Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Sixteen

Книгата на Йоил и Лаодикийската църква на адвентистите от седмия ден – Номер шестнадесет

Number Sixteen

Число шестнадесет

Author

Jeff Pippenger

Published

December 22, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

My apologies for so many words in advance of taking up the primary topic. I wish to place certain prophetic lines in place, that are important pieces of the logic I intend to employ when we directly consider the book of Joel. I have previously mentioned that the Hebrew word that is translated as “cut off” in the book of Joel, finds its roots in the sacrificial method of ratifying a covenant in the days of Abraham.

Моите извинения за толкова многото думи, преди да пристъпя към основната тема. Желая да поставя на мястото им определени пророчески линии, които са важни елементи от логиката, която възнамерявам да използвам, когато непосредствено разгледаме книгата на Йоил. По-рано споменах, че еврейската дума, превеждана като „отсечен“ в книгата на Йоил, намира корените си в жертвения начин за утвърждаване на завет в дните на Авраам.

> Awake, ye drunkards, and weep; and howl, all ye drinkers of wine, because of the new wine; for it is cut off from your mouth. Joel 1:5.

> Събудете се, пияници, и плачете; и ридайте, всички вие, които пиете вино, поради новото вино; защото то е отсечено от устата ви. Йоил 1:5.

The Hebrew word “cut off” is H3772, and it is a primitive root meaning ‘to cut (off, down or asunder); by implication to destroy or consume; specifically to covenant (that is, make an alliance or bargain, originally by cutting flesh and passing between the pieces).’

Еврейската дума „отсечен“ е H3772 и представлява първичен корен със значение „да отсече (от, надолу или на части); по подразбиране — да погуби или унищожи; по-специално — да сключи завет (тоест да направи съюз или споразумение, първоначално чрез разрязване на плът и преминаване между частите).“

I realize that the Strong’s definition of “cut off,” calls it a “primitive root,” in the grammatical sense. That being said, the cutting associated with the covenant and Abraham, identifies that the light of the covenant is attached to the word, and that light is set forth at its primitive historical root. “Cut” in terms of covenant history; is a prophetic symbol based upon its primitive roots, and it is also grammatically identified as a primitive root.

Осъзнавам, че определението на Strong’s за „отсечен“ го нарича „първичен корен“ в граматичен смисъл. При все това, отсичането, свързано със завета и Авраам, показва, че светлината на завета е прикрепена към думата, и тази светлина е изложена в нейния първичен исторически корен. „Отсичането“ в категориите на заветната история е пророчески символ, основан върху своите първични корени, и също така граматически е определено като първичен корен.

The pronouncement in verse five, is not only identifying that they do not have the message of the latter rain, as represented by the “new wine,” but also that they are ‘then and there’ rejected as God’s covenant people, a covenant people who trace their “primitive roots” back to Abraham.

Изявлението в пети стих не само посочва, че те не притежават вестта на късния дъжд, представена чрез „новото вино“, но и че те са „тогава и там“ отхвърлени като Божи заветен народ — заветен народ, който проследява своите „първични корени“ назад до Авраам.

The generation that died in the wilderness over forty years, traced their primitive roots back to Abraham, meaning the father of many nations. The generation who entered the Promised Land with Joshua, traced their primitive roots back to Abraham. The Jews who crucified Christ traced their primitive roots back to Abraham. The Protestants who came out of the Dark Ages, and who were then tested and passed by as God’s chosen covenant people in 1844, traced their primitive roots back to Abraham. The Millerite Philadelphian movement that entered into the Most Holy Place on October 22, 1844 traced their primitive roots back to Abraham. The Millerite Laodicean movement that rebuilt Jericho in 1863, traced their primitive roots back to Abraham. The Laodicean Seventh-day Adventist church that is spewed out of the mouth of the Lord at the soon-coming Sunday law traced their primitive roots back to Abraham. All of those generations have, or will fulfill the parable of the vineyard.

Поколението, което измря в пустинята в продължение на повече от четиридесет години, проследяваше първичните си корени до Авраам, тоест баща на много народи. Поколението, което влезе в Обетованата земя с Исус Навин, проследяваше първичните си корени до Авраам. Юдеите, които разпънаха Христос, проследяваха първичните си корени до Авраам. Протестантите, които излязоха от Тъмните векове и които след това бяха изпитани и отминати като Божия избран заветен народ през 1844 година, проследяваха първичните си корени до Авраам. Милеритското Филаделфийско движение, което влезе в Пресветото място на 22 октомври 1844 година, проследяваше първичните си корени до Авраам. Милеритското Лаодикийско движение, което възстанови Ерихон през 1863 година, проследяваше първичните си корени до Авраам. Лаодикийската църква на адвентистите от седмия ден, която бива избълвана от устата на Господа при скоро настъпващия неделен закон, проследява първичните си корени до Авраам. Всички тези поколения са изпълнили или ще изпълнят притчата за лозето.

The drunkards in Joel awake to find they have been rejected as God’s people, and that they do not have the message of the latter rain. The inverse is then true. Those who Joel identifies as wearing “crowns of glory,” then enter into covenant, are sealed and lifted up as an offering. The very first ratified covenant between God and a chosen people began with the same “cutting” that is represented at the final sacrifice of God’s people, which begins at the Sunday law. The cutting is the separation of wheat and tares. The tares are rejected and cast into the fire and the wheat is bundled together as the Pentecostal first fruit wheat offering, that is then lifted up, “as in former years.”

Пияниците в Йоил се пробуждат, за да открият, че са били отхвърлени като Божий народ и че нямат вестта на късния дъжд. Тогава обратното също е вярно. Онези, които Йоил определя като носещи „венци на слава“, тогава влизат в завет, биват запечатани и въздигнати като принос. Първият утвърден завет между Бога и един избран народ започна със същото „отсичане“, което е представено при последната жертва на Божия народ, започваща при неделния закон. Отсичането е отделянето на пшеницата от плевелите. Плевелите биват отхвърлени и хвърлени в огъня, а пшеницата бива вързана на снопове заедно като петдесетничен принос на първия плод от пшеницата, който след това бива въздигнат, „както в предишните години“.

There are four places that are typically pointed out to represent Abraham’s covenant. In Genesis twelve Abraham is ‘called’ and given the promise to make him a great nation. This is not part of the covenant, but it is the calling of a promise. At that point his name is Abram, for one of the symbols of a covenant relationship is a name-change. Abram’s name is changed in the third of the four steps of the covenant.

Обикновено се посочват четири места, които представят Авраамовия завет. В Битие дванадесета глава Авраам е „призован“ и му е дадено обещанието да бъде направен велик народ. Това не е част от завета, а е призоваването чрез едно обещание. В онзи момент името му е Аврам, защото един от символите на заветното взаимоотношение е промяната на името. Името на Аврам е променено в третата от четирите стъпки на завета.

