the United States in that very year. The movement that began prophetically in 1798, ended in 1863.

Ние определяме 1863 година като последната изпитна точка в поредица от изпитания, започнали при великото разочарование от 1844 година. Първият елемент от нашата логика е фактът, че милеритското движение приключи, когато Църквата на адвентистите от седмия ден беше официално регистрирана пред правителството на Съединените щати именно през същата година. Движението, което започна пророчески през 1798 година, завърши през 1863 година.

Inspiration informs us the when the mighty angel of Revelation eighteen descended on September 11, 2001, the event had been typified in the Millerite movement when the angel of Revelation ten descended. The Millerites’ movement began at the time of the end in 1798, when the vision of the Ulai river of Daniel chapters eight and nine was unsealed. The movement of the one hundred and forty-four thousand began at the time of the end in 1989, when the vision of the Hiddekel river of the last three chapters of Daniel was unsealed.

Вдъхновението ни уведомява, че когато могъщият ангел от Откровение осемнадесета слезе на 11 септември 2001 г., това събитие бе предобразено в милеритското движение, когато ангелът от Откровение десета слезе. Движението на милеритите започна при времето на края през 1798 г., когато видението за реката Улай от Даниил, глави осма и девета, бе разпечатано. Движението на сто четиридесет и четирите хиляди започна при времето на края през 1989 г., когато видението за реката Хидекел от последните три глави на Даниил бе разпечатано.

Both time of the ends began a progressive separation of the former chosen people from those in the movement of their respective histories. When the primary rule of each history was publicly confirmed the angel of each respective history descended. The message, movement and messenger were the instruments the Lord employed in each respective history to demonstrate the former chosen people’s sin, for just as Christ taught of His work, if He had not come the quibbling Jews of history would have had no sin. The messenger, message and movement were the instruments of judgment that would hold the former chosen people accountable for rejecting the progressive light of their respective histories, and when the angel descended it marked that the judgment process of the former covenant people was under way. The instrument of judgment is identified when the prophets which illustrate that history eat the message delivered unto them by the Lord. When they eat the message, they then take the message to the former chosen people who are portrayed as a stiff-necked and rebellious people, who will not hear and be converted. Once the angel descends and the message is eaten, judgment of the rebellious people begins.

И двете времена на края положиха началото на прогресивно отделяне на предишния избран народ от онези в движението на съответните им истории. Когато първичното правило на всяка история бе публично потвърдено, ангелът на всяка съответна история слезе. Вестта, движението и вестителят бяха средствата, които Господ употреби във всяка съответна история, за да изобличи греха на предишния избран народ; защото, както Христос учеше относно Своето дело, ако Той не бе дошъл, дребнавите, заядливи юдеи на историята не биха имали грях. Вестителят, вестта и движението бяха оръдията на съда, които щяха да държат предишния избран народ отговорен за отхвърлянето на прогресивната светлина на съответните им истории; и когато ангелът слезе, това отбеляза, че съдебният процес над народа на предишния завет е започнал. Оръдието на съда се разпознава, когато пророците, които онагледяват тази история, изяждат вестта, предадена им от Господа. Когато изядат вестта, те тогава занасят вестта на предишния избран народ, представен като коравовратен и бунтовен народ, който няма да чуе и да се обърне. Щом ангелът слезе и вестта бъде изядена, започва съдът над бунтовния народ.

We are applying the judgment process of ancient Israel as illustrated in the book of Numbers to the history of the Millerite movement and ultimately, we will apply this testing process to the movement of the one hundred and forty-four thousand. The symbolism of the number ‘ten’ is to be determined by the context of the passage where it is employed.

Ние прилагаме съдебния процес на древния Израил, както е онагледен в книгата Числа, към историята на милеритското движение и в крайна сметка ще приложим този изпитателен процес към движението на сто четиридесет и четирите хиляди. Символиката на числото „десет“ следва да бъде определяна от контекста на пасажа, в който то е употребено.

The sequence of ten tests begins at the disappointment, either at the Red Sea for ancient Israel or October 22, 1844 for the Millerites. Sister White identifies the “landmark” truths that were opened up at that time beginning with what she called “the passing of time.” The disappointment for the Hebrews was the threat of Pharaoh’s army. The lack of faith in God’s power for the Hebrews was manifested in response to their fear of the army of their enemies, just as it was at the tenth and final test. Jesus illustrates the end from the beginning, so the fear of the giants in the Promised Land which the ten spies identified was the same fear that had also produced their disappointment by the Red Sea. The tenth and final test for the Millerite movement would be a time prophecy, as was October 22, 1844.

