Article

# The Book of Daniel - Number Eighty-Three

Книгата на Даниил – Осемдесет и трета

The Four Generations of Laodicean Adventism: Unraveling the Escalating Abominations

Четирите поколения на лаодикийския адвентизъм: разнищване на нарастващите мерзости

Author

Jeff Pippenger

Published

February 16, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Ezekiel chapter eight, sets forth four increasing abominations which represent the four generations of Laodicean Adventism. The rebellion of 1863, produced a counterfeit to the two tables of Habakkuk, just as Aaron had produced an counterfeit image of jealousy, with his golden calf at the very time God was delivering the two tables of the Ten Commandments to Moses. Once Laodicean Adventism had begun the work of removing the foundational truths, as represented in William Miller’s dream, the leadership of the first generation began to reject the authority of the Bible, and then the Spirit of Prophecy. The rebellion had grown to a point where Kellogg’s spiritualism (pantheism), arrived into their history just prior to 1888.

Осемата глава на Езекиил представя четири нарастващи мерзости, които представляват четирите поколения на лаодикийския адвентизъм. Бунтът от 1863 година произведе фалшификат на двете плочи на Авакум, както Аарон бе произвел фалшив образ на ревността чрез своето златно теле тъкмо в онова време, когато Бог предаваше на Мойсей двете плочи на Десетте заповеди. След като лаодикийският адвентизъм бе започнал делото по отстраняването на основополагащите истини, както е представено в съня на Уилям Милър, ръководството на първото поколение започна да отхвърля авторитета на Библията, а след това и Духа на пророчеството. Бунтът бе нараснал дотам, че спиритуализмът (пантеизмът) на Келог навлезе в тяхната история непосредствено преди 1888 година.

At the rebellion of 1888, the spiritualism represented by Ezekiel’s chambers of imagery reached a point where the messengers of Minneapolis, and the prophetess and even the Holy Spirit were rejected.

При бунта от 1888 г. спиритизмът, представен чрез стаите с образи у Езекил, достигна до такава степен, че вестителите от Минеаполис, пророчицата и дори Светият Дух бяха отхвърлени.

> “We have seen in our experience that when the Lord sends rays of light from the open door of the sanctuary to His people, Satan stirs up the minds of many. But the end is not yet. There will be those who will resist the light and crowd down those whom God has made His channels to communicate light. Spiritual things are not spiritually discerned. The watchmen have not kept pace with the opening providence of God, and the real heaven-sent message and messengers are scorned.

> „В своята опитност видяхме, че когато Господ изпраща лъчи светлина от отворената врата на светилището към Своя народ, Сатана подбужда умовете на мнозина. Но краят още не е дошъл. Ще има такива, които ще се противопоставят на светлината и ще потъпкват онези, които Бог е направил Свои проводници, за да предават светлина. Духовните неща не се разбират духовно. Стражите не са вървели в крак с разкриващото се Божие провидение, и истинската, изпратена от небето, вест и вестителите са презирани.“

> “There will go from this meeting men who claim to know the truth who are gathering about their souls the garments not woven in the loom of heaven. The spirit that they have received here will be carried with them. I tremble for the future of our cause. Those who do not in this place yield to the evidence God has given will war against their brethren whom God is using. They will make it very hard, when opportunities shall come where they can carry forward and onward the same kind of warfare they have hitherto engaged in. These men will have opportunities to be convinced that they have been warring against the Holy Spirit of God. Some will be convinced; others will hold firmly their own spirit. They will not die to self and let the Lord Jesus come into their hearts. They will be more and still more deceived until they cannot discern truth and righteousness. They will, under another spirit, seek to place upon the work a mold that God shall not approve; and they will endeavor to act out the attributes of Satan in assuming control of human minds and thus control the work and cause of God.

> „От това събрание ще излязат мъже, които претендират, че познават истината, а събират около душите си одежди, не изтъкани на небесния стан. Духът, който са приели тук, ще бъде отнесен с тях. Треперя за бъдещето на нашето дело. Онези, които не се подчинят тук на доказателствата, които Бог е дал, ще воюват против своите братя, които Бог употребява. Те ще направят нещата твърде трудни, когато дойдат възможности, при които ще могат да продължат и напредват със същия вид борба, в която досега са се ангажирали. Тези мъже ще имат възможности да бъдат убедени, че са воювали против Светия Дух Божий. Някои ще бъдат убедени; други ще се държат твърдо за собствения си дух. Те няма да умрат за своето „аз“ и да позволят на Господ Исус да влезе в сърцата им. Ще бъдат все повече и повече мамени, докато не могат да различават истината и правдата. Под влияние на друг дух те ще се стремят да наложат върху делото образец, който Бог няма да одобри; и ще се стараят да проявяват качествата на Сатана, като поемат контрол над човешките умове и така контролират делото и каузата на Бога.“

> “Had our brethren fasted and prayed and humbled their hearts before God at this meeting, and sat down calmly to investigate the Scriptures together, then God would have been glorified. But the spirit of prejudice that was brought to that meeting closed the door to the richest blessing of God, and those who had this spirit will not be in a favorable position to see light until they repent before God and have some sense of how near they have come to doing despite to the Holy Spirit and having another spirit.” The 1888 Materials, 832.

