Article

# The Book of Daniel - Number Twenty

Книгата на Даниил – двадесетата поредица

Daniel and the Revelation: Unveiling the Prophetic Tapestry of Kingdoms Rise and Fall

Даниил и Откровението: Разкриване на пророческия гоблен на възхода и падението на царствата

Author

Jeff Pippenger

Published

December 15, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Sister White often identifies that the prophetic lessons that are needed to be understood are portrayed with the rise and fall of kingdoms.

Сестра Уайт често посочва, че пророческите уроци, които трябва да бъдат разбрани, са представени чрез възхода и падението на царства.

> “From the rise and fall of nations as made plain in the books of Daniel and the Revelation, we need to learn how worthless is mere outward and worldly glory. Babylon, with all its power and magnificence, the like of which our world has never since beheld,—power and magnificence which to the people of that day seemed so stable and enduring,—how completely has it passed away! As ‘the flower of the grass,’ it has perished. James 1:10. So perished the Medo-Persian kingdom, and the kingdoms of Grecia and Rome. And so perishes all that has not God for its foundation. Only that which is bound up with His purpose, and expresses His character, can endure. His principles are the only steadfast things our world knows.” Prophets and Kings, 548.

> „От възхода и падението на народите, както е ясно разкрито в книгите на Данаил и Откровението, трябва да научим колко безстойностна е самата външна и светска слава. Вавилон, с цялото си могъщество и великолепие, каквито светът ни оттогава насам не е виждал — могъщество и великолепие, които на хората от онова време са изглеждали тъй устойчиви и трайни, — колко напълно е отминал! Като „цвят на тревата“ той е загинал. Яков 1:10. Така загина и мидо-персийското царство, и царствата на Гърция и Рим. И така загива всичко, което няма Бога за своя основа. Само онова, което е свързано с Неговата цел и изразява Неговия характер, може да устои. Неговите принципи са единствените непоколебими неща, които нашият свят познава.“ Пророци и царе, 548.

The “rise and fall” of the kingdoms that are represented in the books of Daniel and Revelation are the focal point of a correct approach to the study of prophecy. The fall of Babylon is typified by the fall of Nimrod’s Babel in Genesis eleven. Then in Daniel chapter five, Babylon falls again. The papacy’s history of its rise to power in the year 538, and its subsequent fall in 1798, also typifies the final fall of Babylon, for the papal power is prophetically spiritual Babylon. The papacy fell in 1798, and Revelation chapter eighteen outlines its final fall. In Daniel chapter eleven, and verse forty-five, the papacy, represented there as the king of the north, comes to its end with none to help. This takes place when probation closes, for verses forty-five of chapter eleven, and verse one of chapter twelve, represent the same history.

„Възходът и падението“ на царствата, представени в книгите Даниил и Откровение, са средоточната точка на правилния подход към изучаването на пророчеството. Падането на Вавилон е предобразено от падането на Вавилонската кула на Нимрод в единадесета глава на Битие. После, в пета глава на Даниил, Вавилон отново пада. Историята на възхода на папството до власт през 538 г. и последвалото му падение през 1798 г. също предобразява окончателното падение на Вавилон, защото папската власт пророчески е духовният Вавилон. Папството падна през 1798 г., а осемнадесета глава на Откровение очертава неговото окончателно падение. В Даниил 11:45 папството, представено там като северния цар, идва до своя край, без да има кой да му помогне. Това става, когато благодатното време приключи, защото 45-и стих на единадесета глава и 1-ви стих на дванадесета глава представят една и съща история.

> And he shall plant the tabernacles of his palace between the seas in the glorious holy mountain; yet he shall come to his end, and none shall help him. And at that time shall Michael stand up, the great prince which standeth for the children of thy people: and there shall be a time of trouble, such as never was since there was a nation even to that same time: and at that time thy people shall be delivered, every one that shall be found written in the book. Daniel 11:45, 12:1.

> И ще разположи царските шатри на двореца си между моретата на славната свята планина; но ще дойде краят му, и никой няма да му помогне. И в онова време ще се издигне Михаил, великият княз, който стои за синовете на твоя народ; и ще настане време на скръб, каквото никога не е имало, откакто съществува народ до онова време; и в онова време твоят народ ще бъде избавен — всеки, който се намери записан в книгата. Даниил 11:45; 12:1.