Последователността на десетте изпитания започва при разочарованието — било то при Червеното море за древния Израил, или на 22 октомври 1844 г. за милеритите. Сестра Уайт посочва „крайъгълните“ истини, които са били разкрити в онова време, започвайки с онова, което тя нарича „преминаването на времето“. Разочарованието за евреите беше заплахата от войската на фараона. Липсата на вяра в Божията сила у евреите се прояви в отговора им на страха от войската на техните врагове, точно както бе и при десетото и последно изпитание. Исус илюстрира края от началото, така че страхът от великаните в Обетованата земя, който десетте съгледвачи посочиха, беше същият страх, който бе породил и тяхното разочарование при Червеното море. Десетото и последно изпитание за милеритското движение щеше да бъде едно времево пророчество, както беше и 22 октомври 1844 г.

The great disappointment in the progressive testing of Millerite history marked the beginning of a history that had been clearly typified by ancient Israel’s deliverance from Egypt. Beginning at the Red Sea there was a series of ten tests, and the last test would reflect the first test. The “passing of time” at the great disappointment was produced by a misunderstanding of a time prophecy. The last of the testing process for spiritual Israel would be the same as the first. In 1863, the leaders of literal Israel chose to return to the biblical methodology of those they had just identified as daughters of Rome, and rejected, or you might say, misunderstood the longest time prophecy in the Bible. The end of the ten tests in both literal and spiritual Israel was represented by the beginning. And the end, in both instances the rebels manifested a desire to return to the place that they had just been delivered from.

Голямото разочарование в прогресивното пресяване на милеритската история беляза началото на една история, която бе ясно предобразена от избавлението на древния Израил от Египет. Започвайки от Червеното море, имаше поредица от десет изпитания, и последното изпитание щеше да отрази първото изпитание. „Преминаването на времето“ при голямото разочарование бе породено от неразбиране на едно времево пророчество. Последното от процеса на изпитване за духовния Израил щеше да бъде същото като първото. През 1863 г. водачите на буквалния Израил избраха да се върнат към библейската методология на онези, които току-що бяха определили като дъщери на Рим, и отхвърлиха, или бихте могли да кажете, не разбраха най-дългото времево пророчество в Библията. Краят на десетте изпитания както в буквалния, така и в духовния Израил бе представен чрез началото. И в края, и в двата случая, бунтовниците проявиха желание да се върнат на мястото, от което току-що бяха избавени.

By rejecting the seven times of Leviticus twenty-six Laodicean Adventism created a prophetic dilemma that they had not foreseen. To this day they have not been able to resolve the dilemma, though they offer up a variety of dishes of fables in an attempt to do so. The dilemma is in the verse that Sister White identifies as the foundation and central pillar of Adventism.

Като отхвърли седемте времена от Левит двадесет и шеста глава, лаодикийският адвентизъм създаде пророческа дилема, която не бе предвидил. И до днес те не са успели да разрешат тази дилема, макар в опит да сторят това да поднасят разнообразни блюда от басни. Дилемата се намира в стиха, който Сестра Уайт определя като основата и централния стълб на адвентизма.

> “The scripture which above all others had been both the foundation and central pillar of the Advent faith was the declaration, ‘Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed.’ [Daniel 8:14.]” The Great Controversy, 409.

> „Библейският текст, който повече от всеки друг бе едновременно основата и центният стълб на адвентната вяра, беше заявлението: „До две хиляди и триста денонощия; тогава светилището ще се очисти.“ [Даниил 8:14.]“ Великата борба, 409.

Adventism has much to say about verse fourteen, but they never address the very first observation that should be made about the verse. That observation is that verse fourteen is an “answer.” An answer is meaningless, if it does not include the question that elicits the answer. Verse thirteen cannot logically, grammatically or reasonably be separated from verse fourteen, for verse thirteen is the question and verse fourteen is the answer.

Адвентизмът има много да каже за стих четиринадесети, но никога не разглежда най-първото наблюдение, което трябва да се направи относно този стих. Това наблюдение е, че стих четиринадесети е „отговор“. Един отговор е безсмислен, ако не включва въпроса, който поражда отговора. Стих тринадесети не може логически, граматически или разумно да бъде отделен от стих четиринадесети, защото стих тринадесети е въпросът, а стих четиринадесети е отговорът.

The question, when rightly and fairly represented produces a very different meaning to verse fourteen than what Adventism teaches. This does not mean that verse fourteen is not “the foundation and central pillar of the Advent faith,” for it is. It means that when Adventism misunderstood and set aside the seven times in 1863, they were unable to fully define what verse fourteen truly means. In the Scriptures, a half truth is not truth. Rightly understood the question of verse thirteen demands a recognition of the prophecy that marks the cleansing of the sanctuary that had been tread down, and also a recognition of the prophecy that marks the treading down of the host. The twenty-three hundred year prophecy addresses the ‘sanctuary’ and the twenty-five hundred and twenty year prophecy addresses the ‘host’.

