Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eight

Книгата на Даниил – сто и осма

Unveiling Prophetic Symbolism: A Comprehensive Analysis of the Seven Trumpets in Revelation

Разкриване на пророческата символика: Всеобхватен анализ на седемте тръби в Откровение

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

William Miller was given great light upon the seven churches, the seven seals and the seven trumpets in the book of Revelation. He placed those prophetic symbols within the framework of the two desolating powers of paganism followed by papalism. He did not see every prophetic characteristic of those symbols, but what he did see established the foundational understanding of the internal history and external history of God’s church from the time of apostles until the end of the world. The internal history was represented by the churches, and the churches’ external history was represented by the seals. He saw that the trumpets were symbols of God’s judgment upon Rome, that typified God’s judgment upon Rome at the end of the world, though he did not see that Rome at the end of the world was made up of a threefold union.

На Уилям Милър бе дадена голяма светлина относно седемте църкви, седемте печата и седемте тръби в книгата Откровение. Той постави тези пророчески символи в рамката на двете опустошителни сили — езичеството, последвано от папството. Той не видя всяка пророческа особеност на тези символи, но онова, което видя, установи основополагащото разбиране за вътрешната история и външната история на Божията църква от времето на апостолите до края на света. Вътрешната история бе представена чрез църквите, а външната история на църквата бе представена чрез печатите. Той видя, че тръбите бяха символи на Божия съд над Рим, който предобразяваше Божия съд над Рим в края на света, макар че не видя, че Рим в края на света се състоеше от троен съюз.

The book written by Uriah Smith titled Daniel and Revelation, contains some erroneous ideas, but it was identified by Sister White as, “God’s helping hand.” She identified that it should be circulated along with The Great Controversy, Patriarchs and Prophets, and The Desire of Ages. Her strong endorsement did not mean that the book was on the same inspired level as her books, but that the book contained “grand instruction,” and had been responsible for “bringing many precious souls to a knowledge of the truth.”

Книгата, написана от Урия Смит, озаглавена „Даниил и Откровение“, съдържа някои погрешни идеи, но беше определена от сестра Уайт като „Божията помагаща ръка“. Тя посочи, че тя трябва да бъде разпространявана заедно с „Великата борба“, „Патриарси и пророци“ и „Животът на Исус“. Нейната силна препоръка не означаваше, че книгата е на същото вдъхновено равнище като нейните книги, а че книгата съдържа „велико наставление“ и е била отговорна за „довеждането на много скъпоценни души до познание на истината“.

The book employs Millerite prophetic logic, accompanied with concepts of prophecy that were unseen before October 22, 1844. We will refer to passages in the book as we set forth the triple application of the three Woes.

Книгата използва милеритската пророческа логика, придружена от понятия за пророчеството, които не са били виждани преди 22 октомври 1844 г. Ще се позоваваме на откъси от книгата, докато излагаме тройното приложение на трите Горко.

Miller stated that the “seven trumpets are a history of seven peculiar and heavy judgments sent upon the earth, or Roman kingdom.” The first four trumpets represent the judgments that were brought upon pagan Rome, and the fifth and sixth trumpets were God’s judgments that were brought upon papal Rome, but Miller would not have recognized that the seventh trumpet represented God’s judgment upon Modern Rome. Speaking of the seven seals and seven trumpets of Revelation, Uriah Smith wrote:

Милър заявява, че „седемте тръби са история на седем особени и тежки съда, изпратени върху земята, или Римското царство“. Първите четири тръби представят съдите, които бяха доведени върху езическия Рим, а петата и шестата тръба бяха Божии съдби, доведени върху папския Рим; но Милър не би разпознал, че седмата тръба представлява Божия съд над Съвременния Рим. Говорейки за седемте печата и седемте тръби от Откровение, Урия Смит пише:

> “Having taken the book, the Lamb proceeds at once to open the seals; and the attention of the apostle is called to the scenes that transpire under each seal. The number seven has already been noticed as denoting in the Scriptures completeness and perfection. The seven seals therefore embrace the whole of a certain class of events, reaching down perhaps to the time of Constantine, and the seven trumpets another series from that time farther on, cannot be correct. The trumpets denote a series of events which transpire contemporaneously with the events of the seals, but of an entirely different character. A trumpet is a symbol of war; hence the trumpets denote great political commotions to take place among the nations during the gospel age. The seals denote events of a religious character, and contain the history of the church from the opening of the Christian era to the coming of Christ.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 431.

