Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-Two

Книгата на Йоил и Лаодикийската църква на адвентистите от седмия ден — номер двадесет и две

Number Twenty-Two

Число двадесет и две

Author

Jeff Pippenger

Published

January 2, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

We were half way through the four references of ancient Israel, as the generation of “vipers” in the previous article. In Matthew, both John and Jesus label the Pharisees and Sadducees as the generation of vipers. John represents the beginning of a testing process that is identified when he taught that Jesus, who would follow him—would thoroughly purge His floor. Jesus added to the testing process of John, by including the judgment process, as He referenced the queen of Sheba and Nineveh. Judgment takes place in the fourth generation, and one class in the judgment manifests as serpents, for their father is the devil. Jesus added the issue of the fourth generation seeking a sign, when the sign was in plain sight.

Бяхме стигнали до средата на четирите препратки към древния Израил, като поколението на „змиите“ в предишната статия. В Матей и Йоан, и Исус наричат фарисеите и садукеите поколението на змиите. Йоан представя началото на един процес на изпитване, който се определя, когато той учеше, че Исус, Който щеше да дойде след него, ще очисти съвършено Своя харман. Исус прибави към процеса на изпитване на Йоан, като включи и процеса на съда, когато се позова на Савската царица и Ниневия. Съдът се извършва в четвъртото поколение, и една класа в съда се проявява като змии, защото техен баща е дяволът. Исус прибави и въпроса за това, че четвъртото поколение търси знамение, когато знамението беше съвсем явно.

In Matthew twenty-three the “woes” upon the Pharisees and Sadducees are set forth, and the process of testing and judgment is again associated with the final generation. Chapter twenty-two prepares the setting of the woes of chapter twenty-three.

В двадесет и трета глава на Матей са изложени „горко“-възгласите върху фарисеите и садукеите, и процесът на изпитване и съд отново е свързан с последното поколение. Двадесет и втора глава подготвя обстановката за „горко“-възгласите на двадесет и трета глава.

> While the Pharisees were gathered together, Jesus asked them, Saying, What think ye of Christ? whose son is he?

> А когато фарисеите бяха събрани заедно, Исус ги попита, казвайки: Какво мислите за Христос? Чий син е Той?

> They say unto him, The Son of David.

> Те Му казват: Давидовия Син.

> He saith unto them, How then doth David in spirit call him Lord, saying, The Lord said unto my Lord, Sit thou on my right hand, till I make thine enemies thy footstool? If David then call him Lord, how is he his son?

> Той им каза: Как тогава Давид, воден от Духа, Го нарича Господ, като казва: „Господ рече на моя Господ: Седи отдясно Ми, докле положа враговете Ти за подножие на нозете Ти“? И тъй, ако Давид Го нарича Господ, как тогава Той е негов син?

> And no man was able to answer him a word, neither durst any man from that day forth ask him any more questions. Matthew 22:41–46.

> И никой не можа да Му отговори ни дума; нито се осмели вече някой от онзи ден нататък да Му зададе повече въпроси. Матей 22:41–46.

When the door closed to any further interaction, Jesus then sets forth eight woes in the following chapter. In verse thirteen the woe is for shutting the doors to the kingdom of heaven. It is from Heaven’s doors that the latter rain is poured out. The eight woes are about those who profess to open the door which no man can open and close the door which no man can close. In vision, Sister White was shown those who did not follow Christ into the Most Holy Place sending their prayers to the empty holy place where Satan, pretending to be Christ, led them to believe everything was OK. They had re-opened the holy place, and closed the Most Holy Place.

Когато вратата се затвори за всякакво по-нататъшно взаимодействие, Исус след това изрича осем „горко“ в следващата глава. В тринадесети стих горкото е за затварянето на вратите към небесното царство. Именно от небесните врати се излива късният дъжд. Осемте „горко“ се отнасят за онези, които изповядват, че отварят вратата, която никой човек не може да отвори, и затварят вратата, която никой човек не може да затвори. Във видение на сестра Уайт беше показано как онези, които не последваха Христос в Пресвятото място, отправяха молитвите си към празното свято място, където Сатана, представяйки се за Христос, ги водеше да вярват, че всичко е наред. Те бяха отворили отново святото място и бяха затворили Пресвятото място.

> “Many look with horror at the course of the Jews in rejecting and crucifying Christ; and as they read the history of His shameful abuse, they think they love Him, and would not have denied Him as did Peter, or crucified Him as did the Jews. But God who reads the hearts of all, has brought to the test that love for Jesus which they professed to feel. All heaven watched with the deepest interest the reception of the first angel’s message. But many who professed to love Jesus, and who shed tears as they read the story of the cross, derided the good news of His coming. Instead of receiving the message with gladness, they declared it to be a delusion. They hated those who loved His appearing and shut them out of the churches. Those who rejected the first message could not be benefited by the second; neither were they benefited by the midnight cry, which was to prepare them to enter with Jesus by faith into the most holy place of the heavenly sanctuary. And by rejecting the two former messages, they have so darkened their understanding that they can see no light in the third angel’s message, which shows the way into the most holy place. I saw that as the Jews crucified Jesus, so the nominal churches had crucified these messages, and therefore they have no knowledge of the way into the most holy, and they cannot be benefited by the intercession of Jesus there. Like the Jews, who offered their useless sacrifices, they offer up their useless prayers to the apartment which Jesus has left; and Satan, pleased with the deception, assumes a religious character, and leads the minds of these professed Christians to himself, working with his power, his signs and lying wonders, to fasten them in his snare.” Early Writings, 258–261.

> „Мнозина гледат с ужас на поведението на юдеите, които отхвърлиха и разпнаха Христос; и когато четат историята за Неговото позорно поругаване, мислят, че Го обичат и не биха се отрекли от Него, както Петър, нито биха Го разпнали, както юдеите. Но Бог, Който изпитва сърцата на всички, подложи на изпитание тази любов към Исус, която те изповядваха, че чувстват. Цялото небе наблюдаваше с най-дълбок интерес как бе приета вестта на първия ангел. Но мнозина, които изповядваха, че обичат Исус и които проливаха сълзи, когато четяха разказа за кръста, се подиграха на благата вест за Неговото идване. Вместо да приемат вестта с радост, те я обявиха за заблуда. Намразиха онези, които обичаха явяването Му, и ги изгониха от църквите. Онези, които отхвърлиха първата вест, не можеха да получат полза от втората; нито пък получиха полза от среднощния вик, който трябваше да ги приготви да влязат с Исус чрез вяра в пресветото място на небесното светилище. И като отхвърлиха двете предишни вести, те тъй са помрачили разбирането си, че не могат да видят никаква светлина в вестта на третия ангел, която показва пътя към пресветото място. Видях, че както юдеите разпнаха Исус, така и номиналните църкви бяха разпнали тези вести и затова нямат никакво познание за пътя към пресветото място и не могат да получат полза от ходатайството на Исус там. Като юдеите, които принасяха своите безполезни жертви, те възнасят своите безполезни молитви към отделението, което Исус е напуснал; а Сатана, доволен от измамата, приема религиозен облик и привлича към себе си умовете на тези изповядващи се за християни, като действа със своята сила, със своите знамения и лъжливи чудеса, за да ги закрепи в своята примка.“ Ранни писания, 258–261.