Въпросът, когато бъде представен правилно и безпристрастно, придава на четиринадесети стих съвсем различен смисъл от този, на който учи адвентизмът. Това не означава, че четиринадесети стих не е „основата и централният стълб на адвентната вяра“, защото е така. Това означава, че когато през 1863 г. адвентизмът не разбра и остави настрана седемте времена, той не беше в състояние напълно да определи какво в действителност означава четиринадесети стих. В Писанията половин истина не е истина. Правилно разбран, въпросът от тринадесети стих изисква да се признае пророчеството, което отбелязва очистването на светилището, което е било потъпквано, а също и да се признае пророчеството, което отбелязва потъпкването на множеството. Пророчеството за две хиляди и триста години се отнася до „светилището“, а пророчеството за две хиляди петстотин и двадесет години се отнася до „множеството“.

To address the relationship of the two verses requires a lengthy study, which I do not intend to do at this point in these articles. These points have repeatedly been addressed through the years and can be found in the series Habakkuk’s Tables. I am still addressing the symbolism of Elijah and wish to finish those truths first.

За да се разгледа взаимоотношението между двата стиха, е необходимо продължително изследване, което на този етап в тези статии не възнамерявам да предприемам. Тези въпроси многократно са били разглеждани през годините и могат да бъдат намерени в поредицата „Таблиците на Авакум“. Все още разглеждам символиката на Илия и желая най-напред да завърша тези истини.

William Miller was the Elijah of the beginning of Adventism and his first discovery was the seven times of Leviticus twenty-six, so the rejection of that truth in 1863 was a rejection of the Elijah message. At this point I am addressing the characteristic of Alpha and Omega that identifies the end with the beginning. The final test for ancient Israel was represented in the first test. Both tests represent fear that the heathen nations were more powerful than God. The tenth test being the same in principle was much more rebellious than the first test, for the history of the victory of God in the first test should have produced a settled confidence in the rebels. They manifested their rejection of God in spite of much more evidence of His power than they had at the Red Sea. Millerite Adventism by 1863 was already explaining why the great disappointment was a powerful work of God, but they still decided to pick a captain and return to Egypt and reject the message that Daniel calls the “oath” of Moses that had been represented by Elijah.

Уилям Милър беше Илия в началото на адвентизма и първото му откритие бяха седемте времена от Левит двадесет и шеста глава, така че отхвърлянето на тази истина през 1863 година беше отхвърляне на вестта на Илия. В този момент разглеждам характеристиката на Алфата и Омегата, която отъждествява края с началото. Последното изпитание за древния Израил беше представено в първото изпитание. И двете изпитания изразяват страх, че езическите народи са по-могъщи от Бога. Десетото изпитание, бидейки същото по принцип, беше много по-бунтовно от първото изпитание, защото историята на Божията победа в първото изпитание би трябвало да е породила утвърдена увереност у бунтовниците. Те проявиха своето отхвърляне на Бога въпреки много повече доказателства за Неговата сила, отколкото имаха при Червеното море. До 1863 година милеритският адвентизъм вече обясняваше защо великото разочарование е било мощно Божие дело, но въпреки това те решиха да си изберат водач, да се върнат в Египет и да отхвърлят вестта, която Даниил нарича Моисеевата „клетва“ и която беше представена от Илия.

Rather than taking the time to set forth the proofs of the validity of the seven times as a time prophecy, I intend to use some simple logic to prove its validity in another way. For the movement that began in 1798, the final test of 1863 would also represent the final test for the movement of the mighty angel of Revelation eighteen. Inspiration has been very clear what the last test is for both movements.

Вместо да отделям време, за да изложа доказателствата за валидността на седемте времена като времево пророчество, възнамерявам да използвам проста логика, за да докажа тяхната валидност по друг начин. За движението, започнало през 1798 г., последният изпит от 1863 г. би представлявал също и последния изпит за движението на могъщия ангел от Откровение осемнадесета глава. Вдъхновението е било съвсем ясно относно това какво е последното изпитание и за двете движения.

> “Satan is . . . constantly pressing in the spurious—to lead away from the truth. The very last deception of Satan will be to make of none effect the testimony of the Spirit of God. ‘Where there is no vision, the people perish’ (Proverbs 29:18).” Selected Messages, book 1, 48.

> „Сатана е... постоянно настоятелен в прокарването на фалшивото — за да отвежда от истината. Най-последната измама на Сатана ще бъде да обезсили свидетелството на Божия Дух. „Където няма видение, народът загива“ (Притчи 29:18).“ Selected Messages, book 1, 48.