> „След като взе книгата, Агнецът незабавно пристъпва към отварянето на печатите; и вниманието на апостола е насочено към сцените, които се разиграват под всеки печат. Числото седем вече бе отбелязано като обозначаващо в Писанията пълнота и съвършенство. Следователно седемте печата обхващат цялата поредица от определен вид събития, простиращи се може би до времето на Константин, а седемте тръби — друга поредица от това време нататък — не може да бъде правилно. Тръбите обозначават поредица от събития, които се разиграват едновременно със събитията на печатите, но са от съвършено различен характер. Тръбата е символ на война; следователно тръбите обозначават големи политически сътресения, които ще настъпят сред народите през евангелската епоха. Печатите обозначават събития от религиозен характер и съдържат историята на църквата от началото на християнската ера до пришествието на Христос.“ Урайя Смит, Daniel and Revelation, 431.

A trumpet is a symbol of war and political commotion. Speaking of verse two of chapter eight of Revelation Smith states:

Тръбата е символ на война и политически смут. Говорейки за втори стих от осма глава на Откровение, Смит заявява:

> “‘VERSE 2. And I saw the seven angels which stood before God; and to them were given seven trumpets.’

> „Стих 2. И видях седемте ангела, които стояха пред Бога; и на тях се дадоха седем тръби.“

> “This verse introduces a new and distinct series of events. In the seals we have had the history of the church during what is called the gospel dispensation. In the seven trumpets, now introduced, we have the principal political and warlike events which were to transpire during the same time.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 476.

> „Този стих въвежда нова и отделна поредица от събития. В печатите ние имахме историята на църквата през онова, което се нарича евангелската диспенсация. В седемте тръби, които сега се въвеждат, имаме главните политически и военни събития, които трябваше да се случат през същото време.“ Урайя Смит, Daniel and Revelation, 476.

The seventh seal is opened in the first six verses of Revelation chapter eight, and in the backdrop of the opening of the seventh seal, seven angels with seven trumpets are prepared to blow.

Седмият печат се отваря в първите шест стиха на осма глава от Откровение, и на фона на отварянето на седмия печат седем ангела със седем тръби се приготвят да затръбят.

> And when he had opened the seventh seal, there was silence in heaven about the space of half an hour. And I saw the seven angels which stood before God; and to them were given seven trumpets. And another angel came and stood at the altar, having a golden censer; and there was given unto him much incense, that he should offer it with the prayers of all saints upon the golden altar which was before the throne. And the smoke of the incense, which came with the prayers of the saints, ascended up before God out of the angel’s hand. And the angel took the censer, and filled it with fire of the altar, and cast it into the earth: and there were voices, and thunderings, and lightnings, and an earthquake. And the seven angels which had the seven trumpets prepared themselves to sound. Revelation 8:1–6.

> И когато отвори седмия печат, настана тишина на небето около половин час. И видях седемте ангела, които стояха пред Бога; и на тях им бяха дадени седем тръби. И дойде друг ангел и застана при олтара, държейки златна кадилница; и нему бе даден много тамян, за да го принесе заедно с молитвите на всички светии върху златния олтар, който беше пред престола. И димът на тамяна, който възлизаше с молитвите на светиите, се издигна пред Бога от ръката на ангела. И ангелът взе кадилницата, напълни я с огън от олтара и я хвърли на земята; и настанаха гласове, гръмове, светкавици и земетресение. И седемте ангела, които имаха седемте тръби, се приготвиха да затръбят. Откровение 8:1–6.

There is a prophetic anomaly that we have been identifying in previous articles, but which we have not yet specifically addressed its particular prophetic phenomenon. That anomaly is that symbols that represent a sequence of waymarks in prophetic history, are all brought together in the conclusion of the history they represent. We have shown that the four generations of Laodicean Adventism that is represented by the four abominations of Ezekiel chapter eight marked specific waymarks, but that each of them, as a test, repeat in the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. This anomaly is also found in the seven trumpets, for though they represent specific judgments upon pagan, papal and modern Rome, they all come together again when the executive judgment upon modern Rome begins at the soon-coming Sunday law.