> For when God made promise to Abraham, because he could swear by no greater, he sware by himself, Saying, Surely blessing I will bless thee, and multiplying I will multiply thee. And so, after he had patiently endured, he obtained the promise. For men verily swear by the greater: and an oath for confirmation is to them an end of all strife. Wherein God, willing more abundantly to shew unto the heirs of promise the immutability of his counsel, confirmed it by an oath: That by two immutable things, in which it was impossible for God to lie, we might have a strong consolation, who have fled for refuge to lay hold upon the hope set before us: Which hope we have as an anchor of the soul, both sure and stedfast, and which entereth into that within the veil; Whither the forerunner is for us entered, even Jesus, made an high priest for ever after the order of Melchisedec. Hebrews 6:13–20.

> Защото, когато Бог даде обещание на Авраам, понеже нямаше в никого по-голям, в когото да се закълне, закле се в Себе Си, като каза: „Наистина ще те благословя с благословение и ще те умножа с умножение.“ И така, след като търпеливо издържа, той получи обещанието. Защото човеците наистина се кълнат в по-големия, и клетвата за потвърждение е за тях край на всеки спор. Поради това и Бог, като желаеше в още по-голяма степен да покаже на наследниците на обещанието неизменността на Своя съвет, го потвърди с клетва; та чрез две неизменни неща, в които беше невъзможно Бог да излъже, да имаме силна утеха ние, които сме прибегнали да се хванем за поставената пред нас надежда; която имаме като котва на душата, сигурна и твърда, и която влиза навътре зад завесата; където Иисус, като Предтеча, влезе за нас, като стана Първосвещеник до века по чина Мелхиседеков. Евреи 6:13–20.

The calling was God’s promise to Abram, and He provided a second witness with the “oath” that followed. The “oath” that followed was threefold. After the calling of a promise, which was the first step, the second, third and fourth steps are the actual threefold covenant, by God, with a chosen people. In Genesis fifteen God formally “cuts” (establishes) the covenant through a dramatic ritual where God alone passes between divided animals, unconditionally promising land to Abraham’s descendants. The Promised Land was represented as a land between two rivers; the river of Egypt and the river Euphrates. The first step of the threefold covenant includes a direct reference of the prophetic symbolism of two rivers, and all that is attached to that symbol. When inspiration points to the Ulai and Hiddekel rivers as events that are now in the process of fulfillment, those two rivers were typified in Abram’s prophecy. The setting is between Abram’s two rivers, which when brought together with Daniel’s two rivers makes four rivers, for the voice of Christ is the voice of many waters.

Призивът беше Божието обещание към Аврам, а Той предостави и второ свидетелство чрез последвалата „клетва“. Последвалата „клетва“ беше тройна. След призива на едно обещание, който беше първата стъпка, втората, третата и четвъртата стъпка са същинският троен завет, от Бога, с един избран народ. В Битие петнадесета глава Бог официално „сключва“ (установява) завета чрез драматичен ритуал, при който само Бог преминава между разсечените животни, като безусловно обещава земя на Авраамовите потомци. Обещаната земя беше представена като земя между две реки: египетската река и река Ефрат. Първата стъпка на тройния завет включва пряко препращане към пророческата символика на две реки и към всичко, което е свързано с този символ. Когато вдъхновението посочва реките Улай и Хидекел като събития, които сега са в процес на изпълнение, тези две реки бяха предобразени в пророчеството към Аврам. Обстановката е между двете реки на Аврам, които, когато бъдат съпоставени с двете реки на Даниил, правят четири реки, защото гласът на Христос е глас на много води.

> In the same day the Lord made a covenant with Abram, saying, Unto thy seed have I given this land, from the river of Egypt unto the great river, the river Euphrates: The Kenites, and the Kenizzites, and the Kadmonites, And the Hittites, and the Perizzites, and the Rephaims, And the Amorites, and the Canaanites, and the Girgashites, and the Jebusites. Genesis 15:18–21.

> В същия ден Господ сключи завет с Аврам, като каза: На твоето потомство дадох тази земя, от Египетската река до голямата река, реката Ефрат: кенейците, кенезейците и кадмонейците, и хетейците, и ферезейците, и рефаимите, и аморейците, и ханаанците, и гергесейците, и евусейците. Битие 15:18–21.

The land promised to Abram was the entire world which is represented by ten kings in the last days, whereas in the first days of the covenant it was listed as ten tribes, not kings. The one hundred and forty-four thousand will be in conflict with the entire world. The world will then be involved with the testing process of Sunday worship enforcement by a one-world government under the direction of the scarlet-colored whore of Revelation seventeen, who reigns over the ten kings of the earth. With Abram the church and state symbol of the image of the beast is represented by the river of Egypt, a symbol of statecraft and the river of Babylon, a symbol of churchcraft.

Земята, обещана на Аврам, беше целият свят, който в последните дни е представен чрез десет царе, докато в първите дни на завета той беше изброен като десет племена, а не царе. Сто четиридесет и четирите хиляди ще бъдат в конфликт с целия свят. Тогава светът ще бъде въвлечен в процеса на изпитание чрез налагането на неделното богослужение от едно световно правителство под ръководството на багреницата блудница от Откровение 17, която царува над десетте земни царе. При Аврам църковно-държавният символ на образа на звяра е представен чрез египетската река, символ на държавничество, и вавилонската река, символ на църковничество.

> After these things the word of the Lord came unto Abram in a vision, saying,

> След тези неща словото Господне дойде към Аврам във видение, казвайки,

> Fear not, Abram: I am thy shield, and thy exceeding great reward.

> Не бой се, Авраме: Аз съм твой щит и твоята твърде голяма награда.

> And Abram said, Lord God, what wilt thou give me, seeing I go childless, and the steward of my house is this Eliezer of Damascus? And Abram said, Behold, to me thou hast given no seed: and, lo, one born in my house is mine heir. And, behold, the word of the Lord came unto him, saying,

> И Аврам каза: Господи Боже, какво ще ми дадеш, като си отивам бездетен, и управителят на дома ми е този Елиезер от Дамаск? И Аврам каза: Ето, на мене не си дал потомство; и, ето, един роден в дома ми е мой наследник. И, ето, словото Господне дойде към него, като каза:

> This shall not be thine heir; but he that shall come forth out of thine own bowels shall be thine heir. And he brought him forth abroad, and said, Look now toward heaven, and tell the stars, if thou be able to number them: and he said unto him, So shall thy seed be.

> Този не ще бъде твой наследник; но онзи, който ще излезе от твоите собствени чресла, той ще бъде твой наследник. И го изведе вън, и каза: Погледни сега към небето и преброй звездите, ако можеш да ги изброиш. И му рече: Така ще бъде твоето потомство.

> And he believed in the Lord; and he counted it to him for righteousness. And he said unto him,

> И той повярва в Господа; и Той му го вмени за правда. И му рече,

> I am the Lord that brought thee out of Ur of the Chaldees, to give thee this land to inherit it.

> Аз съм Господ, Който те изведох от Ур Халдейски, за да ти дам тази земя, за да я наследиш.

> And he said, Lord God, whereby shall I know that I shall inherit it? And he said unto him,

> И той рече: Господи Боже, по какво ще позная, че ще го наследя? А Той му рече,

> Take me an heifer of three years old, and a she goat of three years old, and a ram of three years old, and a turtledove, and a young pigeon.

> Вземи Ми юница на три години, коза на три години, овен на три години, гургулица и млад гълъб.