There is no honest way to take the writings of Ellen White and suggest that she did not fully endorse the seven times of Leviticus twenty-six. Sister White, as we have previously identified in these articles and is well documented in the series titled Habakkuk’s Tables directly informs us that God directed both the 1843 and 1850 charts. She directly teaches that those two tables were a fulfillment of Habakkuk chapter two. Both charts identify the seven times of Leviticus twenty-six as the center point of their respective graphical layout. In both charts the line of the seven times has the cross of Christ as the center of the prophetic line of the seven times.

Няма никакъв честен начин да се приемат писанията на Елън Уайт и да се твърди, че тя не е подкрепяла напълно седемте времена от Левит двадесет и шеста глава. Сестра Уайт, както вече посочихме в тези статии и както е добре документирано в поредицата, озаглавена „Таблиците на Авакум“, ни уведомява непосредствено, че Бог е ръководил както картата от 1843 г., така и тази от 1850 г. Тя пряко учи, че тези две таблици са били изпълнение на втора глава на Авакум. И двете карти посочват седемте времена от Левит двадесет и шеста глава като централна точка в съответното им графично оформление. И в двете карти линията на седемте времена има Христовия кръст като център на пророческата линия на седемте времена.

Along with her endorsements of Habakkuk’s two tables, she has recorded multiple times that we are to continue to present the message that was presented from 1840 through 1844, and every Adventist historian that addresses how the Millerites promoted the message they proclaimed, identifies that they employed the 1843 chart. Not only does she endorse the messages represented upon the charts, and counsel God’s people to continue to present the very same messages that were presented in that history, she also provides multiple passages where she warns that those messages would be attacked throughout the history of God’s remnant people. When she warns of those attacks, she repeatedly identifies that it is the work of God’s watchmen to defend those very truths.

Наред с нейните одобрения на двете таблици на Авакум, тя многократно е записвала, че трябва да продължаваме да представяме вестта, която е била представяна от 1840 до 1844 година, и всеки адвентен историк, който разглежда как милеритите са разпространявали вестта, която са прогласявали, посочва, че са използвали картата от 1843 година. Тя не само одобрява вестите, представени на картите, и съветва Божия народ да продължава да представя същите тези вести, които са били представяни в онази история, но и предоставя множество пасажи, в които предупреждава, че тези вести ще бъдат атакувани през цялата история на Божия остатъчен народ. Когато предупреждава за тези атаки, тя многократно посочва, че дело на Божиите стражи е да защитават именно тези истини.

If the charts are incorrect, then the messages they graphically represent are incorrect. If the message the Millerites proclaimed from 1840 through 1844 was incorrect, then Ellen White’s repeated identification that the Millerite message was the foundation is also incorrect. If those messages were incorrect her repeated commands to continue to present those very same truths is false counsel. If the message of the Millerites does not represent the foundations that were to be preserved and guarded from satanic attacks, then those counsels are also erroneous. To reach the conclusion that all these issues associated with the Elijah message of that history is erroneous, would clearly demonstrate that Ellen White was a false prophet.

Ако схемите са неправилни, тогава и вестите, които те изобразяват графично, са неправилни. Ако вестта, която милеритите проповядваха от 1840 до 1844 г., е била неправилна, тогава и многократното определяне от Елън Уайт, че милеритската вест е била основата, също е неправилно. Ако тези вести са били неправилни, нейните многократни повели да продължаваме да представяме именно същите тези истини представляват погрешен съвет. Ако вестта на милеритите не представлява основите, които трябваше да бъдат запазени и пазени от сатанински нападения, тогава и тези наставления са погрешни. Да се стигне до заключението, че всички тези въпроси, свързани с Илияновата вест от онази история, са погрешни, би показало ясно, че Елън Уайт е била лъжепророк.

Modern Adventism still teaches at their Revelation Seminars that the remnant church would possess the Spirit of Prophecy, which is the testimony of Jesus, but they certainly don’t tell those who they are seeking to draw into church membership that they fully reject Ellen White’s endorsement and warnings connected with those early foundational truths and history. What does the following passage mean to you?

Съвременният адвентизъм все още учи на своите семинари върху книгата Откровение, че църквата на остатъка ще притежава Духа на пророчеството, който е свидетелството на Исус, но те със сигурност не казват на онези, които се стремят да привлекат към църковно членство, че напълно отхвърлят одобрението и предупрежденията на Елън Уайт, свързани с онези ранни основополагащи истини и история. Какво означава за вас следният откъс?

> “We have nothing to fear for the future, except as we shall forget the way the Lord has led us, and His teaching in our past history.” Life Sketches, 196.