Налице е едно пророческо отклонение, което установявахме в предишни статии, но което все още не сме разгледали конкретно в неговото особено пророческо проявление. Това отклонение се състои в това, че символи, които представят последователност от ориентири в пророческата история, се събират заедно в заключението на историята, която представят. Показахме, че четирите поколения на лаодикийския адвентизъм, представени от четирите мерзости в осма глава на Езекиил, отбелязват конкретни ориентири, но че всяко от тях като изпитание се повтаря в историята на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Това отклонение се открива и в седемте тръби, защото, макар да представят конкретни съдби над езическия, папския и съвременния Рим, всички те отново се събират, когато изпълнителният съд над съвременния Рим започва с предстоящия неделен закон.

The seven trumpets have specific dates when they were fulfilled in the past, but Sister White also places the seven angels with seven trumpets in Revelation chapter eight, in the history of the soon coming Sunday law.

Седемте тръби имат конкретни дати, когато са се изпълнили в миналото, но сестра Уайт също така поставя седемте ангела със седемте тръби в Откровение, осма глава, в историята на предстоящия скоро неделен закон.

> “‘And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: and they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, Holy and true, doest Thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth? And white robes were given unto every one of them [They were pronounced pure and holy]; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled’ [Revelation 6:9–11]. Here were scenes presented to John that were not in reality but that which would be in a period of time in the future.

> „И когато отвори петия печат, видях под олтара душите на онези, които бяха убити за Божието слово и за свидетелството, което държаха; и те извикаха със силен глас, казвайки: Докога, о, Владико, свети и истинни, не съдиш и не отмъщаваш за кръвта ни на онези, които живеят на земята? И на всеки от тях бе дадена бяла дреха [Те бяха обявени за чисти и святи]; и бе им казано да почиват още малко време, докле се изпълни и броят на съслужителите им и братята им, които щяха да бъдат убити, както и те“ [Откровение 6:9–11]. Тук на Йоан бяха представени сцени не на действителността, а на онова, което щеше да бъде в бъдещ период от време.

> “Revelation 8:1–4 quoted.” Manuscript Releases, volume 20, 197.

> „Откровение 8:1–4, цитирано.“ Manuscript Releases, том 20, с. 197.

In the previous passage Sister White applies the dialogue and fulfillment of the fifth seal to the period when the seven angels are about to sound in chapter eight, but she also places the same representation at the history of the two voices of Revelation chapter eighteen.

В предходния откъс сестра Уайт прилага диалога и изпълнението на петия печат към периода, когато седемте ангели предстоят да затръбят в осма глава, но също така поставя същото представяне в историята на двата гласа от осемнадесета глава на Откровение.

> “When the fifth seal was opened, John the Revelator in vision saw beneath the altar the company that were slain for the Word of God and the testimony of Jesus Christ. After this came the scenes described in the eighteenth of Revelation, when those who are faithful and true are called out from Babylon. [Revelation 18:1–5, quoted.]” Manuscript Releases, volume 20, 14.

> „Когато бе отворен петият печат, Йоан Богослов във видение видя под олтара множеството на онези, които бяха убити за Божието слово и за свидетелството на Исус Христос. След това настъпиха сцените, описани в осемнадесетата глава на Откровението, когато онези, които са верни и истинни, са призовани да излязат от Вавилон. [Откровение 18:1–5, цитирано.]“ Manuscript Releases, том 20, 14.

The seven trumpets represent God’s judgment in the history of pagan, papal and Modern Rome, but they are also represented in the history of September 11, 2001, and the second voice of the soon-coming Sunday law. After addressing the first six verses of Revelation chapter eight, Uriah Smith begins to present the first four trumpets’ historical fulfillments.

Седемте тръби представляват Божия съд в историята на езическия, папския и съвременния Рим, но те са представени и в историята на 11 септември 2001 г. и втория глас на скоро идващия неделен закон. След като разглежда първите шест стиха на осма глава от Откровение, Урия Смит започва да излага историческите изпълнения на първите четири тръби.

> “The subject of the seven trumpets is here resumed, and occupies the remainder of this chapter and all of chapter 9. The seven angels prepare themselves to sound. Their sounding comes in as a complement to the prophecy of Daniel 2 and 7, commencing with the breaking up of the old Roman empire into its ten divisions, of which, in the first four trumpets, we have a description.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 477.