> And he took unto him all these, and divided them in the midst, and laid each piece one against another: but the birds divided he not. And when the fowls came down upon the carcases, Abram drove them away. And when the sun was going down, a deep sleep fell upon Abram; and, lo, an horror of great darkness fell upon him. And he said unto Abram,

> И той взе всичко това, разсече го на две и положи всяка част една срещу друга; а птиците не разсече. И когато грабливите птици се спуснаха върху труповете, Аврам ги пропъди. И когато слънцето залязваше, дълбок сън падна върху Аврама; и ето, голям ужас от тъмнина падна върху него. И каза на Аврама,

> Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years; And also that nation, whom they shall serve, will I judge: and afterward shall they come out with great substance.

> Знай със сигурност, че твоето потомство ще бъде пришълец в земя, която не е тяхна, и ще им служат; и те ще ги угнетяват четиристотин години. А и онзи народ, на когото ще служат, Аз ще съдя; и след това те ще излязат с голямо имущество.

> And thou shalt go to thy fathers in peace; thou shalt be buried in a good old age.

> И ти ще отидеш при бащите си с мир; ще бъдеш погребан в добра старост.

> But in the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full.

> Но в четвъртото поколение те ще се върнат тук отново; защото беззаконието на аморейците още не е достигнало пълнотата си.

> And it came to pass, that, when the sun went down, and it was dark, behold a smoking furnace, and a burning lamp that passed between those pieces. Genesis 15:1–17.

> И стана, когато слънцето залезе и се смрачи, ето, димяща пещ и горящ светилник минаха между тия части. Битие 15:1–17.

The One who would guide Moses and the children of Israel as a pillar of fire by night and a cloud by day passed between those “cut” pieces as a smoking furnace and burning lamp.

Онзи, Който щеше да води Моисей и израилевите синове като огнен стълб нощем и облак денем, премина между онези „разсечени“ части като димяща пещ и горящ светилник.

> And the Lord went before them by day in a pillar of a cloud, to lead them the way; and by night in a pillar of fire, to give them light; to go by day and night: He took not away the pillar of the cloud by day, nor the pillar of fire by night, from before the people. Exodus 13:21, 22.

> И Господ вървеше пред тях денем в стълб от облак, за да ги води по пътя; а нощем в стълб от огън, за да им дава светлина, та да вървят денем и нощем. Не отнемаше от лицето на народа стълба от облак денем, нито стълба от огън нощем. Изход 13:21, 22.

The burning lamp and smoking furnace typified the pillar of cloud or fire and represents an prophetic element of the first step, of the three steps involved with God establishing the covenant with Abram. The chapter begins with the words, “Fear not,” for the message of the first angel is fear God, and those who like Abram fear God, will not need to fear God. There are two types of fear, because there are two classes of people.

Горящият светилник и димящата пещ бяха предобраз на облачния или огнения стълб и представляват пророчески елемент от първата стъпка от трите стъпки, свързани с това как Бог установява завета с Аврам. Главата започва с думите: „Не бой се“, защото вестта на първия ангел е: бойте се от Бога; и онези, които като Аврам се боят от Бога, няма да имат нужда да се боят от Бога. Има два вида страх, защото има две категории хора.

Further into the covenant passage Abram believes God and it was counted unto him as righteousness. The three angels parallel the work of the Holy Spirit as set forth by John who teaches the Holy Spirit convicts of three things; sin, righteousness and judgment. Those characteristics align with the three angels, so after the fear of God is set forth in the covenant passage, then the second step of righteousness is identified, only to be followed by the pronouncement of judgment, which is the third work of the Holy Spirit, and the message of the third angel. The first step of the covenant typified the first angel’s message, which is always a fractal of all three messages. The three steps of the covenant process, represent the three angels of Revelation fourteen.

По-нататък в заветния пасаж Аврам повярва на Бога и това му се вмени за правда. Трите ангела са паралел на делото на Светия Дух, както е изложено от Йоан, който учи, че Светият Дух изобличава за три неща: грях, правда и съд. Тези характеристики съответстват на трите ангела, така че след като страхът от Бога е изложен в заветния пасаж, тогава се посочва втората стъпка — правдата, след което следва произнасянето на съда, което е третото дело на Светия Дух и вестта на третия ангел. Първата стъпка на завета предобразяваше вестта на първия ангел, която винаги е фрактал на всичките три вести. Трите стъпки на заветния процес представляват трите ангела от Откровение четиринадесета глава.

After Abram is counted as righteous marking the second angel, he prepares an offering, for the offering is prepared just before the third step of judgment. That offering represents the offering of the Levites of Malachi three that is lifted up as an ensign. Just as the three periods of forty years in the life of Moses represents the three angels’ messages, the first forty years of Moses has all three steps of the three angels’ message.

След като Аврам е счетен за праведен, отбелязвайки втория ангел, той приготвя принос, защото приносът се приготвя непосредствено преди третата стъпка на съда. Този принос представлява приноса на левитите от Малахия 3, който се издига като знаме. Както трите периода по четиридесет години в живота на Моисей представляват вестите на трите ангела, така и първите четиридесет години от живота на Моисей съдържат и трите стъпки на вестта на трите ангела.

Where Moses’ testimony begins is with his parents fearing God, (the first step), followed by a visual test. The second step includes a visual test, as was the case in Daniel chapter one, when Daniel first fears God and refused to eat the Babylonian diet, and then is tested based upon his physical appearance. Then for Daniel it was the third test three years later by king Nebuchadnezzar, a symbol of the king of the north and the Sunday law, which is the third angels’ message.

Мястото, откъдето започва свидетелството на Мойсей, е страхът на неговите родители от Бога (първата стъпка), последван от видимо изпитание. Втората стъпка включва видимо изпитание, както беше случаят в Даниил, глава първа, когато Даниил най-напред се бои от Бога и отказва да се храни с вавилонската храна, а след това е изпитан въз основа на външния си вид. След това за Даниил идва третото изпитание три години по-късно от цар Навуходоносор, символ на северния цар и на неделния закон, което е вестта на третия ангел.

Moses’ parents fear God, put him into an ark in the water and Pharaoh’s daughter was led to see the situation, and then passed judgment in favor of saving the child. The beginning of Moses life was an illustration of the covenant that God made with mankind, and then through Moses, God also made a covenant with a chosen nation selected from mankind. Noah’s covenant with mankind represents the great multitude and Moses covenant with a chosen people is the one-hundred and forty-four thousand. The offering that Abram was to make to ratify the covenant bore the emblem of the covenant of Noah, just as did Moses who fulfilled Abram’s prophecy centuries later.

Родителите на Моисей се бояха от Бога, положиха го в ковчег във водата, а дъщерята на фараона бе насочена да види положението и след това отсъди в полза на спасяването на детето. Началото на живота на Моисей беше илюстрация на завета, който Бог сключи с човечеството, а след това чрез Моисей Бог сключи завет и с един избран народ, отделен измежду човечеството. Ноевият завет с човечеството представлява голямото множество, а Моисеевият завет с един избран народ са сто четиридесет и четирите хиляди. Приносът, който Аврам трябваше да принесе, за да утвърди завета, носеше белега на Ноевия завет, както и Моисей, който изпълни пророчеството към Аврам векове по-късно.