> „Нямаме нищо, от което да се боим за бъдещето, освен ако не забравим пътя, по който Господ ни е водил, и Неговото учение в нашата минала история.“ Life Sketches, 196.

In 1863, the Millerite movement reached a conclusion and registered as a legal entity with the government that would ultimately form an image to the papacy, which by Ellen White’s definition is the combination of the church with the state.

През 1863 г. милеритското движение стигна до своя завършек и се регистрира като юридическо лице пред правителството, което в крайна сметка щеше да изгради образ на папството, което според определението на Елън Уайт е съчетаването на църквата с държавата.

> “In the movements now in progress in the United States to secure for the institutions and usages of the church the support of the state, Protestants are following in the steps of papists. Nay, more, they are opening the door for the Papacy to regain in Protestant America the supremacy which she has lost in the Old World.” The Great Controversy, 573.

> „В движенията, които сега са в ход в Съединените щати, за да осигурят за институциите и обичаите на църквата подкрепата на държавата, протестантите вървят по стъпките на папистите. Нещо повече, те отварят вратата за папството да възвърне в протестантска Америка върховенството, което е изгубило в Стария свят.“ Великата борба, 573.

Under the premise that the legal association with the government was part of the necessity for organization, in a time when the youth of the nation were being drafted into the blood bath known as the Civil War, the movement of the Millerites ended. In 1863, both with a printed article and a new chart, the Seventh-day Adventist church rejected the prophecy of slavery which Daniel calls the oath of Moses. In 1850, the Lord had directed His people to make the second table of Habakkuk, and correct the error that He had held his hand over on the 1843 table. The chart ordered in 1850 fully accomplished its purpose, for Ellen White said that she saw “that God was in the publishment of the chart,” while also identifying that the 1850 chart was identified in Habakkuk chapter two.

При предпоставката, че законното обвързване с правителството беше част от необходимостта от организиране, във време, когато младежите на нацията бяха мобилизирани в кървавата баня, известна като Гражданската война, движението на милеритите приключи. През 1863 г., както чрез печатна статия, така и чрез нова карта, Църквата на адвентистите от седмия ден отхвърли пророчеството за робството, което Даниил нарича клетвата на Моисей. През 1850 г. Господ беше насочил Своя народ да направи втората таблица на Авакум и да поправи грешката, над която беше задържал ръката Си в таблицата от 1843 г. Картата, наредена през 1850 г., напълно изпълни предназначението си, защото Елън Уайт каза, че е видяла „че Бог беше в издаването на картата“, като същевременно посочи, че картата от 1850 г. е отъждествена с втора глава на Авакум.

The purpose of the 1850 chart was the same as the 1843 chart. It was to be the evangelistic tool used to present the message of the third angel to a dying world. In 1863, that message was discarded. The testing process that is typified by the testing process that began at the Red Sea, began with the time prophecy identifying the sanctuary that was to be tread down in verse thirteen of Daniel eight, and the testing process ended with the time prophecy identifying the host that was to be tread down in verse thirteen of Daniel eight.

Целта на схемата от 1850 година беше същата като тази на схемата от 1843 година. Тя трябваше да бъде евангелизаторското средство, използвано за представянето на вестта на третия ангел на един умиращ свят. През 1863 година тази вест беше отхвърлена. Процесът на изпитване, който е предобразен от процеса на изпитване, започнал при Червеното море, започна с времевото пророчество, което посочва светилището, което трябваше да бъде потъпкано в тринадесети стих на осма глава от Даниил, а процесът на изпитване завърши с времевото пророчество, което посочва войнството, което трябваше да бъде потъпкано в тринадесети стих на осма глава от Даниил.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Тогава чух един светец да говори; и друг светец каза на онзи светец, който говореше: Докога ще трае видението за всекидневната жертва и за престъплението, което докарва запустение, та и светилището, и множеството да бъдат предадени на потъпкване? И той ми рече: До две хиляди и триста денонощия; тогава светилището ще се очисти. Даниил 8:13, 14.

The testing process that began on October 22, 1844, has the signature of Alpha and Omega. The beginning of that testing process was a time prophecy that represented the sanctuary that was to be trampled down. It was a prophecy that produced great light when fulfilled. The testing process that ended in 1863, has the signature of Alpha and Omega. The ending of that testing process was a time prophecy that represented the host that was to be trampled down. It was a prophecy that was designed to produced great light when fulfilled. It was a time prophecy presented by the Elijah of that history, and when it was rejected and set aside, it produced great darkness.