Verse fourteen is a woe for devouring widows houses and long prayers. Verse fifteen’s woe is for making their converts twice as mush the children of hell as they were. Verses sixteen through twenty-two the wicked are swearing by the temple.

Стих четиринадесети е горко за поглъщането на домовете на вдовиците и за дългите молитви. Горкото в стих петнадесети е за това, че правят новообърнатите си два пъти повече чеда на ада, отколкото са самите те. В стихове шестнадесети до двадесет и втори нечестивите се кълнат в храма.

> “These are not the words of Sister White, but the words of the Lord, and His messenger has given them to me to give to you. God calls upon you to no longer work at cross purposes with Him. Much instruction was given in regard to men claiming to be Christian when they are revealing the attributes of Satan, counteracting in spirit, word, and action the advancement of truth, and are surely following the path where Satan is leading them. In their hardness of heart they have grasped authority which in no way belongs to them, and which they should not exercise. Saith the great Teacher, ‘I will overturn, overturn, overturn.’ Men say in Battle Creek, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord are we’ but they are using common fire. Their hearts are not softened and subdued by the grace of God.” Manuscript Releases, volume 13, 222.

> „Това не са думите на сестра Уайт, а думите на Господа, и Неговият вестител ми ги е дал, за да ги предам на вас. Бог ви призовава повече да не действате в разрез с Него. Бяха дадени много наставления относно хора, които претендират, че са християни, когато разкриват качествата на Сатана, като в дух, слово и дело противодействат на напредъка на истината и несъмнено следват пътя, по който Сатана ги води. В своето закоравяване на сърцето те са присвоили власт, която по никакъв начин не им принадлежи и която не бива да упражняват. Казва великият Учител: „Ще преобърна, преобърна, преобърна.“ Хората в Батъл Крийк казват: „Храм Господен, храм Господен сме ние“, но те използват обикновен огън. Сърцата им не са смекчени и покорени от Божията благодат.“ Manuscript Releases, том 13, 222.

In verse twenty-three and twenty-four the woe is for neglecting justice, mercy and faithfulness. Verses twenty-five and twenty-six is about the pretention of cleaning the outside of the cup, but not the inside.

В стихове двадесет и трети и двадесет и четвърти горкото е за пренебрегването на правосъдието, милостта и верността. Стихове двадесет и пети и двадесет и шести са за преструвката да се очиства външната страна на чашата, но не и вътрешната.

> “‘We have this treasure,’ the apostle continued, ‘in earthen vessels, that the excellency of the power may be of God, and not of us.’ God could have proclaimed His truth through sinless angels, but this is not His plan. He chooses human beings, men compassed with infirmity, as instruments in the working out of His designs. The priceless treasure is placed in earthen vessels. Through men His blessings are to be conveyed to the world. Through them His glory is to shine forth into the darkness of sin.” Acts of the Apostles, 330.

> „‘Но ние имаме това съкровище,’ продължи апостолът, ‘в пръстени съдове, за да бъде превъзходството на силата от Бога, а не от нас.’ Бог би могъл да прогласи Своята истина чрез безгрешни ангели, но това не е Неговият план. Той избира човешки същества, хора, обкръжени от немощ, като оръдия за осъществяването на Своите намерения. Безценкото съкровище е поставено в пръстени съдове. Чрез хората Неговите благословения трябва да бъдат предавани на света. Чрез тях Неговата слава трябва да заблести в тъмнината на греха.“ Деяния на апостолите, 330.

Then verses twenty-seven and twenty-eight identifies the wicked as whitewashed tombs, connecting with Shebna of Isaiah chapter twenty-two where Shebna was exalting in the wonderful tomb he was making, but would never be in, for God was to cast him out of His mouth into a far field. The far field is represented by the tomb of the lying prophet of Bethel that led the disobedient prophet to be buried in the same tomb. Then the eighth woe says:

Тогава стихове двадесет и седем и двадесет и осем отъждествяват нечестивите с варосани гробници, свързвайки ги със Севна от Исая, глава двадесет и втора, където Севна се превъзнасяше с прекрасната гробница, която си правеше, но никога нямаше да бъде в нея, защото Бог щеше да го изхвърли от устата Си в далечно поле. Далечното поле е представено от гробницата на лъжливия пророк от Ветил, който доведе непокорния пророк да бъде погребан в същата гробница. Тогава осмото горко казва:

> Woe unto you, scribes and Pharisees, hypocrites! because ye build the tombs of the prophets, and garnish the sepulchres of the righteous, And say, If we had been in the days of our fathers, we would not have been partakers with them in the blood of the prophets. Wherefore ye be witnesses unto yourselves, that ye are the children of them which killed the prophets. Fill ye up then the measure of your fathers.

> Горко вам, книжници и фарисеи, лицемери! защото съграждате гробниците на пророците и украсявате гробовете на праведните, и казвате: Ако бяхме живели в дните на нашите бащи, не бихме били техни съучастници в проливането на кръвта на пророците. Затова сами свидетелствате против себе си, че сте чеда на ония, които избиха пророците. Допълнете тогава мярката на бащите си.

> Ye serpents, ye generation of vipers, how can ye escape the damnation of hell?

> Вие, змии, вие, рожби ехиднини, как ще избегнете осъждането в ада?

> Wherefore, behold, I send unto you prophets, and wise men, and scribes: and some of them ye shall kill and crucify; and some of them shall ye scourge in your synagogues, and persecute them from city to city: That upon you may come all the righteous blood shed upon the earth, from the blood of righteous Abel unto the blood of Zacharias son of Barachias, whom ye slew between the temple and the altar.

> Затова, ето, Аз изпращам при вас пророци, мъдреци и книжници; и едни от тях ще убиете и разпнете, а други от тях ще биете в синагогите си и ще ги гоните от град в град; за да дойде върху вас цялата праведна кръв, пролята по земята, от кръвта на праведния Авел до кръвта на Захария, сина на Варахия, когото убихте между храма и жертвеника.

> Verily I say unto you, All these things shall come upon this generation. Matthew 23:29–36.

> Истина ви казвам: всичко това ще дойде върху това поколение. Матей 23:29–36.