The offering consisted of five various animals; a three-year-old heifer, a three-year-old she goat, a three-year-old ram, a turtledove and a young pigeon. The birds were left whole, and the heifer, ram and she goat were “cut” in halves. The offering typifies the lifting up of an ensign in the last days as a visual test for mankind. The visual sign for Pharaoh’s daughter was the baby Moses in the ark. The ark is symbolized by the eight souls on the ark. The number “eight” is established as one of the prophetic characteristics of the ensign of the one hundred and forty-four thousand. When you consider the five animal offerings and divide three in half, then your offering is made up of eight pieces, as typified by Noah, and then confirmed in Abram’s offering.

Приносът се състоеше от пет различни животни: тригодишна юница, тригодишна коза, тригодишен овен, гургулица и млад гълъб. Птиците бяха оставени цели, а юницата, овенът и козата бяха „разсечени“ на половини. Този принос е образ на издигането на знаме в последните дни като видимо изпитание за човечеството. Видимият знак за дъщерята на фараона беше младенецът Моисей в ковчежето. Ковчегът е символизиран от осемте души в ковчега. Числото „осем“ е утвърдено като една от пророческите характеристики на знамето на сто четиридесет и четирите хиляди. Когато вземете предвид петте животински приноса и разделите трите на половина, тогава вашият принос се състои от осем части, както е предобразено чрез Ной, а след това потвърдено в приноса на Аврам.

Those five animals, when divided as directed by God, represent the number “eight,” and in so doing, they represent those souls at the end of the world that were typified by the “eight” souls upon the ark. The sign of circumcision, which is the second step in Abram’s threefold covenant was to be carried out on the “eighth” day after birth, and the rite was replaced by baptism, which typifies the resurrection of Christ which took place on the “eighth” day. The number “eight” is an established characteristic of the covenants of both Noah and Moses, and they typify the one hundred and forty-four thousand who will be lifted up as an ensign offering, and who are the “eighth” that is of the seven.

Онези пет животни, когато бъдат разделени според указанието на Бога, представляват числото „осем“ и с това представят онези души в края на света, които бяха предобразени от „осемте“ души в ковчега. Знакът на обрязването, който е втората стъпка в тройния завет на Аврам, трябваше да бъде извършен на „осмия“ ден след раждането, а този обред бе заменен от кръщението, което предобразява възкресението на Христос, станало на „осмия“ ден. Числото „осем“ е установена характеристика на заветите и на Ной, и на Моисей, и те предобразяват сто четиридесет и четирите хиляди, които ще бъдат издигнати като приносно знаме и които са „осмият“, който е от седемте.

Those five animals represent the five wise virgins, who are typified by the “eight” on the ark, will pass from an old world to a new world—without seeing death.

Тези пет животни представляват петте мъдри девици, които, предобразени от „осемте“ в ковчега, ще преминат от стария свят в новия свят — без да видят смърт.

Abram’s offering was a pure offering, for all the animals in the offering were clean animals, and together they represent the primary animals used for whole burnt offerings. The first angel’s message includes the command to worship the Creator, and the primary sacrificial animals of the sanctuary service that was to be instituted when Abram’s prophecy was fulfilled in the time of Moses are set forth as the offerings of worship, while also typifying the first angel’s call to worship the Creator.

Приносът на Аврам беше чист принос, защото всички животни в приноса бяха чисти животни, и заедно те представят основните животни, използвани за всеизгаряния. Вестта на първия ангел включва заповедта да се поклоним на Твореца, и основните жертвени животни на светилищната служба, която трябваше да бъде установена, когато пророчеството към Аврам се изпълни във времето на Мойсей, са представени като приноси на поклонение, като същевременно предобразяват и призива на първия ангел да се поклоним на Твореца.

Verse eighteen explicitly states, “On that day the Lord made a covenant with Abram.” That marks the first of three steps that typify the three angels of Revelation fourteen. The covenant step in Genesis fifteen represents the first angel’s message of Revelation fourteen, which is followed by a second angel, who was typified by the second step of Abram’s covenant found in Genesis seventeen.

Осемнадесети стих изрично заявява: „В онзи ден Господ сключи завет с Аврам.“ Това отбелязва първата от три стъпки, които са прообраз на трите ангела от Откровение четиринадесета глава. Стъпката на завета в Битие петнадесета глава представлява вестта на първия ангел от Откровение четиринадесета глава, която е последвана от втори ангел, прообразно представен чрез втората стъпка от завета на Аврам, намираща се в Битие седемнадесета глава.

In step number two, Abram’s name is changed to Abraham. Abram means ‘the father is exalted,’ and Abraham means ‘the father of many nations.’ In the calling of Abram, the promise of becoming a great nation was given, but the promise was not ratified until Abram’s name was changed. Then he became the first father of a chosen covenant people. The next step typified the third angel’s message as Abraham is tested upon sacrificing Isaac, which typified the cross, which typified October 22, 1844, which typifies the Sunday law—which is the third angel’s message. That third covenant step was fulfilled on the twenty-second of October in 1844, and it is set forth in Genesis twenty-two.

Във втората стъпка името на Аврам се променя на Авраам. Аврам означава „бащата е възвисен“, а Авраам означава „бащата на много народи“. При призоваването на Аврам бе дадено обещанието да стане велик народ, но обещанието не бе потвърдено, докато името на Аврам не бе променено. Тогава той стана първият баща на един избран заветен народ. Следващата стъпка предобразяваше вестта на третия ангел, тъй като Авраам бе изпитан при принасянето в жертва на Исаак, което предобразяваше кръста, който предобразяваше 22 октомври 1844 г., който предобразява неделния закон — който е вестта на третия ангел. Тази трета заветна стъпка се изпълни на двадесет и втория октомври 1844 г. и е изложена в Битие двадесет и втора глава.

In the second step, which is the second angel’s message, where Abram’s name is changed, the rite of circumcision is established as the “sign” of a covenant people and their relation to God. It is in the history of the second angel’s message, that God’s people are sealed. They are lifted up as an ensign at the third angel’s message represented by the Sunday law, but they are sealed in the period just before the Sunday law, which in Millerite history would be, just before the door closed on October 22, 1844.

Във втората стъпка, която е вестта на втория ангел, когато името на Аврам е променено, обредът на обрязването се установява като „знак“ на един заветен народ и на неговото отношение към Бога. Именно в историята на вестта на втория ангел Божият народ е запечатан. Те са издигнати като знаме при вестта на третия ангел, представена от неделния закон, но са запечатани в периода непосредствено преди неделния закон, което в милеритската история би било тъкмо преди вратата да се затвори на 22 октомври 1844 г.

The same is true with the three decrees to come out of Babylon that started the 2300-year prophecy, which ended at the third angel’s arrival on October 22, 1844. The temple was finished during the history of the second decree, after the first, but before the third. The foundations were laid during the first decree and the temple building finished in the history of the second decree. The third decree in 457 BC started the 2300 years, while the decree itself returned national sovereignty to the Jews. At the third waymark a kingdom is set up, as represented by the restoration of national sovereignty at the third decree and the lifting up of the church triumphant as an ensign at the Sunday law.