Изпитателният процес, който започна на 22 октомври 1844 г., носи подписа на Алфа и Омега. Началото на този изпитателен процес беше времево пророчество, което представяше светилището, което щеше да бъде потъпкано. Това беше пророчество, което, когато се изпълни, произведе голяма светлина. Изпитателният процес, който завърши през 1863 г., носи подписа на Алфа и Омега. Краят на този изпитателен процес беше времево пророчество, което представяше множеството, което щеше да бъде потъпкано. Това беше пророчество, което беше предназначено да произведе голяма светлина, когато се изпълни. То беше времево пророчество, представено от Илия на онази история, и когато беше отхвърлено и оставено настрана, произведе голяма тъмнина.

> And this is the condemnation, that light is come into the world, and men loved darkness rather than light, because their deeds were evil. John 3:19.

> А ето осъждението: че светлината дойде в света, а човеците обикнаха тъмнината повече от светлината, защото делата им бяха зли. Йоан 3:19.

The logic that I intend to finish this article with is what I have already noted. Did God through Ellen White endorse the 1843 and 1850 charts?

Логиката, с която възнамерявам да завърша тази статия, е това, което вече отбелязах. Одобри ли Бог чрез Елън Уайт картите от 1843 и 1850 година?

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74.

> „Видях, че схемата от 1843 година беше направлявана от ръката на Господа и че не бива да бъде изменяна; че числата бяха такива, каквито Той ги желаеше; че Неговата ръка беше над тях и скри една грешка в някои от числата, така че никой не можеше да я види, докато ръката Му не беше отстранена.“ Ранни писания, 74.

> “I saw that God was in the publishment of the chart by Brother Nichols. I saw that there was a prophecy of this chart in the Bible, and if this chart is designed for God’s people, if it [is] sufficient for one it is for another, and if one needed a new chart painted on a larger scale, all need it just as much.” Manuscript Releases, number 13, 359; 1853.

> „Видях, че Бог беше в издаването на схемата от брат Никълс. Видях, че в Библията има пророчество за тази схема, и ако тази схема е предназначена за Божия народ, ако тя е достатъчна за един, тя е и за друг; и ако един се нуждаеше от нова схема, изработена в по-голям мащаб, всички се нуждаят от нея също толкова.“ Manuscript Releases, number 13, 359; 1853.

Did God through Ellen White endorse the message the Millerites presented during the history of 1840 through 1844?

Дали Бог чрез Елън Уайт одобри вестта, която милеритите представиха в периода от 1840 до 1844 г.?

> “God is not giving us a new message. We are to proclaim the message that in 1843 and 1844 brought us out of the other churches.” Review and Herald, January 19, 1905.

> „Бог не ни дава нова вест. Ние трябва да прогласяваме вестта, която през 1843 и 1844 година ни изведе от другите църкви.“ Review and Herald, January 19, 1905.

> “God bids us give our time and strength to the work of preaching to the people the messages that stirred men and women in 1843 and 1844.” Manuscript Release, Number 760.

> „Бог ни призовава да отдадем времето и силите си на делото да проповядваме на народа вестите, които раздвижиха мъже и жени през 1843 и 1844 година.“ Manuscript Release, Number 760.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> „Всички вестѝ, дадени от 1840–1844 г., трябва сега да бъдат представени с сила, защото има много хора, които са изгубили своята посока. Вестите трябва да отидат до всички църкви.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> „Христос каза: „Блажени са вашите очи, защото виждат; и вашите уши, защото чуват. Защото истина ви казвам, че мнозина пророци и праведници са пожелали да видят онова, което вие виждате, и не са го видели; и да чуят онова, което вие чувате, и не са го чули“ [Матей 13:16, 17]. Блажени са очите, които видяха нещата, които бяха видени през 1843 и 1844 година.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> „Вестта бе дадена. И не бива да има никакво забавяне в повтарянето на вестта, защото знаменията на времето се изпълняват; заключителното дело трябва да бъде извършено. Велико дело ще бъде извършено за кратко време. Скоро по Божие назначение ще бъде дадена вест, която ще се разрасне в силен вик. Тогава Даниил ще застане в своя дял, за да даде своето свидетелство.“ Manuscript Releases, volume 21, 437.

> “The truths that we received in 1841, ‘42, ‘43, and ‘44 are now to be studied and proclaimed. The messages of the first, second, and third angels will in the future be proclaimed with a loud voice. They will be given with earnest determination and in the power of the Spirit.” Manuscript Releases, volume 15, 371.

> „Истините, които приехме през 1841, ‘42, ‘43 и ‘44 година, сега трябва да бъдат изучавани и прогласявани. Вестите на първия, втория и третия ангел в бъдеще ще бъдат прогласявани със силен глас. Те ще бъдат давани с искрена решителност и в силата на Духа.“ Manuscript Releases, том 15, 371.

> “We understand the present feebleness and smallness of the work. We have had an experience. In doing the work God has given us, we may go trustingly forward, assured that He will be our efficiency. He will be with us in 1906, as He was with us in 1841, 1842, 1843, and 1844.” Loma Linda Messages, 156.