The serpents, who are the generation of vipers, are being judged in the passage. In the passage the judgment is not based upon the witnesses of the queen of Sheba and Ninevah, but by the blood of Abel to Zacharias. The fourth generation, who are vipers are judged by two witnesses from the external history of ancient Israel and two witnesses from the internal history of ancient Israel. Luke chapter three is the final of the four references to the vipers of the fourth and final generation and it is simply a parallel to Matthew chapter three. Four references that identify that during the final judgment of the house of God, during the fourth generation, one class will manifest their characters, as a sons and daughters of Satan, and the other class, as the sons and daughters of God. The testing process that begins the separation begins when the messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant lifts up his voice in the wilderness.

Змиите, които са рожбите ехиднини, биват съдени в този пасаж. В пасажа съдът не се основава на свидетелствата на савската царица и Ниневия, а на кръвта от Авел до Захария. Четвъртото поколение, което са ехиднини, е съдено чрез двама свидетели от външната история на древния Израил и двама свидетели от вътрешната история на древния Израил. Трета глава на Лука е последната от четирите препратки към ехиднините на четвъртото и последно поколение и тя е просто паралел на трета глава на Матей. Четири препратки, които установяват, че по време на последния съд над Божия дом, през четвъртото поколение, едната класа ще прояви характера си като синове и дъщери на Сатана, а другата класа — като синове и дъщери на Бога. Изпитателният процес, който започва разделянето, започва, когато вестителят, който приготвя пътя за Вестителя на завета, издига гласа си в пустинята.

In the sacred weave of Scripture, names are not mere labels but whispered prophecies—second songs sung beneath history’s surface, revealing the heart of redemption. When the meanings of the descendants from Adam to Noah are organized into a statement, it produces a message that corresponds to the history represented by the genealogy. Adam means “man,” and Seth means “appointed.” Enosh means “mortal” (subject to death), and Kenan means “sorrow.” Through “the praise/blessing of God” (Mahalalel), Heaven would “come down” (Jared). Heaven came down as the “dedicated or anointed one” (Enoch), who proclaimed the judgment message through his son Methuselah (“when he dies, it shall be sent”). His death would be the climax of a “powerful” outpouring of the Holy Spirit, represented by Lamech (breath) joining Methuselah as the Midnight Cry joined the second angel. Methuselah was the second angel and Lamech the Midnight Cry that climaxed at the flood of Noah.

В свещената тъкан на Писанието имената не са просто обозначения, а нашепнати пророчества — втори песни, изпявани под повърхността на историята, разкриващи сърцето на изкуплението. Когато значенията на потомците от Адам до Ной бъдат подредени в изречение, се получава послание, което съответства на историята, представена чрез родословието. Адам означава „човек“, а Сит означава „назначен“. Енос означава „смъртен“ (подлежащ на смърт), а Кенан означава „скръб“. Чрез „хвалението/благословението на Бога“ (Малелеил) Небето щеше „да слезе“ (Яред). Небето слезе като „посветеният или помазаният“ (Енох), който прогласи вестта за съда чрез сина си Матусал („когато той умре, ще бъде изпратено“). Неговата смърт щеше да бъде кулминацията на едно „мощно“ изливане на Светия Дух, представено от Ламех (дихание), който се присъединява към Матусал, както Среднощният вик се присъедини към втория ангел. Матусал беше вторият ангел, а Ламех — Среднощният вик, който достигна своята кулминация при потопа на Ной.

Distilled further, the names declare: “Man was appointed mortal, subject to sorrow and death, in consequence of the first Adam; but through the blessing of God, Christ dedicated Himself to come down, proclaiming judgment through His death on the cross, which followed by the powerful outpouring of the Holy Spirit.”

Още по-сбито, имената възвестяват: „На човека бе отредено да бъде смъртен, подвластен на скръб и смърт, като последица от първия Адам; но чрез Божието благословение Христос посвети Себе Си да слезе, прогласявайки съд чрез Своята смърт на кръста, последвана от мощното изливане на Светия Дух.“

These ten names encapsulate the gospel message while tracing earth’s history from creation to the latter rain, culminating in the Second Coming. This symbolism, hidden in the names finds its counterpart in Revelation. Genesis presents the alpha genealogy, and Revelation 7’s 144,000 presents the omega fulfillment in the sealed remnant.

Тези десет имена обобщават евангелското послание, като същевременно проследяват историята на земята от сътворението до късния дъжд, завършвайки с Второто пришествие. Тази символика, скрита в имената, намира своето съответствие в Откровение. Битие представя алфа-родословието, а 144 000 от Откровение 7 представят омега-изпълнението в запечатания остатък.

Judah means “praise,” Reuben means “behold, a son,” Gad means “good fortune/troop,” Asher means “happy/blessed,” and Naphtali means “wrestling.” Manasseh means “causing to forget,” Simeon means “hearing,” Levi means “joined/attached,” Issachar means “reward,” Zebulun means “honor/dwelling,” Joseph means “increase,” and Benjamin means “son of the right hand.”

Юда означава „хвала“, Рувим означава „ето, син“, Гад означава „щастие/войска“, Асир означава „щастлив/благословен“, а Нефталим означава „борба“. Манасия означава „причиняващ забрава“, Симеон означава „чуване“, Левий означава „присъединен/привързан“, Исахар означава „награда“, Завулон означава „почит/обитаване“, Йосиф означава „увеличение“, а Вениамин означава „син на дясната ръка“.

Those who follow the Lion of the tribe of Judah are the sons of God, blessed with good fortune as they pass through a testing process of wrestling with God as Jacob did. Through this struggle, their sins are forgotten in the sanctification process produced by hearing God’s Word, which in turns attaches them to Christ in a covenant relationship. Their reward is to dwell honorably with Christ on His throne, seated in heavenly places as God uses them to increase His kingdom—calling the great multitude out of Babylon as sons of His right hand.

Онези, които следват Лъва от Юдовото племе, са Божии синове, благословени с добър дял, докато преминават през изпитателния процес на борба с Бога, както Яков се бори. Чрез тази борба техните грехове биват забравени в процеса на освещение, произведен чрез слушането на Божието Слово, което на свой ред ги свързва с Христос в заветно отношение. Тяхната награда е да обитават с чест при Христос на Неговия престол, седящи в небесни места, докато Бог ги употребява, за да умножава Своето царство — призовавайки голямото множество от Вавилон като синове на Своята десница.

The six sons of Leah were Rueben, Judah, Simeon, Levi, Issachar and Zebulun. Her maid Zilpah, whose names means “a fragrant dropping,” had two sons—Gad and Asher. The two sons of Rachel were Joseph and Benjamin. Rachel’s maid Bilhah means “shy or timid” and her sons were Dan and Naphtali. Prophetically the genealogy here provides several lines to consider. Unlike the alpha and ten generations in Genesis chapter five, the omega has twelve descendants, with its own specific prophetic variables. In the one hundred and forty-four thousand, Dan is not mentioned and Manasseh replaced his brother Ephraim.