> „Ако нашите братя бяха постили и се бяха молили, и бяха смирили сърцата си пред Бога на това събрание, и бяха седнали спокойно, за да изследват Писанията заедно, тогава Бог щеше да бъде прославен. Но духът на предубеждение, внесен на това събрание, затвори вратата за най-богатото Божие благословение, и онези, които имаха този дух, няма да бъдат в благоприятно положение да видят светлина, докато не се покаят пред Бога и не придобият известно съзнание колко близо са били до това да оскърбят Светия Дух и да имат друг дух.“ The 1888 Materials, 832.

After 1888, Sister White “trembled for the future of” God’s church and work. She saw that the meeting would produce a continued spiritual warfare among the men that were leaders of Laodicean Adventism, and the controversy of “the daily,” is evidence that her predictions were fulfilled upon that very generation. A warfare was then carried on by men who did not “yield to the evidence God had given” to confirm the “heaven sent message and messengers,” and those men made war against “the Holy Spirit of God.” The second generation watched as the publishing house and sanitarium were burnt to the ground by the fires of God’s judgment.

След 1888 г. сестра Уайт „трепереше за бъдещето на“ Божията църква и дело. Тя видя, че събранието ще произведе продължителна духовна борба между мъжете, които бяха водачи на лаодикийския адвентизъм, и спорът относно „непрестанната жертва“ е доказателство, че нейните предсказания се изпълниха върху самото това поколение. Тогава се водеше война от мъже, които не „се покориха на доказателствата, които Бог бе дал“, за да потвърди „изпратената от небето вест и вестители“, и тези мъже воюваха против „Светия Божий Дух“. Второто поколение наблюдаваше как издателството и санаториумът бяха изпепелени до основи от огньовете на Божия съд.

> “Today I received a letter from Elder Daniells regarding the destruction of the Review office by fire. I feel very sad as I consider the great loss to the cause. I know that this must be a very trying time for the brethren in charge of the work and for the employees of the office. I am afflicted with all who are afflicted. But I was not surprised by the sad news, for in the visions of the night I have seen an angel standing with a sword as of fire stretched over Battle Creek. Once, in the daytime, while my pen was in my hand, I lost consciousness, and it seemed as if this sword of flame were turning first in one direction and then in another. Disaster seemed to follow disaster because God was dishonored by the devising of men to exalt and glorify themselves.

> „Днес получих писмо от старейшина Даниелс относно унищожаването на канцеларията на Review чрез пожар. Чувствам дълбока скръб, когато размишлявам върху голямата загуба за делото. Зная, че това трябва да е време на тежко изпитание за братята, на които е поверено ръководството на делото, и за служителите на канцеларията. Страдам с всички, които страдат. Но не бях изненадана от тази печална вест, защото в нощните видения съм виждала ангел, стоящ с меч, подобен на огън, прострян над Батъл Крийк. Веднъж, посред бял ден, докато перото беше в ръката ми, загубих съзнание и ми се стори, че този огнен меч се обръщаше ту в една посока, ту в друга. Бедствие сякаш следваше след бедствие, защото Бог беше безчестен чрез човешките замисли да възвеличават и прославят самите себе си.“

> “This morning I was drawn out in earnest prayer that the Lord would lead all who are connected with the Review and Herald office to make diligent search, that they may see wherein they have disregarded the many messages God has given.

> „Тази сутрин бях подтикната към усърдна молитва Господ да води всички, които са свързани с канцеларията на Review and Herald, да извършат прилежно изследване, за да видят в какво са пренебрегнали многото вести, които Бог им е дал.

> “Sometime ago the brethren at the Review office asked my counsel about the erection of another building. I then said that if those who were in favor of adding another building to the Review and Herald office had the future mapped out before them, if they could see what would be in Battle Creek, they would have no question about putting up another building there. God said: ‘My word has been despised; and I will turn and overturn.’

> „Преди известно време братята в канцеларията на Review поискаха моя съвет относно издигането на още една сграда. Тогава казах, че ако онези, които бяха за прибавянето на още една сграда към канцеларията на Review and Herald, имаха бъдещето разгърнато пред себе си, ако можеха да видят какво предстои в Батъл Крийк, не биха имали никакъв въпрос относно това да издигнат още една сграда там. Бог каза: „Моето слово бе презряно; и Аз ще обърна и преобърна.““

> “At the General Conference, held in Battle Creek in 1901, the Lord gave His people evidence that He was calling for reformation. Minds were convicted, and hearts were touched; but thorough work was not done. If stubborn hearts had then broken in penitence before God, there would have been seen one of the greatest manifestations of the power of God that has ever been seen. But God was not honored. The testimonies of His Spirit were not heeded. Men did not separate from the practices that were in decided opposition to the principles of truth and righteousness, which should ever be maintained in the Lord’s work.