> „Ние разбираме сегашната слабост и незначителност на делото. Ние сме имали една опитност. Извършвайки делото, което Бог ни е дал, можем с доверие да вървим напред, уверени, че Той ще бъде нашата сила и способност. Той ще бъде с нас през 1906 година, както беше с нас през 1841, 1842, 1843 и 1844 година.“ Loma Linda Messages, 156.

> “Those who stand as teachers and leaders in our institutions are to be sound in the faith and in the principles of the third angel’s message. God wants His people to know that we have the message as He gave it to us in 1843 and 1844.” General Conference Bulletin, April 1, 1903.

> „Онези, които стоят като учители и ръководители в нашите институции, трябва да бъдат здрави във вярата и в принципите на вестта на третия ангел. Бог желае Неговият народ да знае, че ние имаме вестта така, както Той ни я даде през 1843 и 1844 година.“ General Conference Bulletin, April 1, 1903.

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> „Предупреждението дойде: Не бива да се допуска да влезе нищо, което би смутило основата на вярата, върху която градим още откакто вестта дойде през 1842, 1843 и 1844 година. Аз участвах в тази вест и оттогава досега стоя пред света, вярна на светлината, която Бог ни е дал. Нямаме намерение да отместим нозете си от платформата, на която бяха поставени, докато ден след ден търсехме Господа с усърдна молитва, търсейки светлина. Мислите ли, че бих могла да се откажа от светлината, която Бог ми е дал? Тя трябва да бъде като Канарата на вековете. Тя ме е направлявала, откакто ми бе дадена.“ Review and Herald, 14 април 1903 г.

Did God through Ellen White warn His people to defend against attacks that would undermine the truths of the Millerite history?

Предупреди ли Бог чрез Елън Уайт Своя народ да се защитава срещу нападки, които биха подкопали истините на милеритската история?

> “The great waymarks of truth, showing us our bearings in prophetic history, are to be carefully guarded, lest they be torn down, and replaced with theories that would bring confusion rather than genuine light.” Selected Messages, book 2, 101, 102.

> „Великите ориентири на истината, които ни показват нашето местоположение в пророческата история, трябва да бъдат грижливо пазени, за да не бъдат съборени и заменени с теории, които биха донесли объркване, а не истинска светлина.“ Избрани вести, книга 2, с. 101, 102.

> “Today Satan is seeking opportunities to tear down the waymarks of truth,—the monuments that have been raised up along the way; and we need the experience of the aged workers who have built their house upon the solid rock, who through evil report as well as good report have been steadfast to the truth.” Gospel Workers, 104.

> „Днес Сатана търси възможности да събори ориентирите на истината — паметниците, които са били издигнати по пътя; и ние се нуждаем от опитността на възрастните работници, които са построили дома си върху твърдата канара и които както при лоша, така и при добра мълва са останали непоколебими в истината.“ Gospel Workers, 104.

> “God never leaves the world without men who can discern between good and evil, righteousness and unrighteousness. God has men whom he has appointed to stand in the forefront of the battle in times of emergency. In a crisis, he will raise up men as he did in ancient times. Young men will be bidden to link up with the aged standard-bearers, that they may be strengthened and taught by the experience of these faithful ones, who have passed through so many conflicts, and to whom, through the testimonies of his Spirit, God has so often spoken, pointing out the right way and condemning the wrong way. When perils arise, which try the faith of God’s people, these pioneer workers are to recount the experiences of the past, when just such crises came, when the truth was questioned, when strange sentiments, proceeding not from God, were brought in.

> „Бог никога не оставя света без хора, които могат да различават между добро и зло, правда и неправда. Бог има хора, които е определил да стоят на предната линия на битката във времена на извънредна нужда. В криза Той ще издигне хора, както е сторил в древни времена. На младите мъже ще бъде наредено да се свържат с възрастните знаменосци, за да бъдат укрепени и поучени чрез опита на тези верни люде, които са преминали през толкова много борби и на които Бог така често е говорил чрез свидетелствата на Своя Дух, посочвайки правия път и осъждайки неправия път. Когато възникнат опасности, които изпитват вярата на Божия народ, тези пионерски работници трябва да разказват за опитностите от миналото, когато са настъпвали тъкмо такива кризи, когато истината е била поставяна под въпрос, когато са били въвеждани странни възгледи, произхождащи не от Бога.“

> “The experience of those aged workers is needed now; for Satan is watching every opportunity to make of no account the old waymarks,—the monuments that have been raised up along the way.” Review and Herald, November 19, 1903.