Шестимата синове на Лия бяха Рувим, Юда, Симеон, Левий, Исахар и Завулон. Нейната слугиня Зелфа, чието име означава „благоуханна капка“, имаше двама синове — Гад и Асир. Двамата синове на Рахил бяха Йосиф и Вениамин. Слугиницата на Рахил, Вала, означава „срамежлива или боязлива“, а нейните синове бяха Дан и Нефталим. В пророчески смисъл родословието тук предоставя няколко линии за разглеждане. За разлика от алфата и десетте поколения в пета глава на Битие, омегата има дванадесет потомци със свои собствени специфични пророчески променливи. При сто четиридесет и четирите хиляди Дан не е споменат, а Манасия замени брат си Ефрем.

Genesis’ alpha genealogy aligns with Revelation’s omega genealogy, for Genesis identifies Christ’s divine work in salvation, and Revelation identifies those who in the omega fulfillment of that alpha prophecy, perfectly fulfill the very promise and prophecy set forth in the alpha prophecy.

Алфа-родословието в Битие съответства на омега-родословието в Откровение, защото Битие разкрива божественото дело на Христос в спасението, а Откровение посочва онези, които в омега-изпълнението на това алфа-пророчество съвършено изпълняват самото обещание и пророчество, изложени в алфа-пророчеството.

The application of these two lines is often done by the theologians, but never with the perspective of line upon line methodology. The two genealogies in Genesis and Revelation provide two witnesses that God speaks at a secondary level. One language is the written testimony as it is recorded, and a secondary line within that testimony is set forth at a symbolic level. The theologians typically go no further than the surface observations about the message conveyed through the meanings of names in Genesis and Revelation. They treat what they see as a novelty that speaks more about their own human wisdom, as evidenced to by their sanctimonious ability to see the metaphor within the meanings of the names. They never see the message set forth in the twelve sons of Ishmael. They don’t see correctly the genealogies of Jesus in Matthew and Luke. They don’t see the genealogies of the last seven kings of Judah, and the last seven kings of Israel, the first seven kings of Judah or the first seven kings of Israel.

Приложението на тези две линии често се прави от богословите, но никога от гледната точка на методологията „ред след ред“. Двете родословия в Битие и Откровение предоставят двама свидетели, че Бог говори на вторично ниво. Единият език е писменото свидетелство, както е записано, а вторична линия в това свидетелство е изложена на символично ниво. Богословите обикновено не отиват по-далеч от повърхностните наблюдения върху посланието, предавано чрез значенията на имената в Битие и Откровение. Те третират това, което виждат, като новост, която говори повече за тяхната собствена човешка мъдрост, както се доказва от тяхната самодоволно-благочестива способност да виждат метафората в значенията на имената. Те никога не виждат посланието, изложено в дванадесетте синове на Исмаил. Не виждат правилно родословията на Исус в Матей и Лука. Не виждат родословията на последните седем царе на Юда и последните седем царе на Израил, първите седем царе на Юда или първите седем царе на Израил.

When I am saying they don’t see, I mean if you ask Google if there are teachings about these genealogies, the answer is “yes,” to Genesis’s Adam to Noah, and “yes” to the one hundred and forty-four thousand. But do they apply the ten descendants of Abram in Genesis eleven in this fashion? No. Do they apply the genealogy of Cain and the genealogy of Seth? Yes, but so far from the actual meaning, that it is as if they are on another subject. They no doubt address the genealogies of Christ in Matthew and Luke, but once again, they miss the mark by a mile. Why does that matter, you ask? Because I intend to give an overview of these prophetic lines of genealogies, and I want to be clear from the outset that I am trying to identify the significance of the fourth generation as a symbol of biblical prophecy. The overview of these genealogies will help in that regard, but it would be negligence on anyone’s part, if they thought the simple summary of these things which shall follow, is all there is to understand about these lines of genealogies.

Когато казвам, че те не виждат, имам предвид следното: ако попитате Google дали съществуват учения относно тези родословия, отговорът е „да“ за линията от Адам до Ной в Битие и „да“ за сто четиридесет и четирите хиляди. Но прилагат ли по този начин десетте потомци на Аврам в единадесета глава на Битие? Не. Прилагат ли родословието на Каин и родословието на Сит? Да, но толкова далеч от действителния смисъл, че е сякаш говорят по съвсем друга тема. Без съмнение разглеждат родословията на Христос в Матей и Лука, но отново се разминават с целта на огромно разстояние. Защо това има значение, ще попитате? Защото възнамерявам да дам обзор на тези пророчески линии на родословията и искам още от самото начало ясно да заявя, че се опитвам да определя значението на четвъртото поколение като символ на библейското пророчество. Обзорът на тези родословия ще помогне в това отношение, но би било небрежност от страна на всекиго, ако смята, че простото обобщение на тези неща, което следва, е всичко, което има да се разбира относно тези линии на родословията.

After the genealogy of Adam to Noah, we find two lines of genealogies in chapters four and five of Genesis. Those two lines are represented by the descendants of Cain and the descendants of Seth. Unlike the genealogy of Adam to Noah which represented ten descendants, the line of Seth and Cain both identify eight descendants. For this reason, they are to be treated as two periods of four. Seth and Cain are covenant symbols, and Cain represents those who in Isaiah twenty-eight and twenty-nine, make a covenant of death, that is to be disannulled at the overflowing scourge. They are those who build their houses upon sand. Those who build upon the Rock, make a covenant of life as represented in first Peter, chapter two as those who have tasted that the Lord is good, and are the “chosen generation.” The “many” build upon the sand, but “few” are chosen.

След родословието от Адам до Ной откриваме две линии на родословия в четвърта и пета глава на Битие. Тези две линии са представени от потомците на Каин и потомците на Сит. За разлика от родословието от Адам до Ной, което представя десет потомци, линиите на Сит и Каин и двете посочват по осем потомци. Поради тази причина те трябва да бъдат разглеждани като два периода по четири. Сит и Каин са заветни символи, а Каин представя онези, които в Исая двадесет и осма и двадесет и девета глава сключват завет със смъртта, който трябва да бъде унищожен при преливащия бич. Те са онези, които строят къщите си върху пясък. Онези, които градят върху Канарата, сключват завет на живот, както е представено в първо Петрово, втора глава, като онези, които са вкусили, че Господ е благ, и са „избран род“. „Мнозина“ градят върху пясъка, но „малцина“ са избрани.

Cain’s genealogy is a rebellious chord in the symphony of names, for the names represent human glory that is vain, leading to aimless wandering, after being smitten by heaven. Disregarding the warning Cain’s line professes a false divinity, cloaked in vengeful human power, represented by the arts of humanity, that forges an iron culture; beautiful, but violent, and barren of hope. That last statement is an overview of the message in the eight generations of Cain that is derived from the names.

Родословието на Каин е бунтовен акорд в симфонията на имената, защото имената представляват човешка слава, която е суетна и води до безцелно скитане, след като е била поразена от небето. Пренебрегвайки предупреждението, Каиновата линия изповядва една лъжлива божественост, прикрита във отмъстителна човешка сила, представена чрез изкуствата на човечеството, която изковава една желязна култура — красива, но насилствена и лишена от надежда. Това последно твърдение е обзор на посланието в осемте поколения на Каин, което се извежда от имената.