> „На Генералната конференция, проведена в Батъл Крийк през 1901 година, Господ даде на Своя народ доказателства, че го призовава към реформация. Умовете бяха изобличени и сърцата бяха докоснати; но не бе извършена цялостна работа. Ако тогава упоритите сърца се бяха съкрушили в покаяние пред Бога, щеше да се види едно от най-великите проявления на Божията сила, които някога са били виждани. Но Бог не бе почетен. Свидетелствата на Неговия Дух не бяха взети под внимание. Хората не се отделиха от практиките, които бяха в явно противоречие с принципите на истината и правдата, които трябва винаги да се поддържат в Господното дело.

> “The messages to the church of Ephesus and to the church in Sardis have been often repeated to me by the One who gives me instruction for His people. ‘Unto the angel of the church of Ephesus write; These things saith He that holdeth the seven stars in His right hand, who walketh in the midst of the seven golden candlesticks; I know thy works, and the labor, and thy patience, and how thou canst not bear them which are evil: and thou hast tried them which say they are apostles, and are not, and hast found them liars: and hast borne, and hast patience, and for My name’s sake hast labored, and hast not fainted. Nevertheless I have somewhat against thee, because thou hast left thy first love. Remember therefore from whence thou art fallen, and repent, and do the first works; or else I will come unto thee quickly, and will remove thy candlestick out of his place, except thou repent.’ Revelation 2:1–5.

> „Вестите към ефеската църква и към църквата в Сардис ми бяха често повтаряни от Този, Който ми дава наставление за Своя народ. „До ангела на ефеската църква пиши: Това казва Оня, Който държи седемте звезди в десницата Си, Който ходи всред седемте златни светилника: Зная твоите дела, труда ти и търпението ти, и че не можеш да търпиш злите; и си изпитал ония, които наричат себе си апостоли, а не са, и си ги намерил лъжци; и имаш търпение, и си претърпял, и заради Моето име си се трудил, и не си се уморил. Но имам това против тебе, че си оставил първата си любов. И тъй, спомни си откъде си паднал, и се покай, и върши първите дела; иначе ще дойда при тебе скоро и ще отместя светилника ти от мястото му, ако не се покаеш.“ Откровение 2:1–5.

> “‘And unto the angel of the church in Sardis write; These things saith He that hath the seven Spirits of God, and the seven stars; I know thy works, that thou hast a name that thou livest, and art dead. Be watchful, and strengthen the things which remain, that are ready to die: for I have not found thy works perfect before God. Remember therefore how thou hast received and heard, and hold fast, and repent. If therefore thou shalt not watch, I will come on thee as a thief, and thou shalt not know what hour I will come upon thee.’ Revelation 3:1–3.

> „И до ангела на църквата в Сардис пиши: Това казва Оня, Който има седемте Божии Духа и седемте звезди: Зная твоите дела, че имаш име, че си жив, а си мъртъв. Бъди буден и утвърди останалото, което е готово да умре; защото не намерих делата ти съвършени пред Моя Бог. И тъй, помни как си приел и чул, и пази го, и се покай. Ако, прочее, не бдиш, ще дойда върху тебе като крадец и няма да узнаеш в кой час ще дойда върху тебе.“ Откровение 3:1–3.

> “We are seeing the fulfillment of these warnings. Never have scriptures been more strictly fulfilled than these have been.

> „Ние виждаме изпълнението на тези предупреждения. Никога Писанията не са се изпълнявали по-точно, отколкото тези.“

> “Men may erect the most carefully constructed, fireproof buildings, but one touch of God’s hand, one spark from heaven, will sweep away every refuge.

> „Хората могат да издигат най-внимателно построени, огнеупорни сгради, но едно докосване от Божията ръка, една искра от небето, ще помете всяко убежище.

> “It has been asked if I have any advice to give. I have already given the advice that God has given me, hoping to prevent the falling of the fiery sword that was hanging over Battle Creek. Now that which I dreaded has come—the news of the burning of the Review and Herald building. When this news came, I felt no surprise, and I had no words to speak. What I have had to say from time to time in warnings has had no effect except to harden those who heard, and now I can only say: I am so sorry, so very sorry, that it was necessary for this stroke to come. Light enough has been given. If it were acted upon, further light would not be needed.” Testimonies, volume 8, 97–99.