> „Опитът на онези възрастни работници е нужен сега; защото Сатана следи всяка възможност да обезсили старите ориентири — паметниците, които са били издигнати по пътя.“ Review and Herald, 19 ноември 1903 г.

In 1863 the Millerite movement ended by rejecting the first truth the Elijah of that history had been led to understand. Its final test was based upon the two verses in Daniel eight that identify the trampling down of the sanctuary and the host. The light of the sanctuary was opened at the first of ten tests and darkness was brought upon the host at the last of ten tests.

През 1863 г. милеритското движение приключи, като отхвърли първата истина, която Илия на онази история бе воден да разбере. Последното му изпитание се основаваше върху двата стиха в Даниил осма глава, които посочват потъпкването на светилището и на множеството. Светлината за светилището бе открита при първото от десетте изпитания, а тъмнината бе доведена върху множеството при последното от десетте изпитания.

> “One thing is certain: those Seventh-day Adventists who take their stand under Satan’s banner will first give up their faith in the warnings and reproofs contained in the Testimonies of God’s spirit.

> „Едно нещо е сигурно: онези адвентисти от седмия ден, които заемат страната си под знамето на Сатана, най-напред ще се откажат от вярата си в предупрежденията и изобличенията, съдържащи се в Свидетелствата на Божия Дух.

> “The call to greater consecration and holier service is being made, and will continue to be made. Some who are now voicing Satan’s suggestions will come to their senses. There are those in important positions of trust who do not understand the truth for this time. To them the message must be given. If they receive it, Christ will accept them, and will make them workers together with him. But if they refuse to hear the message, they will take their stand under the black banner of the Prince of Darkness.

> „Призивът към по-голямо посвещение и по-свята служба се отправя и ще продължи да се отправя. Някои, които сега изговарят внушенията на Сатана, ще дойдат на себе си. Има такива на важни доверени постове, които не разбират истината за настоящето време. На тях трябва да бъде предадена вестта. Ако я приемат, Христос ще ги приеме и ще ги направи съработници с Него. Но ако откажат да чуят вестта, ще застанат под черното знаме на Княза на тъмнината.

> “I am instructed to say that the precious truth for this time is open more and more clearly to human minds. In a special sense men and women are to eat of Christ’s flesh and drink of his blood. There will be a development of the understanding, for the truth is capable of constant expansion. The divine originator of truth will come into closer and still closer communion with those who follow on to know him. As God’s people receive his word as the bread of heaven, they will know that his goings forth are prepared as the morning. They will receive spiritual strength, as the body receives physical strength when food is eaten.

> „Получих наставление да кажа, че скъпоценната истина за това време се открива все по-ясно и по-ясно на човешките умове. В особен смисъл мъже и жени трябва да ядат плътта на Христос и да пият Неговата кръв. Ще има развитие на разбирането, защото истината е способна на постоянно разширяване. Божественият Източник на истината ще влезе в по-близко и още по-близко общение с онези, които продължават да Го познават. Когато Божият народ приема Неговото слово като небесния хляб, той ще знае, че явяването Му е приготвено като зората. Те ще получат духовна сила, както тялото получава физическа сила, когато се приема храна.

> “We do not half understand the Lord’s plan in taking the children of Israel from Egyptian bondage, and leading them through the wilderness into Canaan.

> „Ние не разбираме дори наполовина Господния план, като изведе израилевите чеда от египетското робство и ги води през пустинята към Ханаан.

> “As we gather up the divine rays shining from the gospel, we shall have a clearer insight into the Jewish economy, and a deeper appreciation of its important truths. Our exploration of truth is yet incomplete. We have gathered up only a few rays of light. Those who are not daily students of the Word will not solve the problems of the Jewish economy. They will not understand the truths taught by the temple service. The work of God is hindered by a worldly understanding of his great plan. The future life will unfold the meaning of the laws that Christ, enshrouded in the pillar of cloud, gave to his people.” Spalding and Magan, 305, 306.

> „Когато съберем божествените лъчи, сияещи от евангелието, ще придобием по-ясно разбиране за еврейската система и по-дълбока оценка за нейните важни истини. Нашето изследване на истината все още е непълно. Събрали сме само няколко лъча светлина. Онези, които не са всекидневни изследователи на Словото, няма да разрешат проблемите на еврейската система. Те няма да разберат истините, преподавани чрез храмовото служение. Божието дело се възпрепятства от светското разбиране за Неговия велик план. Бъдещият живот ще разкрие значението на законите, които Христос, обгърнат в облачния стълб, даде на Своя народ.“ Spalding and Magan, 305, 306.

We will continue our consideration of the symbolism of Elijah in connection with 1863 in the next article.

Ще продължим разглеждането на символиката на Илия във връзка с 1863 година в следващата статия.

Back to Articles