Seth’s line answers Cain’s line with grace. In the human frailty that has been appointed to mankind, those who call on God will have their sorrow turned to praise as heaven descends. Faithfully walking the path that rises to glory, during a probationary period, until the cry of “hope,” brings rest, through waters of deliverance. That last statement is an overview of the message in the eight generations of Seth that is derived from the names.

Линията на Сит отговаря на линията на Каин с благодат. В човешката немощ, която е определена на човечеството, онези, които призовават Бога, ще имат скръбта си обърната в хвала, когато небето слезе. Вярно вървейки по пътя, който се въздига към слава, през време на изпитание, докато дойде викът на „надежда“, настъпва покой чрез водите на избавлението. Това последно твърдение представлява обзор на посланието в осемте поколения на Сит, което се извежда от имената им.

The reason for dividing the eight generations into two sets of four generations is established in the first step of the covenant, when the prophecy of bondage in Egypt is identified as 400 years and also that the 400 years, would end in the fourth generation. When Paul’s testimony is incorporated into the alpha covenant prophecy, it produces two periods of 215 years that were made up of four generations in each period. The eight generations, in the 430 years represents two periods of 215 years. The first period is represented by the good Pharaoh who knew Joseph. 215 years later, there was a new Pharaoh, that knew not Joseph. Then the next set of four generations began.

Основанието за разделянето на осемте поколения на две групи по четири поколения се установява в първата стъпка на завета, когато пророчеството за робството в Египет е определено като 400 години и също така, че тези 400 години ще завършат в четвъртото поколение. Когато свидетелството на Павел се включи в алфа-пророчеството на завета, то поражда два периода от по 215 години, съставени от по четири поколения във всеки период. Осемте поколения в рамките на 430-те години представляват два периода от по 215 години. Първият период е представен от добрия фараон, който познаваше Йосиф. 215 години по-късно се издигна нов фараон, който не познаваше Йосиф. Тогава започна следващата група от четири поколения.

Eight generations divided equally into two periods, distinctly marked as its own period of four generations, upholds applying the eight generations of Cain and of Seth in the same fashion. When that application is made, you have Seth’s eight generations aligned with Cain’s eight generations. Cain represents the many who receive the mark of the beast, and Seth represents the few who receive the seal of God. Cain is the sign of humanity, and Seth is the sign of humanity combined with Divinity in the context of the covenant of Noah, whereas; the line of Joseph and Moses is in the context of the covenant of Abram.

Осем поколения, разделени поравно на два периода, ясно обозначени като самостоятелен период от четири поколения, потвърждават прилагането на осемте поколения на Каин и на Сит по същия начин. Когато това прилагане се извърши, осемте поколения на Сит се подреждат успоредно на осемте поколения на Каин. Каин представлява множеството, което приема белега на звяра, а Сит представлява малцината, които приемат Божия печат. Каин е знакът на човечеството, а Сит е знакът на човечеството, съчетано с Божествеността в контекста на Ноевия завет, докато родословната линия на Йосиф и Моисей е в контекста на Аврамовия завет.

Then in chapter eleven, the genealogy of the chosen people is represented by ten names from Shem to Abram. Chapter eleven is the story of the tower of Babel, but also the genealogy of the chosen people, as represented by Abraham. Chapter eleven introduces a chosen people who were to enter into a threefold covenant with God. The third and final step was the sacrifice of Isaac in chapter twenty-two. Chapter “eleven” is the alpha beginning and chapter “twenty-two” is the omega ending. The faith required to hear God’s voice in the meaning of names, is no different than the faith required to hear His voice in the numbering of His Word. An application of a genealogy that is not taken up by the theologians, is the genealogy of Ishmael, the symbol of Islam.

След това, в единадесета глава, родословието на избрания народ е представено чрез десет имена — от Сим до Аврам. Единадесета глава е разказът за Вавилонската кула, но също и родословието на избрания народ, представен чрез Авраам. Единадесета глава въвежда избран народ, който трябваше да встъпи в троен завет с Бога. Третата и последна стъпка беше жертвоприношението на Исаак в двадесет и втора глава. Глава „единадесет“ е алфийното начало, а глава „двадесет и две“ е омегийният завършек. Вярата, необходима, за да се чуе Божият глас в значението на имената, не е по-различна от вярата, необходима, за да се чуе Неговият глас в номерирането на Неговото Слово. Едно приложение на родословие, което не е възприето от богословите, е родословието на Исмаил, символът на исляма.

> And these are the names of the sons of Ishmael, by their names, according to their generations: the firstborn of Ishmael, Nebajoth; and Kedar, and Adbeel, and Mibsam, And Mishma, and Dumah, and Massa, Hadar, and Tema, Jetur, Naphish, and Kedemah: These are the sons of Ishmael, and these are their names, by their towns, and by their castles; twelve princes according to their nations. Genesis 25:13–16.

> И ето имената на синовете на Исмаил, по имената им, според родовете им: първородният на Исмаил — Невайот; и Кедар, и Адвеил, и Мивсам, и Мишма, и Дума, и Маса, Хадар, и Тема, Иетур, Нафис и Кедма. Това са синовете на Исмаил, и това са имената им, според селищата им и според укрепените им станове; дванадесет князе според племената им. Битие 25:13–16.

When the definitions of these twelve names are set forth into a statement, it reads as, “Prophetically the descendants of Ishmael are a fruitful dark-skinned people that are renowned as warriors, but are grieved historically and prophetically on August 11, 1840 and thereafter on September 11, 2001. They are called the children of the east in biblical history. They originated from Arabia where the fragrant spices employed in the Hebrew sanctuary services are grown. The word “assassins” is derived from Islamic history and represents death that is brought about in silence. In the time of the Crusades Islam enclosed, encircled and besieged Catholic Europe, but their subsequent restraint marked the arrival of the refreshing of 1840 through 1844, and also from 9/11 through to the Sunday law crisis. The definitions of the twelve names of Ishmael’s sons are all represented in the previous statement by the bold-faced type.

Когато определенията на тези дванадесет имена бъдат изложени в едно изречение, то гласи: „Пророчески потомците на Исмаил са плодовит тъмнокож народ, прочут като воини, но исторически и пророчески наскърбен на 11 август 1840 г., а след това на 11 септември 2001 г. В библейската история те са наречени чеда на изтока. Те произхождат от Арабия, където растат благоуханните подправки, употребявани в службите на еврейското светилище. Думата „убийци“ произлиза от ислямската история и представлява смърт, причинявана в мълчание. По времето на Кръстоносните походи ислямът затвори, обкръжи и обсади католическа Европа, но последвалото им въздържане беляза настъпването на освежаването от 1840 до 1844 г., а също и от 11 септември до кризата на неделния закон. Определенията на дванадесетте имена на синовете на Исмаил са представени в предходното изречение чрез получерния шрифт.“

The twelve names of the line of Ishmael represent thirteen, if you include Ishmael on the list. Thirteen is the symbolic number of “rebellion,” which is what Hagar did, that brought about Abraham allowing Hagar and Ishmael to be cast out. Paul uses that incident to describe the casting out of ancient Israel as God’s covenant people, at the same time that He was establishing a covenant with His Christian bride.