> „Тук отново се подема темата за седемте тръби и тя заема остатъка от тази глава и цялата 9 глава. Седемте ангели се приготвят да затръбят. Тяхното затръбяване идва като допълнение към пророчеството на Даниил 2 и 7, започвайки с разпадането на старата Римска империя на нейните десет части, на които в първите четири тръби имаме описание.“ Урия Смит, „Даниил и Откровение“, 477.

Smith identifies that the first four trumpets were God’s judgments upon pagan Rome. He quotes verse seven that identifies the prophetic characteristics of the first trumpet, and then identifies its historical fulfillment.

Смит посочва, че първите четири тръби са Божиите съдби над езическия Рим. Той цитира седми стих, който определя пророческите характеристики на първата тръба, а след това посочва нейното историческо изпълнение.

> “The first sore and heavy judgment which fell on Western Rome in its downward course, was the war with the Goths under Alaric, who opened the way for later inroads. The death of Theodosius, the Roman emperor, occurred in January, 395, and before the end of the winter the Goths under Alaric were in arms against the empire.

> „Първият тежък и суров съд, който порази Западния Рим в хода на неговото упадане, бе войната с готите под предводителството на Аларих, който отвори пътя за по-късните нашествия. Смъртта на Теодосий, римския император, настъпи през януари 395 г., и преди края на зимата готите под Аларих вече бяха вдигнали оръжие против империята.“

> “The first invasion under Alaric ravaged Thrace, Macedonia, Attica, and the Peloponnesus, but did not reach the city of Rome. On his second invasion, however, the Gothic chieftain crossed the Alps and the Apennines and appeared before the walls of the ‘eternal city,’ which soon fell a prey to the fury of the barbarians.

> „Първото нашествие под водачеството на Аларих опустоши Тракия, Македония, Атика и Пелопонес, но не достигна до град Рим. При второто си нашествие обаче готският вожд прекоси Алпите и Апенините и се яви пред стените на „вечния град“, който скоро падна като жертва на яростта на варварите.

> “The blast of the first trumpet has its location about the close of the fourth century and onward, and refers to these desolating invasions of the Roman empire under the Goths.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 478.

> „Звукът на първата тръба се отнася по време към края на четвъртия век и нататък и се отнася до тези опустошителни нашествия на Римската империя от готите.“ Uriah Smith, Daniel and Revelation, 478.

Smith identifies Alaric as the symbol of God’s judgment upon pagan Rome represented by the first trumpet. Each of the trumpets have a historical figure that represents the trumpet, Alaric represents the arrival of the first trumpet from the end of the fourth century. Miller could not have seen that this trumpet was brought upon Rome because of Sunday enforcement, for Miller was a Sunday keeper. Smith missed this fact also, but Smith did recognize that the first enforced Sunday law was instituted by Constantine in the year 321. The prophetic rule of thumb associated with Sunday enforcement is always the same, for God never changes, and that rule is that “national apostasy is followed by national ruin”. Alaric represents the beginning of national ruin which began in the very period that Constantine passed the first Sunday law.

Смит определя Аларих като символ на Божия съд над езическия Рим, представен от първата тръба. Всяка от тръбите има историческа личност, която я представя; Аларих представя настъпването на първата тръба от края на четвъртия век. Милър не би могъл да види, че тази тръба бе доведена върху Рим поради налагането на неделята, защото Милър бе пазител на неделята. И Смит пропусна този факт, но Смит все пак разпозна, че първият наложен неделен закон бе въведен от Константин през 321 година. Пророческото правило, свързано с налагането на неделята, е винаги едно и също, защото Бог никога не се променя, и това правило е, че „националното отстъпление е последвано от национална гибел“. Аларих представлява началото на националната гибел, която започна именно в периода, когато Константин издаде първия неделен закон.