The message of the second angel is structured upon the fact that Babylon has fallen twice. Literal Babylon, represented by Nimrod and Belshazzar fell twice, and spiritual Babylon fell in 1798, and does so again, when human probation closes.

Вестта на втория ангел е изградена върху факта, че Вавилон е паднал два пъти. Буквалният Вавилон, представен от Нимрод и Валтасар, е паднал два пъти, а духовният Вавилон падна през 1798 година и пада отново, когато приключи времето на човешкото изпитание.

> And there followed another angel, saying, Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication. Revelation 14:8.

> И друг ангел последва, като казваше: Падна, падна Вавилон, онзи велик град, защото напои всички народи с виното на яростта на своето блудство. Откровение 14:8.

The repetition of the fall of Babylon in the second angel provides the prophetic justification for identifying the doubling of words and phrases within the Scriptures as a symbol of the combined messages of the second angel and the Midnight Cry. It also upholds the principle identified by Sister White, concerning the study of prophecy being based upon the rise and fall of the kingdoms represented in the books of Daniel and Revelation. It illustrates the concept that to understand the fall of Babylon, the student of prophecy must bring together all of Babylon’s falls, “line upon line,” to establish the correct prophetic message of the final fall of Babylon.

Повторението на падането на Вавилон във вестта на втория ангел предоставя пророческото основание за отъждествяването на удвояването на думи и изрази в Писанията като символ на съчетаните вести на втория ангел и на Среднощния вик. То също така потвърждава принципа, посочен от сестра Уайт, че изучаването на пророчеството се основава върху възхода и падението на царствата, представени в книгите Даниил и Откровение. То илюстрира схващането, че за да разбере падането на Вавилон, изследователят на пророчеството трябва да събере заедно всички падения на Вавилон, „ред след ред“, за да установи правилната пророческа вест за окончателното падане на Вавилон.

Babylon falling twice in the message of the second angel, is based upon the prophetic rule which identifies that truth is established upon the testimony of two witnesses. The doubling of Babylon’s fall within the message, represents the prophetic methodology that is identified in the Bible as the latter rain. That sacred methodology, which is the latter rain, is the application of bringing various lines of prophecy together “line upon line.” When employed by the student of prophecy, the methodology establishes the “message” of the latter rain. The latter rain message that is established through the application of the sacred methodology, is thereafter proclaimed in the combined prophetic histories of the second angel and the Midnight Cry. This was true in the history of the movement of the first angel, and it is true today, in the history of the movement of the third angel.

Двойното падане на Вавилон в посланието на втория ангел се основава върху пророческото правило, според което истината се утвърждава чрез свидетелството на двама свидетели. Удвояването на падението на Вавилон в това послание представя пророческата методология, която в Библията е определена като късния дъжд. Тази свещена методология, която е късният дъжд, представлява прилагането на събирането на различни пророчески линии заедно „ред след ред“. Когато бъде използвана от изследователя на пророчеството, тази методология утвърждава „посланието“ на късния дъжд. Посланието на късния дъжд, което се утвърждава чрез прилагането на свещената методология, след това се прогласява в съчетаните пророчески истории на втория ангел и Среднощния вик. Това беше вярно в историята на движението на първия ангел и е вярно и днес, в историята на движението на третия ангел.

Chapters four and five of the book of Daniel, represent the line of history which covers the rise and beginning of Babylon, represented by Nebuchadnezzar in chapter four, and then the fall and ending of Babylon, represented by Belshazzar in chapter five. Together they produce one prophetic line. The prophetic line produced by those two chapters is to be laid over the top of Daniel chapters one through three, in order to establish the latter rain message.

Четвърта и пета глава от книгата на Даниил представляват историческата линия, която обхваща възхода и началото на Вавилон, представени чрез Навуходоносор в четвърта глава, а след това падението и края на Вавилон, представени чрез Валтасар в пета глава. Заедно те образуват една пророческа линия. Пророческата линия, образувана от тези две глави, трябва да бъде положена върху Даниил, глави първа до трета, за да се установи вестта за късния дъжд.