Същото е вярно и за трите указа за излизане от Вавилон, които поставиха начало на пророчеството за 2300-те години, завършило с пристигането на третия ангел на 22 октомври 1844 г. Храмът бе завършен през периода на втория указ — след първия, но преди третия. Основите бяха положени по времето на първия указ, а храмовата сграда бе довършена в историята на втория указ. Третият указ през 457 г. пр. Хр. постави началото на 2300-те години, докато самият указ възстанови националния суверенитет на юдеите. При третия waymark се издига царство, както е представено чрез възстановяването на националния суверенитет при третия указ и чрез издигането на тържествуващата църква като знаме при неделния закон.

The third decree typified the third angel’s arrival to the marriage on October 22, 1844. The bride makes herself ready, before the marriage, not at the marriage. The sealing of the one hundred and forty-four thousand is accomplished just before the Sunday law in the period of time prophetically represented as the image of the beast test. We are informed that the image of the beast test is the test we must pass before probation closes.

Третият указ предобразяваше пристигането на третия ангел на сватбата на 22 октомври 1844 г. Невястата се приготвя преди сватбата, а не при самата сватба. Запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди се извършва непосредствено преди неделния закон, в периода от време, пророчески представен като изпитанието с образа на звяра. Известено ни е, че изпитанието с образа на звяра е изпитът, който трябва да преминем, преди да се затвори благодатното време.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. Your position is such a jumble of inconsistencies that but few will be deceived.

> „Господ ми е показал ясно, че образът на звяра ще бъде издигнат преди да се затвори благодатното време; защото той трябва да бъде великото изпитание за Божия народ, чрез което ще бъде решена вечната му съдба. Вашето становище е такава смесица от несъответствия, че само малцина ще бъдат измамени.

> “In Revelation 13 this subject is plainly presented; [Revelation 13:11–17, quoted].

> „В Откровение 13 този въпрос е представен ясно; [Откровение 13:11–17, цитирано].

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed. All who proved their loyalty to God by observing His law, and refusing to accept a spurious sabbath, will rank under the banner of the Lord God Jehovah, and will receive the seal of the living God. Those who yield the truth of heavenly origin and accept the Sunday sabbath, will receive the mark of the beast.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> „Това е изпитът, който Божият народ трябва да премине, преди да бъде запечатан. Всички, които доказаха своята вярност към Бога, като спазваха Неговия закон и отказваха да приемат един фалшив съботен ден, ще застанат под знамето на Господа Бога Йехова и ще приемат печата на живия Бог. А онези, които отстъпват от истината с небесен произход и приемат неделната събота, ще получат белега на звяра.“ Manuscript Releases, том 15, 15.

The door closed on October 22, 1844, typifying the closed door at the Sunday law. Sister White states that the image of the beast test is the test we must pass “before” probation closes, and she also states that the test is where our eternal destiny is decided. Before the Sunday law, the bride makes herself ready, and this requires having the proper wedding garment, a garment that is to be purified by the refining fires of the Messenger of the Covenant. The seal is placed before the wedding, and then the wedding takes place at the Sunday law.

Вратата се затвори на 22 октомври 1844 г., като предобраз на затворената врата при неделния закон. Сестра Уайт заявява, че изпитът на образа на звяра е изпитът, който трябва да издържим „преди“ да се затвори времето на благодатта, и също така заявява, че този изпит е мястото, където се решава нашата вечна участ. Преди неделния закон невестата се приготвя, а това изисква да има подходящата сватбена дреха — дреха, която трябва да бъде очистена чрез пречистващите огньове на Вестителя на завета. Печатът се поставя преди сватбата, а след това сватбата настъпва при неделния закон.

Sister White identifies that the sealing is a settling into the truth both intellectually and spiritually. She further identifies that ‘when’ God’s people are sealed, ‘then’ the shaking of God’s judgments will come. The shaking is the judgments that begin at the earthquake of Revelation eleven, which is the Sunday law in the United States.

Сестра Уайт посочва, че запечатването е установяване в истината както интелектуално, така и духовно. Тя по-нататък посочва, че „когато“ Божият народ бъде запечатан, „тогава“ ще настъпи разтърсването на Божиите съдби. Разтърсването са съдбите, които започват при земетресението от Откровение единадесета глава, което е неделният закон в Съединените щати.

The Millerite temple was finished at the Midnight Cry, identifying that the seal is placed before the third waymark of judgment. In Abraham’s covenant the third step of judgment was Isaac on Mount Moriah, typifying not only Christ upon the cross, but also the offering of the Levites in Malachi three.

Милеритският храм беше завършен при Среднощния вик, което показва, че печатът се полага преди третия жалон на съда. В Авраамовия завет третата стъпка на съда беше Исаак на планината Мория, предобразяващ не само Христос на кръста, но и принасянето на левитите в Малахия 3.

> And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years.

> И ще седне като очистител и пречиствател на сребро; и ще очисти синовете на Левий, и ще ги претопи като злато и сребро, за да принасят на Господа принос в правда. Тогава приносът на Юда и Йерусалим ще бъде благоугоден на Господа, както в древните дни и както в предишните години.

> And I will come near to you to judgment; and I will be a swift witness against the sorcerers, and against the adulterers, and against false swearers, and against those that oppress the hireling in his wages, the widow, and the fatherless, and that turn aside the stranger from his right, and fear not me, saith the Lord of hosts. Malachi 3:3–5.

> И ще се приближа до вас за съд; и ще бъда бърз свидетел против чародейците, и против прелюбодейците, и против лъжеклетвуващите, и против онези, които угнетяват наемника в заплатата му, вдовицата и сирачето, и които лишават чужденеца от правото му, и не се боят от Мене, казва Господ на Силите. Малахия 3:3–5.

After the purification process, the offering will ‘then’ be as in days of old, and the offering is prepared during the final act of judgment, for it is then that the Levites who have been purified and prepared as an offering, are contrasted with the foolish virgins who Christ is to be a “swift witness against.” The “swift witness” is the “faithful witness to the Laodicean church,” who cast Shebna as a ball into a far field, and who projectile vomits the Laodiceans out of His mouth. The separation of the wheat and tares will be swift, for the final movements are rapid ones. That swift messenger is He who suddenly comes to His temple in Malachi three.

След процеса на очистване приносът „тогава“ ще бъде както в древните дни, и приносът се приготвя по време на последното действие на съда, защото именно тогава левитите, които са били очистени и подготвени като принос, са противопоставени на неразумните девици, срещу които Христос ще бъде „бърз свидетел“. „Бързият свидетел“ е „верният свидетел към Лаодикийската църква“, Който захвърля Шевна като топка в далечно поле и Който с тласък повръща лаодикийците от устата Си. Разделянето на житото и плевелите ще бъде бързо, защото последните движения са стремителни. Този бърз вестител е Той, Който внезапно идва в храма Си в Малахия трета.

The lifting up of the offering in Malachi “as in days of old,” is the lifting up of the ensign of the one hundred and forty-four thousand; it was the lifting up of the two Pentecostal wave loaves offering; it was the lifting up of the serpent on the pole in the wilderness; it was the lifting up of Christ on the cross and it was the lifting up of Shadrach, Meshack and Abednego in the fiery furnace with Christ while all the world marveled and wondered; it was the publication of the 1843 chart, and the intended purpose for the 1850 chart.