Smith continues on by quoting verse eight, which identifies the second trumpet, and then continues his commentary:

Смит продължава, като цитира осми стих, който посочва втората тръба, и след това продължава своя коментар:

> “The Roman empire, after Constantine, was divided into three parts; and hence the frequent remark, ‘a third part of men,’ etc., in allusion to the third part of the empire which was under the scourge. This division of the Roman kingdom was made at the death of Constantine, among his three sons, Constantius, Constantine II, and Constans. Constantius possessed the East, and fixed his residence at Constantinople, the metropolis of the empire. Constantine the Second held Britain, Gaul, and Spain. Constans held Illyricum, Africa, and Italy. (See Sabine’s Ecclesiastical History, p. 155.) Of this well-known historical fact, Elliott, as quoted by Albert Barnes, in his notes on Rev.12:4, says: ‘Twice, at least, before the Roman empire became divided permanently into the two parts, the Eastern and the Western, there was a tripartite division of the empire. The first occurred in A.D. 311, when it was divided between Constantine, Licinius, and Maximin; the other, A.D. 337, on the death of Constantine, Constans and Constantius.’” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 480.

> „Римската империя след Константин беше разделена на три части; и оттук идва честата забележка „трета част от човеците“ и пр., като намек за третата част от империята, която беше под бича. Това разделение на Римското царство беше извършено при смъртта на Константин между тримата му синове — Констанций, Константин II и Констанс. Констанций владееше Изтока и установи своето седалище в Константинопол, столицата на империята. Константин Втори държеше Британия, Галия и Испания. Констанс държеше Илирик, Африка и Италия. (Виж Sabine’s Ecclesiastical History, p. 155.) За този добре известен исторически факт Елиът, както е цитиран от Албърт Барнс в неговите бележки върху Rev.12:4, казва: „Поне два пъти, преди Римската империя да бъде трайно разделена на двете части — Източната и Западната, е имало тристранно разделение на империята. Първото настъпи в 311 сл. Хр., когато тя беше разделена между Константин, Лициний и Максимин; другото — в 337 сл. Хр., при смъртта на Константин, между Констанс и Констанций.““ Uriah Smith, Daniel and Revelation, 480.

The historical phenomenon of Rome being divided into three parts, and also two parts that is referenced by the historians which Smith cites, are the elements of Rome that identify the threefold union of Modern Rome, that makes up a structure that is divided into two, representing the combination of church and state. When Smith continues he then identifies the historical figure associated with the second trumpet.

Историческият феномен на Рим, разделен на три части, а също и на две части, за който споменават историците, цитирани от Смит, са елементите на Рим, които определят тройния съюз на Съвременния Рим, съставящ структура, разделена на две, представляваща съчетанието между църква и държава. Когато Смит продължава, той след това посочва историческата личност, свързана с втората тръба.

> “The history illustrative of the sounding of the second trumpet evidently relates to the invasion and conquest of Africa, and afterward of Italy, by the terrible Genseric. His conquests were for the most part NAVAL; and his triumphs were “as it were a great mountain burning with fire, cast into the sea.” What figure would better, or even so well, illustrate the collision of navies, and the general havoc of war on the maritime coasts? In explaining this trumpet, we are to look for some events which will have a particular bearing on the commercial world. The symbol used naturally leads us to look for agitation and commotion. Nothing but a fierce maritime warfare would fulfil the prediction. If the sounding of the first four trumpets relates to four remarkable events which contributed to the downfall of the Roman empire, and the first trumpet refers to the ravages of the Goths under Alaric, in this we naturally look for the next succeeding act of invasion which shook the Roman power and conduced to its fall. The next great invasion was that of “the terrible Genseric,” at the head of the Vandals. His career occurred during the years A.D. 428–468. This great Vandal chief had his headquarters in Africa. . ..

> „Историята, илюстрираща затръбяването на втората тръба, очевидно се отнася до нашествието и завладяването на Африка, а след това и на Италия, от страшния Гензерих. Неговите завоевания бяха в по-голямата си част МОРСКИ; и неговите победи бяха „като че голяма планина, пламтяща в огън, хвърлена в морето“. Кой образ би илюстрирал по-добре, или дори тъй добре, стълкновението на флоти и всеобщото опустошение на войната по морските крайбрежия? При обяснението на тази тръба трябва да търсим някои събития, които ще имат особено отношение към търговския свят. Употребеният символ естествено ни подтиква да очакваме вълнение и смут. Нищо освен ожесточена морска война не би изпълнило предсказанието. Ако затръбяването на първите четири тръби се отнася до четири забележителни събития, които допринесоха за падането на Римската империя, и първата тръба се отнася до опустошенията на готите под водачеството на Аларих, то тук естествено търсим следващото непосредствено действие на нашествие, което разтърси римската мощ и допринесе за нейното падение. Следващото велико нашествие беше това на „страшния Гензерих“, начело на вандалите. Неговото поприще обхваща годините 428–468 сл. Хр. Този велик вандалски вожд имаше своята главна квартира в Африка....“