The two chapters present the fall and rising again of Nebuchadnezzar and the fall and destruction of Belshazzar, and therefore present the fall of Babylon in the beginning and ending of the line. The line of prophecy created by the two chapters is structured upon Babylon falling, rising, and then falling again. That fact alone identifies that those two chapters represent the message of the second angel. The two chapters represent the history of the earth beast of Revelation thirteen, and in that history the message of the second angel and Midnight Cry is twice proclaimed.

Двете глави представят падането и повторното въздигане на Навуходоносор, както и падането и унищожението на Валтасар, и следователно представят падането на Вавилон в началото и в края на линията. Пророческата линия, изградена от двете глави, е структурирана върху това, че Вавилон пада, въздига се и след това отново пада. Само този факт показва, че тези две глави представляват вестта на втория ангел. Двете глави представят историята на земния звяр от Откровение тринадесета глава и в тази история вестта на втория ангел и Среднощният вик са прогласени два пъти.

Therefore, before we begin our consideration of chapters four and five of Daniel, we will identify the sacred methodology which is the latter rain, and then by employing that methodology we will identify the message of the latter rain.

Следователно, преди да започнем разглеждането на четвърта и пета глава от Данаил, ще определим свещената методология, която е късният дъжд, а след това, като приложим тази методология, ще определим вестта на късния дъжд.

A significant waymark of the history of the first and second angel was the methodology represented by William Miller’s rules of prophetic interpretation. Those rules were used by men to identify the message of the Midnight Cry, and that message was the latter rain message for that history. A significant waymark of the history of the third angel is the methodology represented as “Prophetic Keys”. Those rules are to be used in conjunction with the rules of William Miller to identify the message of the Midnight Cry in our current history, and the message that is now being established by those rules is the latter rain message of the last days. Miller’s rules represent the early rain in the prophetic history of the earth beast, and those rules combined with the “Prophetic Keys” represent the latter rain in the prophetic history of the earth beast.

Съществен ориентир в историята на първия и втория ангел беше методологията, представена в правилата на Уилям Милър за пророческо тълкуване. Тези правила бяха използвани от мъже, за да разпознаят вестта на Среднощния вик, и тази вест беше вестта на късния дъжд за онази история. Съществен ориентир в историята на третия ангел е методологията, представена като „Пророчески ключове“. Тези правила трябва да бъдат използвани в съчетание с правилата на Уилям Милър, за да се разпознае вестта на Среднощния вик в нашата настояща история, и вестта, която сега се утвърждава чрез тези правила, е вестта на късния дъжд на последните дни. Правилата на Милър представляват ранния дъжд в пророческата история на земния звяр, а тези правила, съчетани с „Пророчески ключове“, представляват късния дъжд в пророческата история на земния звяр.

The latter rain is the methodology employed to produce the message. There are those who are deceived because they seek for the latter rain experience, without first seeking the message that produces the experience. The Pentecostal churches of Christianity are a clear example of that deception. That same type of misguided direction is available to those who do seek for the latter rain message, but refuse to seek for the methodology that identifies and establishes the latter rain message. Without the correct methodology, the correct message cannot be identified. Without the correct message, the correct experience is an impossibility.

Късният дъжд е методологията, използвана, за да бъде произведена вестта. Има такива, които са измамени, защото търсят преживяването на късния дъжд, без първо да търсят вестта, която произвежда това преживяване. Петдесятните църкви на християнството са явен пример за тази измама. Същият вид погрешно направление е достъпен и за онези, които наистина търсят вестта на късния дъжд, но отказват да търсят методологията, която определя и утвърждава вестта на късния дъжд. Без правилната методология правилната вест не може да бъде разпозната. Без правилната вест правилното преживяване е невъзможно.

The significance of this biblical fact goes unrecognized by most, for they have never considered the possibility that there is one right way to study the Bible, and that there are many wrong ways to study the Bible. The wrong way to study the Bible, that is by far the most often chosen, is to trust other men’s opinions of what the Bible teaches. It is such a common issue with men, that every church organizes a system to address this falsely perceived need of their flocks. That false need, produces the false work of establishing a system of leaders who are identified as the spiritual experts of biblical understanding that will correctly direct the understanding of the untrained flock. The Bible does identify a very organized system for the structure of a church, which includes elders, prophets and teachers, but the Bible never endorses the corruption of church organization that produces a system of leaders who have been ordained to identify what is or what isn’t truth, and thereafter, who is and who isn’t a heretic.