> „Беше ме запитано дали имам някакъв съвет да дам. Аз вече дадох съвета, който Бог ми е дал, с надеждата да предотвратя падането на огнения меч, който висеше над Батъл Крийк. Сега онова, от което се боях, е настъпило — дойде вестта за изгарянето на сградата на Review and Herald. Когато тази вест дойде, не почувствах изненада и нямах думи, които да изрека. Това, което от време на време трябваше да казвам като предупреждения, не е оказало никакво въздействие, освен да закорави онези, които го чуха, и сега мога само да кажа: Толкова съжалявам, толкова много съжалявам, че беше необходимо да дойде този удар. Дадена е била достатъчно светлина. Ако беше постъпено според нея, не би била необходима по-нататъшна светлина.“ Свидетелства, том 8, 97–99.

The second generation of Adventism was not a victory, and in fulfillment of Ezekiel chapter eight, the rebellion only continued to escalate.

Второто поколение на адвентизма не беше победа и в изпълнение на осма глава на Езекиил бунтът само продължи да се засилва.

> “By written messages and by fire the Lord has declared that he wants his people to move out of Battle Creek. May God help us to hear his voice. Does it mean nothing to us that our two great institutions in Battle Creek were swept away by fire? You may say, ‘But the new Sanitarium has many patients.’ Yes; but if there were many thousand patients there, this would be no argument in favor of our people building homes in Battle Creek, and settling there.

> „Чрез писмени вести и чрез огън Господ е заявил, че желае Неговият народ да се измести от Батъл Крийк. Дано Бог ни помогне да чуем гласа Му. Нима за нас не означава нищо това, че нашите две големи учреждения в Батъл Крийк бяха пометени от огън? Вие може да кажете: „Но новият санаториум има много пациенти.“ Да; но дори и там да имаше много хиляди пациенти, това не би било никакъв довод в полза на това нашите хора да строят домове в Батъл Крийк и да се заселват там.“

> “Temptations are increasing. Men are rejecting the light that God has sent in the Testimonies of his Spirit, and they are choosing their own devising and their own plans. Will men continue to separate themselves from God? Must he reveal his displeasure in a still more marked manner than he has already done?” Pamphlets, SpTB06, 45.

> „Изкушенията се умножават. Хората отхвърлят светлината, която Бог е изпратил в Свидетелствата на Своя Дух, и избират своите собствени замисли и своите собствени планове. Ще продължат ли хората да се отделят от Бога? Трябва ли Той да открие Своето неодобрение по още по-явен начин, отколкото вече е сторил?“ Pamphlets, SpTB06, 45.

Men were “choosing their own devising’s and their own plans,” as represented by the seventy elders in the chambers of imagery of Ezekiel chapter eight, who proclaimed, “The Lord seeth us not.” The Lord raised up a prophetess and gave her “open visions” for exactly forty years, until 1884. He placed his signature upon this gift, for He gave it and ended it in a city named Portland, and he gave it for forty years. Just prior to the cessation of “open visions” the ancient men began to undermine the authority of the Bible and the Spirit of Prophecy in 1881, and 1882. The “open visions,” then ended in 1884, and in four years the rebellion of Korah, Dathan and Abiram was repeated at the 1888 General Conference.

Хората „избираха собствените си измислици и собствените си замисли“, както са представени от седемдесетте старейшини в образните стаи в осмата глава на Езекиил, които заявяваха: „Господ не ни вижда.“ Господ издигна пророчица и ѝ даде „открити видения“ точно за четиридесет години, до 1884 г. Той положи Своя подпис върху този дар, защото го даде и го прекрати в град, наречен Портланд, и го даде за четиридесет години. Непосредствено преди прекратяването на „откритите видения“ древните мъже започнаха да подкопават авторитета на Библията и Духа на пророчеството през 1881 и 1882 г. Тогава „откритите видения“ приключиха през 1884 г., а след четири години бунтът на Корей, Датан и Авирон бе повторен на Генералната конференция през 1888 г.

The rebellion of 1888, produced an escalation of rebellion that saw God’s direct intervention into the history of Laodicean Adventism as He burnt down the publishing work and the health work. Yet those direct judgments did not deter the rebellion that was under way. In 1919, a Bible Conference took place, where one of the primary rebels of the second generation, William Warren Prescott, the theologian trained in the universities of apostate Protestantism, was the primary leader of pushing the satanic view that claimed “the daily,” represented Christ’s sanctuary work gave a series of presentations.

Бунтът от 1888 г. произведе ескалация на бунта, която стана причина Божията пряка намеса в историята на лаодикийския адвентизъм, когато Той изгори издателското дело и здравното дело. И все пак тези преки съдби не възпряха бунта, който вече беше в ход. През 1919 г. се проведе Библейска конференция, на която един от главните бунтовници на второто поколение, Уилям Уорън Прескот, богослов, обучен в университетите на отстъпилото протестантство, беше главният водач в прокарването на сатанинския възглед, който твърдеше, че „ежедневната“ представлява Христовото служене в светилището, и изнесе поредица от представяния.