> “Concerning the important part which this bold corsair acted in the downfall of Rome, Mr. Gibbon uses this significant language: ‘Genseric, a name which, in the destruction of the Roman empire, has deserved an equal rank with the names of Alaric and Attila.’” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 481, 484.

> „Относно важната роля, която този дръзък корсар изигра в падението на Рим, г-н Гибън използва този многозначителен израз: „Гензерик — име, което в разрушението на Римската империя е заслужило равен ранг с имената на Аларих и Атила.““ Uriah Smith, Daniel and Revelation, 481, 484.

Smith, while quoting the historian Gibbon, who pointed out the historical symbols of the first three trumpets, identified that Genseric was the second trumpet and then said that Genseric, “deserved equal rank with Alaric and Attila.” Alaric is the first trumpet, Genseric the second and Attila the Hun was the third trumpet, which is addressed in verse ten. Smith pointed out that the second trumpet, represented by Genseric, represented the history of “428-468.” Then Smith quotes verse ten which identifies the third trumpet, and continues his narrative:

Смит, цитирайки историка Гибън, който посочи историческите символи на първите три тръби, отбеляза, че Гензерих е втората тръба, и след това каза, че Гензерих „заслужаваше равно място с Аларих и Атила“. Аларих е първата тръба, Гензерих — втората, а Атила Хунът беше третата тръба, за която се говори в десети стих. Смит отбеляза, че втората тръба, представена чрез Гензерих, обхваща историята на „428–468“. След това Смит цитира десети стих, който посочва третата тръба, и продължава изложението си:

> “In the interpretation and application of this passage, we are brought to the third important event which resulted in the subversion of the Roman empire. And in finding a historical fulfilment of this third trumpet, we shall be indebted to the Notes of Dr. Albert Barnes for a few extracts. In explaining this scripture, it is necessary, as this commentator says, ‘That there should be some chieftain or warrior who might be compared to a blazing meteor; whose course would be singularly brilliant; who would appear suddenly LIKE a blazing star, and then disappear like a star whose light was quenched in the waters.’— Notes on Revelation 8.

> „При тълкуването и прилагането на този пасаж се изправяме пред третото важно събитие, което доведе до подриването на Римската империя. И при намирането на историческо изпълнение на тази трета тръба ще бъдем задължени на Бележките на д-р Албърт Барнс за няколко извлечения. При обясняването на това място от Писанието е необходимо, както казва този тълкувател, „да има някой вожд или воин, който би могъл да бъде сравнен с пламтящ метеор; чийто път би бил необикновено блестящ; който би се появил внезапно КАТО пламтяща звезда и след това би изчезнал като звезда, чиято светлина е била угасена във водите.“ — Бележки върху Откровение 8.

> “It is here premised that this trumpet has allusion to the desolating wars and furious invasions of Attila against the Roman power, which he carried on at the head of his hordes of Huns. . ..

> „Тук се приема предварително, че тази тръба се отнася до опустошителните войни и яростните нашествия на Атила срещу римската власт, които той водеше начело на ордите си от хуни....“

> “‘And the Name of the Star is Called Wormwood [denoting the bitter consequences].’ These words—which are more intimately connected with the preceding verse, as even the punctuation in our version denotes—recall us for a moment to the character of Attila, to the misery of which he was the author or the instrument, and to the terror that was inspired by his name.

> „И името на звездата се нарича Пелин [обозначаващо горчивите последици].“ Тези думи — които са по-тясно свързани с предходния стих, както показва дори пунктуацията в нашия превод — ни връщат за миг към характера на Атила, към нещастието, на което той беше причинител или оръдие, и към ужаса, който беше вдъхван от неговото име.

> “‘Total extirpation and erasure,’ are terms which best denote the calamities he inflicted.’ He styled himself, ‘The Scourge of God.’” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 484, 487.