Значението на този библейски факт остава неразпознато за повечето хора, защото те никога не са допускали възможността, че има един правилен начин за изучаване на Библията и че има много погрешни начини за изучаването ѝ. Погрешният начин за изучаване на Библията, който далеч най-често се избира, е да се доверяваме на мненията на други хора относно това какво учи Библията. Това е толкова разпространен проблем сред хората, че всяка църква организира система, за да откликне на тази лъжливо възприемана нужда на своето паство. Тази лъжлива нужда поражда лъжливото дело по установяването на система от водачи, определяни като духовни експерти в библейското разбиране, които уж правилно ще насочват разбирането на необученото паство. Библията действително посочва една много добре организирана система за устройството на църквата, която включва старейшини, пророци и учители, но Библията никога не одобрява онова извращение на църковната организация, което поражда система от водачи, ръкоположени да определят кое е и кое не е истина, а след това — кой е и кой не е еретик.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. 2 Timothy 2:15.

> Труди се да представиш себе си одобрен пред Бога, като работник, който няма от какво да се срамува, като право разделя словото на истината. 2 Тимотей 2:15.

A church leader is to exhort, rebuke, teach and guard against false doctrines and those who promote the false doctrines, but we are each to “study to show” ourselves “approved unto God,” by “rightly dividing the word of truth.” In doing so, we must know the methodology that the Bible identifies as the correct way to rightly divide the word of truth. The book of Isaiah sets forth these issues in the context of the latter rain, so it is there that we will begin.

Църковният водач трябва да увещава, изобличава, поучава и да пази от лъжливи учения и от онези, които ги разпространяват, но всеки от нас трябва да „се старае да се представи“ „одобрен пред Бога“, като „право разрязва словото на истината“. За да правим това, трябва да познаваме метода, който Библията посочва като правилния начин за право разрязване на словото на истината. Книгата на Исая излага тези въпроси в контекста на късния дъжд, затова оттам ще започнем.

> In that day the Lord with his sore and great and strong sword shall punish leviathan the piercing serpent, even leviathan that crooked serpent; and he shall slay the dragon that is in the sea. In that day sing ye unto her, A vineyard of red wine. I the Lord do keep it; I will water it every moment: lest any hurt it, I will keep it night and day. Fury is not in me: who would set the briers and thorns against me in battle? I would go through them, I would burn them together. Or let him take hold of my strength, that he may make peace with me; and he shall make peace with me. He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him? In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will shew them no favour. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall beat off from the channel of the river unto the stream of Egypt, and ye shall be gathered one by one, O ye children of Israel. And it shall come to pass in that day, that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem. Isaiah 27:1–13.

> В оня ден Господ с тежкия Си, великия и силния Си меч ще накаже левиатана, бързия змей, да, левиатана, извивания змей; и ще убие дракона, който е в морето. В оня ден пейте за нея: Лозе с червено вино. Аз, Господ, го пазя; ще го напоявам всеки миг; за да не му навреди някой, ще го пазя денем и нощем. Ярост няма в Мен; кой би изправил против Мен в бой тръни и бодили? Бих минал през тях, бих ги изгорил заедно. Или нека се хване за силата Ми, за да сключи мир с Мен; и ще сключи мир с Мен. Той ще направи ония, които произлизат от Яков, да пуснат корен; Израил ще разцъфти и ще пъпкува, и ще изпълни лицето на света с плод. Него ли е поразил, както порази ония, които поразиха него? или е бил убит според клането на ония, които бяха убити от него? С мярка, когато го отпращаш, Ти спориш с него; Той удържа бурния Си вятър в деня на източния вятър. Затова чрез това беззаконието на Яков ще бъде очистено; и това е целият плод — да се отнеме грехът му: когато направи всички камъни на жертвеника като варовити камъни, стрити на късове, ашерите и кумирите няма да се издигнат. Но укрепеният град ще запустее, и жилището ще бъде изоставено и оставено като пустиня: там телето ще пасе, и там ще ляга, и ще изяде клоните му. Когато клоните му изсъхнат, ще бъдат отсечени; жените идват и ги палят; защото това е народ без разум; затова Оня, Който ги е създал, няма да им покаже милост, и Оня, Който ги е образувал, няма да им окаже благоволение. И ще се случи в оня ден, че Господ ще овършее от коритото на Реката до потока Египетски, и вие ще бъдете събрани един по един, о, чеда Израилеви. И ще се случи в оня ден, че великата тръба ще затръби, и ще дойдат ония, които бяха готови да погинат в асирийската земя, и изгнаниците в египетската земя, и ще се поклонят на Господа в светата планина в Ерусалим. Исая 27:1–13.