History identified that at that Bible conference in 1919, Prescott presented a gospel that consisted of removing every tenet of the prophetic message of the Millerites. He even attempted to remove the twenty-three hundred days, but could not pull that off. Yet he presented a gospel that was fully void of the prophetic understandings of the Millerites. His gospel was rejected at the meeting, but still those blind leaders decided to take his series of presentations and construct them into a book titled, The Doctrine of Christ. That book became the symbol of the arrival of the third generation of Laodicean Adventism.

История установява, че на онази библейска конференция през 1919 г. Прескът представи евангелие, състоящо се в отстраняването на всеки принцип на пророческата вест на милеритите. Той дори се опита да премахне и двете хиляди и триста дни, но не успя да го постигне. И все пак представи евангелие, напълно лишено от пророческите разбирания на милеритите. Неговото евангелие бе отхвърлено на съвещанието, но въпреки това онези слепи водачи решиха да вземат поредицата му от изложения и да ги оформят в книга, озаглавена „Учението за Христос“. Тази книга се превърна в символ на настъпването на третото поколение лаодикийски адвентизъм.

The book represents another gospel than the Millerite gospel of Habakkuk chapter two, and Paul informs us another gospel is not a gospel at all.

Тази книга представлява друго благовестие от милеритското благовестие на втората глава на Авакум, а Павел ни уведомява, че друго благовестие изобщо не е благовестие.

> I marvel that ye are so soon removed from him that called you into the grace of Christ unto another gospel: Which is not another; but there be some that trouble you, and would pervert the gospel of Christ. But though we, or an angel from heaven, preach any other gospel unto you than that which we have preached unto you, let him be accursed. As we said before, so say I now again, If any man preach any other gospel unto you than that ye have received, let him be accursed. Galatians 1:6–9.

> Чудя се, че тъй скоро отпадате от Онзи, Който ви призова чрез Христовата благодат, към друго благовестие; което не е друго; но има някои, които ви смущават и искат да изопачат Христовото благовестие. Но дори ако ние или ангел от небето ви проповядва друго благовестие освен онова, което ви проповядвахме, нека бъде анатема. Както казахме по-напред, така и сега пак казвам: ако някой ви проповядва друго благовестие освен онова, което приехте, нека бъде анатема. Галатяни 1:6–9.

The third generation of Adventism is represented by Ezekiel’s third abomination where the women are weeping for Tammuz. Tammuz was a Mesopotamian deity associated with fertility and the cycles of vegetation. Tammuz was sometimes depicted as a shepherd or a young man, linked to the changing seasons and the growth of crops. Tammuz’s death and subsequent resurrection, was tied to the agricultural calendar. According to the mythology, Tammuz would die or disappear during the summer months, which was seen as a representation of the withering of vegetation in the hot, dry season. The weeping for Tammuz was a mourning ritual that involved lamenting the death or disappearance of Tammuz during the summer months, followed by rejoicing at his resurrection, which symbolized the renewal of vegetation and agricultural life.

Третото поколение на адвентизма е представено чрез третата мерзост на Езекил, където жените плачат за Тамуз. Тамуз беше месопотамско божество, свързано с плодородието и циклите на растителността. Понякога Тамуз е изобразяван като пастир или като млад мъж, свързан със смяната на сезоните и растежа на посевите. Смъртта на Тамуз и последвалото му възкресение бяха обвързани със земеделския календар. Според митологията Тамуз умирал или изчезвал през летните месеци, което се възприемало като представяне на повяхването на растителността през горещия, сух сезон. Плачът за Тамуз беше траурен ритуал, който включваше оплакване на смъртта или изчезването на Тамуз през летните месеци, последвано от радост при неговото възкресение, което символизираше обновяването на растителността и земеделския живот.

Weeping for Tammuz represents a counterfeit latter rain message, which is what the gospel of W. W. Prescott represented. The removal of the prophetic foundation, which began in the rebellion of 1863, reached a point in 1919, that Laodicean Adventism allowed the false gospel to be established. That false gospel was based fully upon the methodology of apostate Protestantism. Its original architect was W. W. Prescott, and as with William Miller, both men’s gospel was based upon their foundational understanding of “the daily,” in the book of Daniel. Both gospels are represented in the passage of 2 Thessalonians where Miller first discovered that “the daily,” represented paganism. In the passage there is a class represented by Miller, who accept the truth presented by Paul, and another class who do not possess a love of the truth.

Плачът за Тамуз представлява фалшива вест за късния дъжд, каквато представляваше евангелието на W. W. Prescott. Премахването на пророческата основа, което започна в бунта от 1863 г., достигна в 1919 г. до такава степен, че лаодикийският адвентизъм позволи да бъде утвърдено лъжливо евангелие. Това лъжливо евангелие се основаваше изцяло върху методологията на отстъпилото протестантство. Неговият първоначален архитект беше W. W. Prescott и, както при William Miller, евангелието и на двамата мъже беше основано върху тяхното основополагащо разбиране за „ежедневната“ в книгата Даниил. И двете евангелия са представени в пасажа от 2 Солунци, където Miller за пръв път откри, че „ежедневната“ представлява езичеството. В пасажа има една група, представена от Miller, която приема истината, представена от Павел, и друга група, която не притежава любов към истината.