> „Пълно изтребление и заличаване“ са изрази, които най-добре обозначават бедствията, които той причини. Той наричаше себе си „Бичът Божий“. Урайя Смит, Daniel and Revelation, 484, 487.

The history of the third trumpet, represented by Attila the Hun, was the year 441, unto his death in the year 453. Smith then quotes verse twelve, which presents the fourth trumpet and describes the barbarian monarch Odoacer, where the threefold symbolism of Western Rome is represented by the sun, the moon and the stars. He identifies the three symbols as symbols of the “sun, moon, and stars—for they are undoubtedly here used as symbols—evidently denote the great luminaries of the Roman government,—its emperors, senators, and consuls. Bishop Newton remarks that the last emperor of Western Rome was Romulus, who in derision was called Augustulus, or the “diminutive Augustus.” Western Rome fell A.D. 476. Still, however, though the Roman sun was extinguished, its subordinate luminaries shone faintly while the senate and consuls continued. But after many civil reverses and changes of political fortune, at length, A.D. 566, the whole form of the ancient government was subverted, and Rome itself was reduced form being the empress of the world to a poor dukedom tributary to the Exarch of Ravenna.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 487.

Историята на третата тръба, представена от Атила Хуна, обхващаше времето от 441 година до смъртта му през 453 година. След това Смит цитира дванадесети стих, който представя четвъртата тръба и описва варварския владетел Одоакър, където тройната символика на Западния Рим е представена чрез слънцето, луната и звездите. Той определя трите символа като символи на „слънцето, луната и звездите — защото те несъмнено тук са употребени като символи — очевидно обозначават великите светила на римското управление — неговите императори, сенатори и консули. Епископ Нютон отбелязва, че последният император на Западния Рим бил Ромул, който подигравателно бил наричан Августул, или „умалителният Август“. Западният Рим паднал в 476 г. сл. Хр. И все пак, макар римското слънце да било угасено, неговите подчинени светила сияели слабо, докато сенатът и консулите продължавали да съществуват. Но след много граждански превратности и промени в политическата съдба, накрая, през 566 г. сл. Хр., целият строй на древното управление бил преобърнат и самият Рим бил сведен от положението да бъде императрица на света до бедно херцогство, плащащо данък на екзарха на Равена.“ Урия Смит, Daniel and Revelation, 487.

Here we find another witness to the threefold division of Rome, that prefigures the threefold union of modern Rome. With eastern Rome and emperor Constantine the threefold division was represented by his three sons, but with western Rome it was their threefold form of government. Smith then identifies that the sun, moon, and stars represent a specific order in which western Rome was brought down. He concludes his narrative with the following introduction of the last three trumpets.

Тук откриваме още едно свидетелство за тройното разделение на Рим, което предобразява тройния съюз на съвременния Рим. При източния Рим и император Константин тройното разделение беше представено чрез тримата му синове, а при западния Рим — чрез тяхната тройна форма на управление. След това Смит установява, че слънцето, луната и звездите представляват определен ред, по който западният Рим беше повален. Той завършва изложението си със следното въведение към последните три тръби.

> “Fearful as were the calamities brought upon the empire by the first incursions of these barbarians, they were comparatively light as contrasted with the calamities which were to follow. They were but as the preliminary drops of a shower before the torrent which was soon to fall upon the Roman world. The three remaining trumpets are overshadowed with a cloud of woe, as set forth in the following verses.

> „Колкото и страшни да бяха бедствията, нанесени на империята от първите нашествия на тези варвари, те бяха сравнително леки в сравнение с бедствията, които предстоеше да последват. Те бяха само като първите капки на дъжд преди пороя, който скоро щеше да се излее върху римския свят. Трите оставащи тръби са засенчени от облак на скръб, както е изложено в следващите стихове.“

> “‘VERSE 13. And I beheld, and heard an angel flying through the midst of heaven, saying with a loud voice, Woe, woe, woe, to the inhabiters of the earth by reason of the other voices of the trumpet of the three angels, which are yet to sound.’