In the previous articles, we have repeatedly addressed the “ensign” that is lifted up to call God’s other children out of Babylon. The last verse of Isaiah chapter twenty-seven, addresses the work of the ensign when it says “the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria.” Assyria is a symbol of Babylon in the last days, and those that hear the warning message to come out of Babylon in the verse, come and worship with those represented as the one hundred and forty-four thousand who are prophetically located at “the holy mount at Jerusalem.”

В предишните статии ние неведнъж разглеждахме „знамето“, което се издига, за да призове другите Божии чеда да излязат от Вавилон. Последният стих на двадесет и седма глава от Исая засяга делото на това знаме, когато казва: „ще затръби голямата тръба, и ще дойдат онези, които бяха готови да загинат в асирийската земя“. Асирия е символ на Вавилон в последните дни, а онези, които в стиха чуват предупредителната вест да излязат от Вавилон, идват и се покланят с онези, които са представени като сто четиридесет и четири хиляди и които пророчески са поставени на „святата планина в Ерусалим“.

The verse says, “and it shall come to pass in that day.” “That day,” which is the day when the second voice of Revelation chapter eighteen, calls God’s other children out of Babylon, is the setting for the entire chapter. The second voice of Revelation chapter eighteen, cries at the Sunday law, when the whore of Tyre is remembered.

Стихът казва: „и ще се случи в онзи ден“. „Оня ден“, който е денят, когато вторият глас от Откровение, глава осемнадесета, призовава другите Божии чеда да излязат от Вавилон, е обстановката за цялата глава. Вторият глас от Откровение, глава осемнадесета, извиква при неделния закон, когато блудницата Тир бива спомнена.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Revelation 18:4, 5.

> И чух друг глас от небето, който казваше: Излезте от нея, люде Мои, за да не участвате в греховете ѝ и да не приемете от язвите ѝ. Защото греховете ѝ стигнаха до небето, и Бог си спомни нейните беззакония. Откровение 18:4, 5.

Isaiah chapter twenty-seven, begins by identifying the same day that the chapter ends with, when it says, “In that day the Lord with his sore and great and strong sword shall punish leviathan the piercing serpent, even leviathan that crooked serpent; and he shall slay the dragon that is in the sea.”

Глава двадесет и седма от Исая започва, като посочва същия ден, с който главата завършва, когато казва: „В оня ден Господ с тежкия и великия, и силния Си меч ще накаже левиатан, бързия змей, да! левиатан, онзи извит змей; и ще убие змея, който е в морето.“

At the Sunday law God’s executive, retributive judgment begins upon the kingdoms of the dragon (the United Nations), the beast (the papacy) and the false prophet (the United States). At the Sunday law the false prophet is overthrown as the sixth kingdom of Bible prophecy, and national apostasy produces national ruin. The Sunday law is where God’s executive judgments begin to fall upon the dragon, who is Satan (and whose earthly kingdom is represented as the dragon), the beast and the false prophet. It is a progressive punishment, that begins at the Sunday law. The beginning and the ending of chapter twenty-seven of Isaiah is the Sunday law, and the chapter represents specific issues that are directly connected with the history that leads up to and follows after the Sunday law.

При неделния закон Божият изпълнителен, възмезден съд започва над царствата на змея (Организацията на обединените нации), звяра (папството) и лъжепророка (Съединените щати). При неделния закон лъжепророкът е съборен като шестото царство на библейското пророчество и националното отстъпление поражда национална гибел. Неделният закон е мястото, където Божиите изпълнителни съдби започват да се стоварват върху змея, който е Сатана (и чието земно царство е представено като змея), звяра и лъжепророка. Това е прогресивно наказание, което започва при неделния закон. Началото и краят на двадесет и седма глава на Исая е неделният закон, а главата представя конкретни въпроси, които са пряко свързани с историята, водеща до и следваща след неделния закон.