One class in the last days, represented by Miller, “recognize” and receive the latter rain, and another class, represented by Prescott, receive strong delusion. The strong delusion they receive is based upon a false gospel, that is no gospel at all, and it identifies a false message of the latter rain. Thus, the third abomination of Ezekiel is the women (churches of Laodicean Adventism), weeping for Tammuz. Their summertime tears (rain), are to produce the fruit of the harvest.

Една група в последните дни, представена от Милър, „разпознава“ и приема късния дъжд, а друга група, представена от Прескот, приема силно заблуждение. Силното заблуждение, което те приемат, се основава на едно лъжливо благовестие, което изобщо не е благовестие, и то посочва една лъжлива вест за късния дъжд. Така третата мерзост в Езекиил са жените (църквите на лаодикийския адвентизъм), които плачат за Тамуз. Техните летни сълзи (дъжд) са, за да произведат плода на жетвата.

The distinction between two types of latter rain message pervades the Bible and Spirit of Prophecy. The Bible repeatedly identifies that the rain is withheld from a disobedient people.

Разграничението между два вида вести за късния дъжд прониква цялата Библия и Духа на пророчеството. Библията многократно посочва, че дъждът е задържан от един непокорен народ.

> They say, If a man put away his wife, and she go from him, and become another man’s, shall he return unto her again? shall not that land be greatly polluted? but thou hast played the harlot with many lovers; yet return again to me, saith the Lord. Lift up thine eyes unto the high places, and see where thou hast not been lien with. In the ways hast thou sat for them, as the Arabian in the wilderness; and thou hast polluted the land with thy whoredoms and with thy wickedness. Therefore the showers have been withholden, and there hath been no latter rain; and thou hadst a whore’s forehead, thou refusedst to be ashamed. Jeremiah 3:1–3.

> Казват: Ако някой отпрати жена си и тя си отиде от него, и стане жена на друг мъж, ще се върне ли той пак при нея? Няма ли оная земя да се оскверни съвсем? А ти блудства с мнозина любовници; и пак се върни при Мене, казва Господ. Подигни очите си към високите места и виж къде не са лежали с тебе. Край пътищата си седяла за тях като арабин в пустинята; и си осквернила земята с блудствата си и с нечестието си. Затова дъждовете бяха задържани и не падна късният дъжд; а ти имаше чело на блудница, отказа да се засрамиш. Еремия 3:1–3.

Laodicean Adventism began playing the harlot in 1863, and ever since then the showers have been withheld. They refuse to be ashamed of their rebellion, and that lack of humility produces a whore’s forehead, and the whore of Bible prophecy is the papacy. The third generation is where the final work of preparing to bow down to the whore of Rome’s mark is accomplished. The preparation for the fourth generation is accomplished in the third generation, by a counterfeit message of the latter rain. As with the rebellion of 1863, and the rebellion of 1888, the rebellion of 1919, are aligned with September 11, 2001, for when the buildings of New York City then came down the mighty angel of Revelation eighteen descended and the genuine latter rain began.

Лаодикийският адвентизъм започна да блудства през 1863 г., и оттогава дъждовете са били възпирани. Те отказват да се срамуват от бунта си, и тази липса на смирение поражда чело на блудница, а блудницата от библейското пророчество е папството. Третото поколение е мястото, където се извършва последното дело на подготовка за поклонение пред белега на римската блудница. Подготовката за четвъртото поколение се извършва в третото поколение чрез фалшива вест за късния дъжд. Както бунтът от 1863 г., и бунтът от 1888 г., така и бунтът от 1919 г. са съпоставени с 11 септември 2001 г., защото, когато тогава сградите на Ню Йорк се сринаха, слезе могъщият ангел от Откровение осемнадесета глава и започна истинският късен дъжд.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> „Късният дъжд трябва да се излее върху Божия народ. Един могъщ ангел трябва да слезе от небето и цялата земя да бъде озарена от неговата слава.“ Review and Herald, 21 април 1891 г.

When the latter rain began the ancient men of Laodicean Adventism would not recognize it as the latter rain, for they had been indoctrinated by a false latter rain message, represented by Ezekiel as the women weeping for Tammuz, and in application as a message of peace and safety.

Когато късният дъжд започна, старите мъже на лаодикийския адвентизъм не го разпознаха като късния дъжд, защото бяха индоктринирани от една фалшива вест за късния дъжд, представена от Езекиил като жените, които плачеха за Тамуз, а в приложението си — като вест за мир и безопасност.