Въздигането на приноса в Малахия „както в древните дни“ е въздигането на знамето на сто четиридесет и четирите хиляди; то бе въздигането на двата възнасяни хляба на Петдесетница като принос; то бе въздигането на змията на стълба в пустинята; то бе въздигането на Христос на кръста и то бе въздигането на Седрах, Мисах и Авденаго в огнената пещ с Христос, докато целият свят се дивеше и чудеше; то бе публикуването на картата от 1843 година и предназначената цел на картата от 1850 година.

It was in the second step of Abraham’s covenant that the rite of circumcision was enacted and enforced, thus becoming the sign of the covenant. Abraham, unlike Moses, immediately circumcised Isaac, so when he lifted him up as an offering in the third step, Isaac would represent the sign. That sign would later be replaced by baptism, which together provide two witnesses to the sign of the cross.

Именно във втората стъпка на завета с Авраам бе установен и наложен обредът на обрязването, като така той стана знакът на завета. Авраам, за разлика от Мойсей, незабавно обряза Исаак, така че, когато го принесе като жертва в третата стъпка, Исаак да представлява знака. По-късно този знак щеше да бъде заменен от кръщението, които заедно дават две свидетелства за знака на кръста.

> “What is the seal of the living God, which is placed in the foreheads of His people? It is a mark which angels, but not human eyes, can read; for the destroying angel must see this mark of redemption. The intelligent mind has seen the sign of the cross of Calvary in the Lord’s adopted sons and daughters. The sin of the transgression of the law of God is taken away. They have on the wedding garment, and are obedient and faithful to all God’s commands.” Manuscript Release, number 21, 51.

> „Какъв е печатът на живия Бог, който се поставя на челата на Неговия народ? Това е белег, който ангелите, но не и човешките очи, могат да прочетат; защото ангелът погубител трябва да види този белег на изкуплението. Разумният ум е видял знака на кръста на Голгота върху осиновените от Господа синове и дъщери. Грехът на престъпването на Божия закон е отстранен. Те са облечени в сватбената дреха и са послушни и верни на всички Божии заповеди.“ Manuscript Release, number 21, 51.

In the first step of the covenant in Genesis fifteen, a time prophecy of 400 years in bondage is identified, and Paul identifies the same period as 430 years. Paul’s calculation begins with the calling in Exodus twelve, for he includes Abram’s time of sojourning. When closely considered the four hundred years in relation to thirty years is one symbol set forth by Paul, and four hundred years set forth by Abram is another symbol. So, what does the four-hundred-year period represent, and what does the four-hundred and thirty year period represent, and what does the thirty years represent?

В първата стъпка на завета в Битие петнадесета глава е посочено едно времево пророчество за 400 години робство, а Павел определя същия период като 430 години. Изчислението на Павел започва с призоваването в Изход дванадесета глава, защото той включва и времето на Аврамовото пришълстване. Ако се разгледат внимателно, четиристотинте години във връзка с тридесетте години са един символ, изложен от Павел, а четиристотинте години, изложени от Аврам, са друг символ. И така, какво представлява периодът от четиристотин години, какво представлява периодът от четиристотин и тридесет години, и какво представляват тридесетте години?

The scholars have aptly demonstrated that the four hundred and thirty years can be divided into two periods of two hundred and fifteen years, the first period free of bondage and slavery, the second is slavery.

Учените убедително са показали, че четиристотин и тридесетте години могат да бъдат разделени на два периода по двеста и петнадесет години: първият период е свободен от робство и плен, а вторият е робство.

Abraham entered Canaan at the age of 75, and Isaac was born when Abraham was 100 years old (25 years later). Jacob was born when Isaac was 60 years old, and Jacob entered Egypt when he was 130 years old. This totals 215 years in Canaan and 215 years in Egypt, for a total of 430 years. For a student of prophecy this provides two testimonies, from two covenant symbols, for Paul, as with Abram had his name changed. Paul identifies 430 and Abram 400. The line upon line fulfillment of two related time prophecies is associated with the first covenant period that led to the establishment of God’s chosen people.

Авраам влезе в Ханаан на 75-годишна възраст, а Исаак се роди, когато Авраам беше на 100 години (25 години по-късно). Яков се роди, когато Исаак беше на 60 години, а Яков влезе в Египет, когато беше на 130 години. Това прави общо 215 години в Ханаан и 215 години в Египет, или общо 430 години. За изучаващия пророчествата това предоставя две свидетелства от два заветни символа, защото Павел, както и Аврам, имаше променено име. Павел посочва 430, а Аврам — 400. Изпълнението „ред по ред“ на две свързани времеви пророчества е свързано с първия заветен период, който доведе до установяването на Божия избран народ.

When Christ came into history to confirm the covenant with many for one week, that week represented two interrelated time prophecies. The four-hundred and thirty year prophecy of Paul can be divided into two equal parts, as with the week of Christ. 215 years in Canaan followed by the 215 years in Egypt, typifying the testimony of Christ in person for 1260 days, followed by 1260 days of Christ’s testimony in the person of His disciples. The 2520 days Christ confirmed the covenant also represents the seven times that are the “quarrel of His covenant.”

Когато Христос дойде в историята, за да потвърди завета с мнозина за една седмица, тази седмица представляваше две взаимосвързани времеви пророчества. Пророчеството на Павел за четиристотин и тридесетте години може да бъде разделено на две равни части, както и седмицата на Христос. 215 години в Ханаан, последвани от 215 години в Египет, предобразяват свидетелството на Христос лично за 1260 дни, последвано от 1260 дни на свидетелството на Христос в лицето на Неговите ученици. 2520-те дни, през които Христос потвърди завета, също така представляват седемте времена, които са „разпрата на Неговия завет“.

From 723 BC unto 1798 is 2520 years, and those years are divided into two periods of 1260 years, representing paganism trampling down the sanctuary and host for 1260 years, followed by papalism trampling down the sanctuary and host for 1260 years. The middle of Christ’s week was the cross, and the middle of the week (538) produces 1260 years of pagan testimony followed by 1260 years of pagan testimony from the papal disciple of paganism. When Christ’s kingdom of grace was empowered at the cross it typified 538, when the antichrist’s kingdom was empowered. At the cross, literal Israel was passed by and spiritual Israel began. In 538, literal paganism was passed by, and spiritual paganism began.

От 723 г. пр. Хр. до 1798 г. са 2520 години, и тези години са разделени на два периода от по 1260 години, представляващи езичеството, потъпкващо светилището и множеството в продължение на 1260 години, последвано от папизма, потъпкващ светилището и множеството в продължение на 1260 години. Средата на Христовата седмица беше кръстът, а средата на седмицата (538) поражда 1260 години езическо свидетелство, последвани от 1260 години езическо свидетелство от папския ученик на езичеството. Когато царството на Христовата благодат бе овластено на кръста, то предобразяваше 538 г., когато царството на антихриста бе овластено. На кръста буквалният Израил бе отминат и духовният Израил започна. През 538 г. буквалното езичество бе отминато и духовното езичество започна.