> „СТИХ 13. И видях, и чух един ангел да лети посред небето, като казваше със силен глас: Горко, горко, горко на жителите на земята поради останалите гласове на тръбата на тримата ангели, които още имат да затръбят.“

> “This angel is not one of the series of the seven trumpet angels, but simply one who announces that the three remaining trumpets are woe trumpets, on account of the more terrible events to transpire under their sounding. Thus the next, or fifth trumpet, is the first woe; the sixth trumpet, the second woe; and the seventh, the last one in this series of seven trumpets, is the third woe.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 493.

> „Този ангел не е един от поредицата на седемте ангели с тръбите, а просто такъв, който възвестява, че трите останали тръби са тръби на горко, поради по-ужасните събития, които ще настъпят при техния звук. Така следващата, или петата тръба, е първото горко; шестата тръба — второто горко; а седмата, последната в тази поредица от седем тръби, е третото горко.“ Uriah Smith, Daniel and Revelation, 493.

We will continue with the three trumpet Woes in the next article.

Ще продължим с трите тръбни горко в следващата статия.

> “The calamities of imperial Rome, in its downfall, were told to the very last of them, till Rome was without an emperor, a consul, or a senate. ‘Under the Exarchs of Ravenna, Rome was degraded to the second rank.’ The third part of the sun was smitten, and the third part of the moon, and the third part of the stars. The race of the Caesars was not extinct with the emperors of the West. Rome, before its fall, possessed but a portion of the imperial power. Constantinople divided with it the empire of the world. And neither Goths nor Vandals lorded over that still imperial city, the emperor of which, after the first transference of the seat of empire by Constantine, often held the emperor of Rome as his nominee and vicegerent. And the fate of Constantinople was reserved till other ages, and was announced by other trumpets. Of the sun, the moon, and the stars, as yet but the third part was smitten.

> „Бедствията на императорския Рим при неговото падение бяха предсказани до най-последното от тях, докато Рим остана без император, без консул и без сенат. „Под управлението на екзарсите на Равена Рим бе унизен до второстепенно положение.“ Третата част от слънцето биде поразена, и третата част от луната, и третата част от звездите. Родът на Цезарите не угасна с императорите на Запада. Преди падението си Рим притежаваше само част от императорската власт. Константинопол разделяше с него империята на света. И нито готите, нито вандалите господстваха над този все още императорски град, чийто император, след първото преместване на седалището на империята от Константин, често държеше императора на Рим като свой назначен представител и наместник. И съдбата на Константинопол бе запазена за други векове и бе възвестена от други тръби. От слънцето, луната и звездите дотогава бе поразена само третата част.“

> “The concluding words of the Fourth Trumpet imply the future restoration of the Western Empire: ‘The day shone not for the third part of it, and the night likewise.’ In respect to civil authority, Rome became subject to Ravenna, and Italy was a conquered province of the Eastern Empire. But, as more appropriately pertaining to other prophecies, the defense of the worship of images first brought the spiritual and temporal powers of the pope and of the emperor into violent collision; and, by conferring on the pope all authority over the churches, Justinian laid his helping hand to the promotion of the papal supremacy, which afterward assumed the power of creating monarchs. In the year of our Lord 800, the pope conferred on Charlemagne the title of Emperor of the Romans.’—Keith. That title was again transferred from the king of France to the king of Germany. And by the Emperor Francis the Second even this fiction was finally and forever renounced, Aug. 6, 1806.” A. T. Jones, The Great Nations of Today, 54.

> „Заключителните думи на Четвъртата тръба загатват бъдещото възстановяване на Западната империя: „И денят не светеше за третата част от него, и нощта също.“ По отношение на гражданската власт Рим стана подвластен на Равена, а Италия беше завладяна провинция на Източната империя. Но, както по-уместно се отнася до други пророчества, защитата на поклонението пред образи за пръв път доведе духовната и светската власт на папата и на императора в бурен сблъсък; и, като предостави на папата всяка власт над църквите, Юстиниан положи своята помощна ръка за утвърждаването на папското върховенство, което впоследствие си присвои силата да създава монарси. В годината на нашия Господ 800 папата дарува на Карл Велики титлата Император на римляните.“ — Keith. Тази титла отново беше прехвърлена от краля на Франция на краля на Германия. И от император Франциск Втори дори тази фикция беше окончателно и завинаги отхвърлена на 6 август 1806 г.“ A. T. Jones, The Great Nations of Today, 54.

Back to Articles