> “Only those who are living up to the light they have will receive greater light. Unless we are daily advancing in the exemplification of the active Christian virtues, we shall not recognize the manifestations of the Holy Spirit in the latter rain. It may be falling on hearts all around us, but we shall not discern or receive it.” Testimonies to Ministers, 507.

> „Само онези, които живеят съобразно със светлината, която имат, ще получат по-голяма светлина. Ако не напредваме ежедневно в проявяването на действените християнски добродетели, няма да разпознаем проявленията на Светия Дух в късния дъжд. Той може да се излива върху сърца навсякъде около нас, но ние няма да го различим, нито да го приемем.“ Testimonies to Ministers, 507.

It was impossible for the guardians of the people to recognize the arrival of the latter rain, for their false gospel of a false latter rain, denied the possibility of any manifestation of the power of God as had been in former ages.

За пазителите на народа беше невъзможно да разпознаят настъпването на късния дъжд, защото тяхното лъжливо евангелие за един лъжлив късен дъжд отричаше възможността за каквото и да било проявление на Божията сила, каквото е имало в предишните векове.

> “There is to be in the churches a wonderful manifestation of the power of God, but it will not move upon those who have not humbled themselves before the Lord, and opened the door of the heart by confession and repentance. In the manifestation of that power which lightens the earth with the glory of God, they will see only something which in their blindness they think dangerous, something which will arouse their fears, and they will brace themselves to resist it. Because the Lord does not work according to their ideas and expectations, they will oppose the work. ‘Why,’ they say, ‘should not we know the Spirit of God, when we have been in the work so many years?’—Because they did not respond to the warnings, the entreaties of the messages of God, but persistently said, ‘I am rich, and increased with goods, and have need of nothing.’ Talent, long experience, will not make men channels of light, unless they place themselves under the bright beams of the Sun of Righteousness, and are called, and chosen, and prepared by the endowment of the Holy Spirit. When men who handle sacred things will humble themselves under the mighty hand of God, the Lord will lift them up. He will make them men of discernment—men rich in the grace of his Spirit. Their strong, selfish traits of character, their stubbornness, will be seen in the light shining from the Light of the world. ‘I will come unto thee quickly, and will remove thy candlestick out of his place, except thou repent.’ If you seek the Lord with all your heart, he will be found of you.” Review and Herald, December 23, 1890.

> „В църквите ще има чудно проявление на Божията сила, но то няма да подейства върху онези, които не са се смирили пред Господа и не са отворили вратата на сърцето чрез изповед и покаяние. В проявлението на тази сила, която озарява земята с Божията слава, те ще виждат само нещо, което в своята слепота смятат за опасно, нещо, което ще възбуди страховете им, и ще се стегнат да му се противопоставят. Понеже Господ не действа според техните представи и очаквания, те ще се противопоставят на делото. „Защо — казват те — да не познаваме Божия Дух, когато толкова много години сме били в делото?“ — Защото не откликнаха на предупрежденията, на молбите на Божиите вести, а упорито казваха: „Богат съм, забогатях и нямам нужда от нищо.“ Талантът, дългият опит, няма да направят човеците проводници на светлина, освен ако не се поставят под ярките лъчи на Слънцето на правдата и не бъдат призовани, избрани и приготвени чрез дара на Светия Дух. Когато човеци, които се занимават със свети неща, се смирят под мощната Божия ръка, Господ ще ги възвиси. Той ще ги направи хора с разсъдителност — хора, богати в благодатта на Неговия Дух. Техните силни, себични черти на характера, тяхното упорство, ще бъдат видени в светлината, излъчвана от Светлината на света. „Ще дойда при тебе скоро и ще отместя светилника ти от мястото му, ако не се покаеш.“ Ако търсите Господа с цялото си сърце, Той ще ви се открие.“ Review and Herald, December 23, 1890.

The elders of Ezekiel chapter eight, accepted a gospel of peace and safety in 1919, and when September 11, 2001 arrived the fruit of that escalating rebellion was manifested in their inability to recognize the arrival of the latter rain. In the history beginning at the time of the end in 1989, God repeated the Millerite movement to the very letter. Miller was a symbol of Elijah, and Elijah had straitly told Ahab that there would be no rain, except at the word of Elijah.

Старейшините от осма глава на Езекиил приеха вест за мир и безопасност през 1919 година, и когато настъпи 11 септември 2001 година, плодът на това нарастващо бунтовничество се прояви в тяхната неспособност да разпознаят настъпването на късния дъжд. В историята, започваща от времето на края през 1989 година, Бог повтори милеристкото движение до най-малката подробност. Милър беше символ на Илия, а Илия беше заявил най-категорично на Ахав, че няма да има дъжд, освен според словото на Илия.

We will continue our consideration of the third generation of Adventism in the next article.

Ще продължим нашето разглеждане на третото поколение на адвентизма в следващата статия.