Дванадесетте имена в рода на Исмаил представляват тринадесет, ако включите Исмаил в списъка. Тринадесет е символичното число на „бунт“, а именно това стори Агар, което доведе до това Авраам да позволи Агар и Исмаил да бъдат изгонени. Павел използва този случай, за да опише отхвърлянето на древния Израил като Божий заветен народ, в същото време когато Той установяваше завет със Своята християнска невеста.

> For it is written, that Abraham had two sons, the one by a bondmaid, the other by a freewoman. But he who was of the bondwoman was born after the flesh; but he of the freewoman was by promise. Which things are an allegory: for these are the two covenants; the one from the mount Sinai, which gendereth to bondage, which is Agar. For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. For it is written, Rejoice, thou barren that bearest not; break forth and cry, thou that travailest not: for the desolate hath many more children than she which hath an husband. Now we, brethren, as Isaac was, are the children of promise. But as then he that was born after the flesh persecuted him that was born after the Spirit, even so it is now. Nevertheless what saith the scripture? Cast out the bondwoman and her son: for the son of the bondwoman shall not be heir with the son of the freewoman. So then, brethren, we are not children of the bondwoman, but of the free. Galatians 4:22–31.

> Защото е писано, че Авраам имаше двама синове: единия от слугиня, а другия от свободна. Но онзи, който беше от слугинята, се роди по плът; а онзи от свободната — по обещание. Тези неща имат иносказателен смисъл, защото те представляват двата завета: единият е от планината Синай и ражда за робство; това е Агар. Защото тази Агар е планината Синай в Арабия и съответства на сегашния Йерусалим, който е в робство заедно с децата си. А небесният Йерусалим е свободен; той е майка на всички нас. Защото е писано: „Весели се, неплодна, която не раждаш; избухни и извикай, ти, която не се мъчиш в родилни болки; защото изоставената има много повече деца, отколкото онази, която има мъж.“ А ние, братя, както Исаак, сме деца на обещанието. Но както тогава онзи, който беше роден по плът, гонеше родения по Дух, така е и сега. Обаче какво казва Писанието? „Изгони слугинята и сина ѝ, защото синът на слугинята никак няма да бъде наследник заедно със сина на свободната.“ И тъй, братя, ние не сме деца на слугинята, а на свободната. Галатяни 4:22–31.

Ishmael is a symbol of Islam, and Hagar, Ishmael’s mother is the symbol of the church of the covenant of death. Isaac is a symbol of Christianity, and Sarah is the symbol of the church of the covenant of life. For this reason, Ishmael had twelve sons, for twelve is a symbol of God’s covenant people, and Islam is a counterfeit of God’s covenant people.

Исмаил е символ на исляма, а Агар, майката на Исмаил, е символ на църквата на завета на смъртта. Исаак е символ на християнството, а Сара е символ на църквата на завета на живота. Поради тази причина Исмаил имаше дванадесет синове, защото дванадесет е символ на Божия заветен народ, а ислямът е фалшификат на Божия заветен народ.

There are two genealogies for Christ in the gospels. One in Matthew and another in Luke.

В евангелията има две родословия на Христос — едното в Матей, а другото в Лука.

> And Jacob begat Joseph the husband of Mary, of whom was born Jesus, who is called Christ. So all the generations from Abraham to David are fourteen generations; and from David until the carrying away into Babylon are fourteen generations; and from the carrying away into Babylon unto Christ are fourteen generations. Now the birth of Jesus Christ was on this wise: When as his mother Mary was espoused to Joseph, before they came together, she was found with child of the Holy Ghost. Matthew 1:16–18.

> И Яков роди Йосифа, мъжа на Мария, от която се роди Исус, Който се нарича Христос. И тъй, всички родове от Авраам до Давид са четиринадесет рода; и от Давид до преселението във Вавилон са четиринадесет рода; и от преселението във Вавилон до Христос са четиринадесет рода. А раждането на Исус Христос стана така: когато майка Му Мария беше сгодена за Йосиф, преди да бяха се събрали, намери се, че е заченала от Светия Дух. Матей 1:16–18.

Matthew’s genealogy identifies three equal periods of fourteen which make up one period of forty-two. Christ is the omega of covenant history in relation to Moses as the alpha of covenant history. Moses prophesies that Christ would be “like unto himself.” Moses had three periods of forty years in his one-hundred-and-twenty-year life. Each forty-year period of Moses’ life, when placed line upon line, concludes at Kadesh, a symbol of 1863 and the Sunday law. Christ’s three periods end at David, the captivity in Babylon and Christ confirming the covenant with His blood at the cross. David represents the lifting up of the church triumphant at the Sunday law, and the second line identifies the foolish virgins being carried to Babylon, at the Sunday law. The third period ends at the cross, which once again, typifies the Sunday law where Christ confirms Abraham’s covenant with the one hundred and forty-four thousand and Noah’s covenant with the great multitude.

Родословието в Евангелието на Матей посочва три равни периода по четиринадесет, които съставят един период от четиридесет и две. Христос е омега на заветната история в отношение към Моисей като алфа на заветната история. Моисей пророкува, че Христос ще бъде „като самия него“. Моисей имаше три периода по четиридесет години в своя стодвадесетгодишен живот. Всеки четиридесетгодишен период от живота на Моисей, когато бъде поставен ред върху ред, завършва при Кадис, символ на 1863 година и неделния закон. Трите периода на Христос завършват при Давид, вавилонския плен и Христос, потвърждаващ завета със Своята кръв на кръста. Давид представлява въздигането на тържествуващата църква при неделния закон, а втората линия посочва как неразумните девици биват отведени във Вавилон при неделния закон. Третият период завършва на кръста, което още веднъж е образ на неделния закон, където Христос потвърждава Авраамовия завет със сто четиридесет и четирите хиляди и Ноевия завет с голямото множество.

What can be understood when these two lines are laid over the top of one another is amazing. Moses’ one hundred and twenty years connects with Noah’s 120 years, and Christ’s forty-two generations connects with the antichrist reigning for forty-two symbolic months at the Sunday law.

Удивително е какво може да се разбере, когато тези две линии бъдат наложени една върху друга. Сто и двадесетте години на Моисей се свързват със 120-те години на Ной, а четиридесет и двете поколения на Христос се свързват с царуването на антихриста в продължение на четиридесет и два символични месеца при неделния закон.