Abram’s prophecy of four hundred years, is also four hundred and thirty years. It is the same prophecy, but set forth by two covenant symbols. Those two related time prophecies were identifying the bondage and deliverance of God’s people that would be fulfilled at the beginning of ancient Israel’s covenant history. At the end of ancient Israel’s covenant history, there is one time prophecy that aligns with another, in a day for a year relationship, thus identifying two time-prophecies emphasizing deliverance and bondage.

Пророчеството към Аврам за четиристотин години е също и четиристотин и тридесет години. Това е едно и също пророчество, но представено чрез два заветни символа. Тези две свързани времеви пророчества обозначаваха робството и избавлението на Божия народ, които щяха да се изпълнят в началото на заветната история на древния Израил. В края на заветната история на древния Израил има едно времево пророчество, което се съгласува с друго в съотношение ден за година, като по този начин се посочват две времеви пророчества, които подчертават избавлението и робството.

In the middle history of the beginning and ending of ancient Israel we find Daniel in the captivity of Babylon. From that covenant history, which identifies bondage and a promise of delivery; the prophecy which ties ancient Israel covenant history together with modern Israel’s covenant history is set forth. In the book of Daniel, two time-prophecies are identified. The “oath” of Moses’ “seven times” of Leviticus twenty-six is identified in Daniel 9/11, as well as verse thirteen’s question in Daniel eight, that leads to the answer of verse fourteen, that identifies the prophecy of 2300 years. The “oath,” which if broken, is the “curse of Moses” in Daniel nine eleven, when carried out in 677 BC against the southern kingdom and it concluded on October 22, 1844, as did the 2300 years. Both 2520 scatterings are located in the question of verse thirteen, and verse fourteen’s answer is the 2300.

В срединната история на началото и края на древния Израил намираме Даниил във вавилонския плен. От тази заветна история, която посочва робство и обещание за избавление, се излага пророчеството, което свързва заветната история на древния Израил със заветната история на съвременния Израил. В книгата на Даниил са посочени две времеви пророчества. „Клетвата“ на Моисеевите „седем времена“ от Левит двадесет и шест е посочена в Даниил 9/11, както и въпросът от тринадесети стих в Даниил осма глава, който води до отговора в четиринадесети стих, посочващ пророчеството за 2300 години. „Клетвата“, която, ако бъде нарушена, е „Моисеевото проклятие“ в Даниил девета глава, единадесети стих, когато е изпълнена през 677 г. пр. Хр. срещу южното царство, завършва на 22 октомври 1844 г., както и 2300-те години. И двете разпръсвания на 2520 се съдържат във въпроса на тринадесети стих, а отговорът в четиринадесети стих е 2300.

As with Moses, the alpha of ancient Israel’s covenant history, and as with Christ, the omega of ancient Israel’s covenant history, the beginning alpha history of modern Israel included two interrelated time prophecies. One represented bondage and slavery and the other deliverance. The division of 430 years into two equal periods in the alpha history of ancient Israel typified, the prophetic division that was repeated in the week Christ confirmed the covenant, and the interrelated period of judgment for breaking the covenant which was divided into two equal periods, sets forth two witnesses; that the alpha history of modern Israel would have a similar prophetic anchor. The 2520 years and 2300 years ending together provide the third witness of two interrelated time-prophecies, which possess a prophecy that is divided equally in the middle.

Както при Моисей, алфата на заветната история на древния Израил, и както при Христос, омегата на заветната история на древния Израил, така и началната алфа-история на съвременния Израил включваше две взаимосвързани времеви пророчества. Едното представяше окови и робство, а другото — избавление. Разделянето на 430-те години на два равни периода в алфа-историята на древния Израил предобразяваше пророческото разделение, което бе повторено в седмицата, през която Христос потвърди завета; а взаимосвързаният период на съд за нарушаване на завета, който бе разделен на два равни периода, излага като двама свидетели факта, че алфа-историята на съвременния Израил щеше да има подобна пророческа котва. 2520-те години и 2300-те години, завършващи заедно, предоставят третия свидетел за две взаимосвързани времеви пророчества, които съдържат пророчество, разделено поравно по средата.

Three witnesses would lead a soul to expect that when the Lord enters into covenant with the one hundred and forty-four thousand in the omega history of modern Israel, that there would be two related prophecies of prophetic time, and a period connected that is divided into two equal parts, but this cannot be so, for when the Lord entered into covenant with modern Israel, He raised His hand to heaven and proclaimed that time would be no longer.

Три свидетели биха довели една душа до очакването, че когато Господ влезе в завет със сто четиридесет и четирите хиляди в омега-историята на съвременния Израил, ще има две свързани пророчества за пророческо време и един свързан период, разделен на две равни части; но това не може да бъде така, защото когато Господ влезе в завет със съвременния Израил, Той издигна ръката Си към небето и прогласи, че време вече няма да има.

The covenant of the one hundred and forty-four thousand is represented by two wave loaves of the first fruit wheat offering. The prophetic structure of three witnesses, followed by a twofold witness that lacks the distinction of prophetic time, is found in Abram’s offering of a heifer (that was divided equally), a she goat (that was divided equally), and a ram (that was divided equally), followed by a turtledove and a pigeon.

Заветът на сто четиридесет и четирите хиляди е представен чрез два възвявани хляба от приноса на първия плод на житото. Пророческата структура на трима свидетели, последвана от двоен свидетел, на който липсва разграничението на пророческото време, се открива в приноса на Аврам: юница (която беше разделена поравно), коза (която беше разделена поравно) и овен (който беше разделен поравно), последвани от гургулица и гълъб.

The first three offerings all had three years attached to their symbolism, identifying they represent three offerings which possessed prophetic time. Not only did the three offerings all possess prophetic time, they each had prophetic time that was equally divided into two periods. The turtledove and the pigeon have no age attached, they simply needed to be young, for they represent the last generation of covenant people, who is represented by two birds, or two flocks.

Първите три приноса всички имаха три години, свързани с тяхната символика, което показва, че те представляват три приноса, които притежаваха пророческо време. Не само че трите приноса всички притежаваха пророческо време, но всеки от тях имаше пророческо време, което беше разделено поравно на два периода. Гургулицата и гълъбчето нямат посочена възраст; необходимо беше единствено да бъдат млади, защото те представляват последното поколение на заветния народ, което е представено чрез две птици, или две стада.

The two flocks represent the great multitude and the one hundred and forty-four thousand, but the two birds hold a secondary meaning. The pigeon is one of the offerings for the sanctuary, and when you look up the identification of the pigeon as an offering, more times than not it means a type of dove; whereas the pigeon in Abram’s offering is identifying a bird that is so young it has no feathers, or worse yet, a bird whose feathers have been plucked off. At this prophetic level the two birds are the wheat and tares.

Двете стада представляват голямото множество и сто четиридесет и четирите хиляди, а двете птици носят второстепенно значение. Гълъбът е един от приносите за светилището и когато потърсите означението на гълъба като принос, в повечето случаи то означава вид гургулица; докато гълъбът в приноса на Аврам обозначава птица, толкова млада, че няма пера, или, още по-лошо, птица, на която перата са били оскубани. На това пророческо равнище двете птици са пшеницата и плевелите.