> “The class who do not feel grieved over their own spiritual declension, nor mourn over the sins of others, will be left without the seal of God. The Lord commissions His messengers, the men with slaughtering weapons in their hands: ‘Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> „Класата, която не се чувства наскърбена поради собственото си духовно отстъпление, нито скърби за греховете на другите, ще бъде оставена без Божия печат. Господ възлага на Своите вестители, мъжете с оръжия за избиване в ръцете си: „Вървете след него през града и поразявайте; нека окото ви не щади и не проявявайте милост; избийте съвсем старци и млади, и девици, и малки деца, и жени; но не се приближавайте до никого, върху когото е белегът; и започнете от Моето светилище. Тогава те започнаха от старейшините, които бяха пред дома.“

> “Here we see that the church—the Lord’s sanctuary—was the first to feel the stroke of the wrath of God. The ancient men, those to whom God had given great light and who had stood as guardians of the spiritual interests of the people, had betrayed their trust. They had taken the position that we need not look for miracles and the marked manifestation of God’s power as in former days. Times have changed. These words strengthen their unbelief, and they say: The Lord will not do good, neither will He do evil. He is too merciful to visit His people in judgment. Thus ‘Peace and safety’ is the cry from men who will never again lift up their voice like a trumpet to show God’s people their transgressions and the house of Jacob their sins. These dumb dogs that would not bark are the ones who feel the just vengeance of an offended God. Men, maidens, and little children all perish together.

> „Тук виждаме, че църквата — светилището Господне — беше първата, която почувства удара на Божия гняв. Старците, онези, на които Бог бе дал голяма светлина и които бяха застанали като пазители на духовните интереси на народа, бяха изменили на повереното им доверие. Те бяха заели становището, че не е нужно да очакваме чудеса и явното проявление на Божията сила, както в предишните дни. Времената са се променили. Тези думи укрепват тяхното неверие и те казват: Господ няма да стори добро, нито ще стори зло. Той е твърде милостив, за да посети народа Си със съд. Така „Мир и безопасност“ е викът на мъже, които никога вече няма да издигнат гласа си като тръба, за да покажат на Божия народ престъпленията му и на дома Яковов — греховете му. Тези неми псета, които не искаха да лаят, са онези, които чувстват справедливото отмъщение на оскърбения Бог. Мъже, девици и малки деца — всички загиват заедно.“

> “The abominations for which the faithful ones were sighing and crying were all that could be discerned by finite eyes, but by far the worst sins, those which provoked the jealousy of the pure and holy God, were unrevealed. The great Searcher of hearts knoweth every sin committed in secret by the workers of iniquity. These persons come to feel secure in their deceptions and, because of His long-suffering, say that the Lord seeth not, and then act as though He had forsaken the earth. But He will detect their hypocrisy and will open before others those sins which they were so careful to hide.

> „Мерзостите, поради които верните въздишаха и плачеха, бяха всичко, което можеше да се разпознае от ограничени човешки очи; но най-лошите грехове, онези, които предизвикваха ревността на чистия и свят Бог, оставаха неразкрити. Великият Изпитвач на сърцата знае всеки грях, извършен тайно от вършителите на беззаконие. Тези хора стигат дотам да се чувстват сигурни в измамите си и поради Неговото дълготърпение казват, че Господ не вижда, а след това постъпват така, сякаш Той е напуснал земята. Но Той ще изобличи тяхното лицемерие и ще открие пред другите онези грехове, които те тъй старателно са крили.“

> “No superiority of rank, dignity, or worldly wisdom, no position in sacred office, will preserve men from sacrificing principle when left to their own deceitful hearts. Those who have been regarded as worthy and righteous prove to be ring-leaders in apostasy and examples in indifference and in the abuse of God’s mercies. Their wicked course He will tolerate no longer, and in His wrath He deals with them without mercy.

> „Никакво превъзходство по ранг, достойнство или светска мъдрост, никакво положение в свещена длъжност, не ще опази човеците от това да принесат в жертва принципа, когато бъдат оставени на собствените си измамливи сърца. Онези, които са били считани за достойни и праведни, се оказват водачи в отстъплението и примери на безразличие и злоупотреба с Божиите милости. Техния нечестив път Той няма да търпи вече, и в гнева Си постъпва с тях без милост.“

> “It is with reluctance that the Lord withdraws His presence from those who have been blessed with great light and who have felt the power of the word in ministering to others. They were once His faithful servants, favored with His presence and guidance; but they departed from Him and led others into error, and therefore are brought under the divine displeasure.” Testimonies, volume 5, 211, 212.

> „С нежелание Господ оттегля присъствието Си от онези, които са били благословени с голяма светлина и са почувствали силата на словото, когато са служили на други. Някога те бяха Негови верни служители, удостоени с Неговото присъствие и ръководство; но те се отклониха от Него и въведоха други в заблуда, и затова биват доведени под Божието неблаговоление.“ Свидетелства, том 5, 211, 212.

Back to Articles