> And the Lord said, My spirit shall not always strive with man, for that he also is flesh: yet his days shall be an hundred and twenty years. Genesis 6:3.

> И Господ рече: Духът Ми няма да се бори вечно с човека, защото и той е плът; но дните му ще бъдат сто и двадесет години. Битие 6:3.

Along with the genealogy of Matthew, which emphasizes the covenant of Abraham, the genealogy of Christ, as set forth by Luke goes all the way to creation, thus emphasizing the covenant of life that Adam broke in Eden. Luke’s genealogy begins with Jesus, and goes backward through His genealogy all the way to Adam, who is identified as the son of God. The line ends with the perfect second Adam, and it begins with the perfect first Adam. From the first Adam unto the second Adam is set forth as 77 generations.

Заедно с родословието у Матей, което подчертава завета с Авраам, родословието на Христос, както е изложено от Лука, стига чак до сътворението, като така подчертава завета на живота, който Адам наруши в Едем. Родословието на Лука започва с Исус и се връща назад по Неговото родословие чак до Адам, който е определен като Божий син. Линията завършва с съвършения втори Адам и започва с съвършения първи Адам. От първия Адам до втория Адам са представени 77 поколения.

The genealogies of Scripture represent lines of truth. We have just identified several that far exceed the necessary witnesses needed to establish a truth. The genealogical lines contain the voice of historical fulfillments and future predictions, and they contain the voice of Palmoni, the Wonderful Numberer of secrets, as the numerical enigmas which were placed within the lines provide a second voice. Those two voices are heard with another third voice, the voice of the Wonderful Linguist, who created and controls all things, including the names of people, places and things.

Родовията в Писанието представляват линии на истината. Току-що установихме няколко, които далеч надхвърлят необходимите свидетелства, нужни за утвърждаването на една истина. Родовите линии съдържат гласа на историческите изпълнения и бъдещите предсказания, и съдържат гласа на Палмони, Чудния Броител на тайните, тъй като числовите загадки, които са били вложени в тези линии, предоставят втори глас. Тези два гласа се чуват заедно с още един, трети глас — гласа на Чудния Лингвист, Който е създал и управлява всичко, включително имената на хора, места и неща.

When John turned to see the voice behind him, it was as the voice of many waters, and when Daniel had the same vision, His voice was the voice of a multitude. The surface message of the Scriptures, as well as the names found with the message, and also the numbering within the message are three voices in one passage. When you take a line with the three voices and lay it over the top of a parallel line, three voices become many voices.

Когато Йоан се обърна, за да види гласа зад себе си, той беше като глас на много води, а когато Даниил имаше същото видение, Неговият глас беше глас на множество. Повърхностното послание на Писанията, както и имената, намиращи се в това послание, а също и числовото означение в самото послание, са три гласа в един пасаж. Когато вземете един ред с тези три гласа и го положите върху успореден ред, трите гласа стават много гласове.

> And a voice came out of the throne, saying, Praise our God, all ye his servants, and ye that fear him, both small and great. And I heard as it were the voice of a great multitude, and as the voice of many waters, and as the voice of mighty thunderings, saying, Alleluia: for the Lord God omnipotent reigneth. Revelation 19:5, 6.

> И от престола излезе глас, който казваше: Хвалете нашия Бог, всички Негови слуги, и вие, които Му се боите, и малки, и големи. И чух като че ли глас на голямо множество, и като глас на много води, и като глас на мощни гръмотевици, които казваха: Алилуия! Защото Господ Бог Всемогъщият царува. Откровение 19:5, 6.

Some of the most significant genealogies are found in the kings of Israel. The first seven kings of Israel, the northern kingdom, end with Ahab, Jezebel and Elijah, thus representing the Sunday law. The line of the last seven kings of the northern tribes, begins at the Sunday law and ends at the close of human probation, when Michael stands up in Daniel 12. The first seven kings of Judah illustrate the history from the Sunday law until Michael stands up, and the last seven kings identify the history that leads to the Sunday law. Two genealogical lines, both possessing an alpha history and an omega history. The alpha history is the period of 9/11 unto the Sunday law, and the omega period is the Sunday law until the close of probation. The first seven kings of Israel, align with the last seven kings of Judah; and the last seven kings of Israel, align with the first seven kings of Judah.

Някои от най-значимите родословия се намират при царете на Израил. Първите седем царе на Израил, северното царство, завършват с Ахав, Езавел и Илия, като по този начин представят неделния закон. Редицата на последните седем царе на северните племена започва от неделния закон и завършва при края на човешкото изпитателно време, когато Михаил се изправя в Даниил 12. Първите седем царе на Юда илюстрират историята от неделния закон до момента, когато Михаил се изправя, а последните седем царе обозначават историята, която води до неделния закон. Две родословни линии, и двете притежаващи алфа история и омега история. Алфа историята е периодът от 11 септември до неделния закон, а омега периодът е от неделния закон до края на изпитателното време. Първите седем царе на Израил съответстват на последните седем царе на Юда; а последните седем царе на Израил съответстват на първите седем царе на Юда.

We will continue in the next article.

Ще продължим в следващата статия.

> “Be Steadfast Unto the End

> „Бъдете непоколебими до края“

> “[Revelation 1:1, 2, quoted.] The whole Bible is a revelation; for all revelation to men comes through Christ, and all centers in him. God has spoken unto us by His Son, whose we are by creation and by redemption. Christ came to John exiled on the Isle of Patmos to give him the truth for these last days, to show him that which must shortly come to pass. Jesus Christ is the great trustee of divine revelation. It is through him that we have a knowledge of what we are to look for in the closing scenes of this earth’s history. God gave this revelation to Christ, and Christ communicated the same to John.

> „[Откровение 1:1, 2, цитирано.] Цялата Библия е откровение; защото всяко откровение към човеците идва чрез Христос и всичко е съсредоточено в Него. Бог ни е говорил чрез Своя Син, на Когото принадлежим по сътворение и по изкупление. Христос дойде при Йоан, заточен на остров Патмос, за да му даде истината за тези последни дни, за да му покаже онова, което трябва скоро да стане. Исус Христос е великият повереник на Божественото откровение. Чрез Него имаме познание за онова, което трябва да очакваме в заключителните сцени от историята на тази земя. Бог даде това откровение на Христос, а Христос го предаде на Йоан.“

> “John, the beloved disciple, was the one chosen to receive this revelation. He was the last survivor of the first chosen disciples. Under the New Testament dispensation he was honored as the prophet Daniel was honored under the Old Testament dispensation.

> „Йоан, възлюбеният ученик, беше този, който бе избран да получи това откровение. Той беше последният оцелял от първите избрани ученици. Под новозаветното домостроителство той беше почетен, както пророк Даниил беше почетен под старозаветното домостроителство.