In the last days the ensign will be lifted up to the heavens as a bird, and it will do so at the very time that two unclean birds are going to lift up wickedness and place her on her throne in Shinar.

В последните дни знамето ще бъде издигнато към небесата като птица и това ще стане именно във времето, когато две нечисти птици ще издигнат нечестието и ще я поставят на престола ѝ в Сенаар.

> Then the angel that talked with me went forth, and said unto me, Lift up now thine eyes, and see what is this that goeth forth. And I said, What is it? And he said, This is an ephah that goeth forth. He said moreover, This is their resemblance through all the earth. And, behold, there was lifted up a talent of lead: and this is a woman that sitteth in the midst of the ephah.

> Тогава ангелът, който говореше с мене, излезе и ми каза: Подигни сега очите си и виж какво е това, което излиза. А аз рекох: Що е то? И той каза: Това е ефа, която излиза. При това каза: Това е техният образ по цялата земя. И ето, повдигна се един оловен талант; и това е една жена, която седи сред ефата.

> And he said, This is wickedness. And he cast it into the midst of the ephah; and he cast the weight of lead upon the mouth thereof.

> И той каза: Това е нечестието. И я хвърли в средата на ефата; и хвърли оловния похлупак върху отвора ѝ.

> Then lifted I up mine eyes, and looked, and, behold, there came out two women, and the wind was in their wings; for they had wings like the wings of a stork: and they lifted up the ephah between the earth and the heaven. Then said I to the angel that talked with me, Whither do these bear the ephah? And he said unto me, To build it an house in the land of Shinar: and it shall be established, and set there upon her own base. Zechariah 5:5–11.

> Тогава подигнах очите си и погледнах, и ето, излязоха две жени, и вятърът беше в крилете им; защото имаха крила като крилете на щъркел; и те издигнаха ефата между земята и небето. Тогава казах на ангела, който говореше с мене: Къде носят те ефата? А той ми каза: За да ѝ построят дом в земята Сенаар; и тя ще бъде утвърдена и поставена там върху собствената си основа. Захария 5:5–11.

The papacy, represented as “wickedness,” or by Paul as “that wicked,” received its deadly wound in 1798, when a talent of lead was placed over the basket she sits in. Thereafter spiritualism and apostate Protestantism are going lift her up and build her a house in Shinar, at the same point that God has finished building the house that He is going to lift up as an ensign. In Zechariah the counterfeit ensign is the woman of wickedness and the ensign are represented as doves. The world with then be choosing between Rome, which is the cage of every unclean and hateful bird, or the dove, a symbol of God’s covenant with mankind.

Папството, представено като „нечестие“, или от Павел като „онзи беззаконник“, получи смъртоносната си рана през 1798 г., когато талант олово бе поставен върху кошницата, в която седи. След това спиритизмът и отстъпилият протестантизъм ще я подигнат и ще ѝ построят дом в Сенар, в същия момент, когато Бог е завършил изграждането на дома, който Той ще издигне като знаме. В Захария фалшивото знаме е жената на нечестието, а знамето е представено като гълъби. Тогава светът ще избира между Рим, който е клетката на всяка нечиста и омразна птица, или гълъба — символ на Божия завет с човечеството.

> And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. Revelation 18:2.

> И той извика с мощен глас, казвайки: Падна, падна великият Вавилон и стана жилище на бесове, и свърталище на всеки нечист дух, и клетка на всяка нечиста и омразна птица. Откровение 18:2.

Christ stated in connection with His death and resurrection, ‘destroy this temple, and I will raise it up in three days.’ Those three days represent a prophetic period when a temple is raised up, as was the case with Moses, with Christ and with the Millerites. The three-year-old requirement for Abram’s offering of a heifer, she goat and ram represent that within each of the three covenant histories we are now considering, a temple would be erected. The final covenant temple of the one hundred and forty-four thousand is the ensign is to be lifted up as a crown unto heaven. For this reason; the heifer, she goat and ram are earth beasts, thus making the distinction with the birds that fly in the heavens. The covenant temple that is erected in the last days is when Jerusalem is lifted up above all the hills and mountains.

Христос заяви във връзка със Своята смърт и възкресение: „разрушете тоя храм, и в три дни ще го издигна“. Тези три дни представляват пророчески период, когато се издига храм, както бе в случая с Моисей, с Христос и с милеритите. Изискването при приноса на Аврам за тригодишна юница, коза и овен представлява това, че във всяка от трите заветни истории, които сега разглеждаме, щеше да бъде изграден храм. Последният заветен храм на сто четиридесет и четирите хиляди е знамето, което трябва да бъде издигнато като корона към небето. Поради тази причина юницата, козата и овенът са земни зверове, като по този начин се прави разграничението с птиците, които летят в небесата. Заветният храм, който се издига в последните дни, е тогава, когато Ерусалим се издига над всички хълмове и планини.

Though I have not yet identified every element of Abram’s first of three covenant steps, so far, every element we have considered has a counterpart in the beginning and ending of ancient literal Israel, and in the beginning of modern Israel. We have shown the three steps of the angels of Revelation fourteen in Abram’s first covenant step. The fractal of the three angels that is in the first covenant step of Abram, will be even more clearly upheld when we consider Abram’s second and third covenant steps.

Макар че все още не съм установил всеки елемент от първата от трите заветни стъпки на Аврам, досега всеки елемент, който разгледахме, има свой съответстващ образец в началото и края на древния буквален Израил, както и в началото на съвременния Израил. Ние показахме трите стъпки на ангелите от Откровение 14 в първата заветна стъпка на Аврам. Фракталът на трите ангела, който се намира в първата заветна стъпка на Аврам, ще бъде потвърден още по-ясно, когато разгледаме втората и третата заветна стъпка на Аврам.

Abram’s “eight” offerings represent not only offerings that would become part of Moses’ sanctuary rituals, but they identify and confirm the role of prophetic time in the story of God’s covenant people. They confirm the beginning and endings of Israel as God’s chosen people, whether literal or spiritual.

„Осемте“ приношения на Аврам представляват не само приношения, които по-късно ще станат част от обредите на светилището на Моисей, но и посочват и потвърждават ролята на пророческото време в историята на Божия заветен народ. Те потвърждават началото и края на Израил като Божи избран народ, било буквален, било духовен.

Paul’s 430 years, is a prophetic period that cannot be logically separated from Abram’s 400 years. When laid over the top of one another they produce a thirty-year period, followed by four hundred years. This is where we will continue the next article.

Павловите 430 години са пророчески период, който не може логически да бъде отделен от Аврамовите 400 години. Когато бъдат положени една върху друга, те образуват тридесетгодишен период, последван от четиристотин години. Оттук ще продължим в следващата статия.

> “The prophecies recorded in the Old Testament are the word of the Lord for the last days, and will be fulfilled as surely as we have seen the desolation of San Francisco.” Letter 154, May 26, 1906.

> „Пророчествата, записани в Стария Завет, са словото на Господа за последните дни и ще се изпълнят тъй сигурно, както видяхме запустението на Сан Франциско.“ Писмо 154, 26 май 1906 г.

Back to Articles