> “The instruction to be communicated to John was so important that Christ came from heaven to give it to His servant, telling him to send it to the churches. This instruction is to be the object of our careful and prayerful study; for we are living in a time when men who are not under the teaching of the Holy Spirit will bring in false theories. These men have been standing in high places, and they have ambitious projects to carry out. They seek to exalt themselves, and to revolutionize the whole showing of things. God has given us special instruction to guard us against such ones. He bade John write in a book that which should take place in the closing scenes of this earth’s history.

> „Наставлението, което трябваше да бъде съобщено на Йоан, беше толкова важно, че Христос дойде от небето, за да го даде на Своя слуга, като му заповяда да го изпрати на църквите. Това наставление трябва да бъде предмет на нашето внимателно и молитвено изучаване; защото живеем във време, когато човеци, които не са под ръководството на Светия Дух, ще въвеждат лъжливи теории. Тези човеци са заемали високи положения и имат честолюбиви замисли, които да осъществят. Те се стремят да възвеличат себе си и да преобърнат целия установен ред на нещата. Бог ни е дал специално наставление, за да ни предпази от такива. Той заповяда на Йоан да напише в книга онова, което трябва да стане в заключителните сцени от историята на тази земя.“

> “After the passing of the time, God entrusted to His faithful followers the precious principles of present truth. These principles were not given to those who had had no part in the giving of the first and second angel’s messages. They were given to the workers who had had a part in the cause from the beginning.

> „След изтичането на времето Бог повери на Своите верни последователи скъпоценните принципи на настоящата истина. Тези принципи не бяха дадени на онези, които не бяха имали дял във възвестяването на първата и втората ангелска вест. Те бяха дадени на работниците, които бяха участвали в делото от самото начало.

> “Those who passed through these experiences are to be as firm as a rock to the principles that have made us Seventh-day Adventists. They are to be workers together with God, binding up the testimony and sealing the law among His disciples. Those who took part in the establishment of our work upon a foundation of Bible truth, those who know the waymarks that have pointed out the right path, are to be regarded as workers of the highest value. They can speak from personal experience regarding the truths entrusted to them. These men are not to permit their faith to be changed to infidelity; they are not to permit the banner of the third angel to be taken from their hands. They are to hold the beginning of their confidence firm unto the end.

> „Онези, които са преминали през тези опитности, трябва да бъдат твърди като канара в принципите, които са ни направили Адвентисти от седмия ден. Те трябва да бъдат съработници с Бога, като стягат свидетелството и запечатват закона между Неговите ученици. Онези, които са участвали в установяването на нашето дело върху основата на библейската истина, онези, които познават ориентирите, посочили правилния път, трябва да бъдат считани за работници с най-висока стойност. Те могат да говорят от личен опит относно истините, поверени им. Тези мъже не бива да допускат вярата им да бъде променена в неверие; не бива да позволяват знамето на третия ангел да бъде отнето от ръцете им. Те трябва да държат началото на своята увереност твърдо до края.

> “The Lord has declared that the history of the past shall be rehearsed as we enter upon the closing work. Every truth that He has given for these last days is to be proclaimed to the world. Every pillar that He has established is to be strengthened. We cannot now step off the foundation that God has established. We cannot now enter into any new organization; for this would mean apostasy from the truth.

> „Господ е заявил, че историята на миналото трябва да бъде припомняна, докато навлизаме в заключителното дело. Всяка истина, която Той е дал за тези последни дни, трябва да бъде прогласена на света. Всеки стълб, който Той е установил, трябва да бъде укрепен. Ние не можем сега да се отклоним от основата, която Бог е положил. Ние не можем сега да влезем в каквато и да било нова организация; защото това би означавало отстъпление от истината.“

> “The medical missionary work needs to be purified and cleansed from everything that would weaken the faith of believers in the past experience of the people of God. Eden, beautiful Eden, was degraded by the introduction of sin. There is need now to rehearse the experience of the men who acted a part in the establishment of our work at the beginning.

> „Медицинско-мисионската дейност се нуждае да бъде пречистена и очистена от всичко, което би отслабило вярата на вярващите в миналата опитност на Божия народ. Едем, прекрасният Едем, бе деградиран чрез навлизането на греха. Сега е необходимо отново да се припомни опитността на мъжете, които взеха участие в утвърждаването на нашето дело в началото.

> “From time to time we read the death notices of the great men of the world. Their time came suddenly, as in a moment. Many, supposed to be in good health, die after a feast, or after laying selfish plans for their own exaltation. The word goes forth, ‘He is joined to his idols; let him alone.’ This means that the Lord no longer guards him from harm. Sudden death comes, and what is his lifework worth? His life has been a failure. The tree falls because the power that has sustained it leaves it to its idolatrous sacrifice.

> „От време на време четем некролозите на великите мъже на света. Техният час идва внезапно, сякаш в един миг. Мнозина, за които се предполага, че са в добро здраве, умират след пиршество или след като са кроили себични планове за собственото си възвеличаване. Излиза словото: „Присъединил се е към идолите си; оставете го.“ Това означава, че Господ вече не го пази от зло. Настъпва внезапна смърт, и каква стойност има целият труд на живота му? Животът му е бил неуспех. Дървото пада, защото силата, която го е поддържала, го оставя на неговата идолопоклонническа жертва.“

> “Men and women are absorbed in searching for something to enjoy. They sell their souls for naught, and God withdraws His longsuffering forbearance. They are left to their choice.

> „Мъжете и жените са погълнати от търсенето на нещо, на което да се наслаждават. Те продават душите си за нищо, и Бог оттегля Своето дълготърпеливо снизхождение. Те са оставени на своя избор.

> “There are those who, while professing to believe present truth have degraded their faith and refused to walk in the light. Who will now lay aside their selfish, worldly principles? Who will now strive to realize the worth of the soul? What shall it profit a man, if he shall gain the whole world, and lose his own soul? Or what shall a man give in exchange for his soul? Are you hungering and thirsting for the bread of life and the water of salvation? Do you realize the value of the souls for whom Christ died? Are those who are supposed to be Christians living up to their profession of faith? Are they conscious of the worth of the soul? Are they striving to purify their souls through obedience to the truth?” Manuscript Releases, volume 20, 150, 151.

> „Има такива, които, макар да изповядват, че вярват в настоящата истина, са принизили вярата си и са отказали да ходят в светлината. Кой сега ще остави настрана своите себични, светски принципи? Кой сега ще се стреми да осъзнае стойността на душата? Каква полза за човека, ако придобие целия свят, а изгуби собствената си душа? Или какво ще даде човек в замяна на душата си? Гладувате ли и жадувате ли за хляба на живота и за водата на спасението? Осъзнавате ли стойността на душите, за които Христос умря? Живеят ли онези, които се предполага, че са християни, в съгласие със своето изповедание на вярата? Съзнават ли стойността на душата? Стремят ли се да очистят душите си чрез послушание към истината?“ Manuscript Releases, volume 20, 150, 151.

Back to Articles