We are considering chapter twenty-seven, for it establishes the prophetic setting for chapters twenty-eight and twenty-nine. In those chapters we will find the definition of the latter rain as a methodology, which will allow us to understand the significance of laying chapters four and five of Daniel over the top of chapters one through three of Daniel. After Isaiah chapter twenty-seven, identifies the beginning of the progressive punishment of the dragon’s kingdom, he records that in that period of time, God’s people are commanded to “sing unto her.” Sing unto who?

Разглеждаме двадесет и седма глава, защото тя установява пророческата рамка за двадесет и осма и двадесет и девета глава. В тези глави ще открием определението на късния дъжд като методология, което ще ни позволи да разберем значението на това да положим четвърта и пета глава на Даниил върху първа до трета глава на Даниил. След като Исая, двадесет и седма глава, посочва началото на прогресивното наказание на царството на змея, той записва, че в този период от време на Божия народ е заповядано да „пеете за нея“. Да пеят за кого?

The answer of who is to be sung to is in the title of the song, for they are to sing “a vineyard of red wine, that the Lord keeps.” The story of the vineyard is the story of God’s people, and it is first mentioned by Isaiah in chapter five.

Отговорът на въпроса на кого трябва да се пее се съдържа в заглавието на песента, защото те трябва да пеят „за лозе от червено вино, което Господ пази“. Историята на лозето е историята на Божия народ и тя за пръв път е спомената от Исая в пета глава.

> Now will I sing to my wellbeloved a song of my beloved touching his vineyard. My wellbeloved hath a vineyard in a very fruitful hill: And he fenced it, and gathered out the stones thereof, and planted it with the choicest vine, and built a tower in the midst of it, and also made a winepress therein: and he looked that it should bring forth grapes, and it brought forth wild grapes. And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard. What could have been done more to my vineyard, that I have not done in it? wherefore, when I looked that it should bring forth grapes, brought it forth wild grapes? And now go to; I will tell you what I will do to my vineyard: I will take away the hedge thereof, and it shall be eaten up; and break down the wall thereof, and it shall be trodden down: And I will lay it waste: it shall not be pruned, nor digged; but there shall come up briers and thorns: I will also command the clouds that they rain no rain upon it. For the vineyard of the Lord of hosts is the house of Israel, and the men of Judah his pleasant plant: and he looked for judgment, but behold oppression; for righteousness, but behold a cry. Isaiah 5:1–5.

> Сега ще изпея на моя възлюбен песен за моя възлюбен относно лозето му. Моят възлюбен имаше лозе на един твърде плодоносен хълм; и го огради, и изчисти камъните му, и го насади с най-отбраната лоза, и съгради кула сред него, и още направи лин в него; и очакваше то да роди грозде, а то роди диво грозде. И сега, о, жители на Ерусалим и мъже на Юда, отсъдете, моля ви, между Мене и Моето лозе. Какво още можеше да се направи за Моето лозе, което Аз не съм направил в него? Защо тогава, когато очаквах да роди грозде, то роди диво грозде? И сега, елате; ще ви кажа какво ще сторя на Моето лозе: ще махна оградата му, и то ще бъде изпоядeно; ще съборя стената му, и то ще бъде стъпкано. И ще го направя пусто: няма да бъде подрязвано, нито окопавано; а в него ще израснат тръни и бодили; ще заповядам още и на облаците да не го валят с дъжд. Защото лозето на Господа на Силите е Израилевият дом, и мъжете на Юда са Неговото любимо насаждение; и Той очакваше правосъдие, но ето — угнетение; очакваше правда, но ето — вик. Исая 5:1–5.

In the history of the Sunday law crisis, God’s people are to sing the song of the vineyard to God’s people, for the song says, “And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard.” The song of the vineyard is the song identifying the passing by of a former covenant people, while God enters into covenant with those whom Peter says were “in time past were not a people, but are now the people of God.” It identifies that no rain has fallen upon the vineyard, thus identifying the work of Elijah who comes in that period of time, and who alone can produce rain during that period. We know the song is about the passing by of a covenant people, for the song of the vineyard was sung by Christ to ancient Israel, in the period that ancient Israel was being passed by, while God was simultaneously entering into covenant with spiritual Israel.

В историята на кризата около неделния закон Божият народ трябва да изпее песента за лозето на Божия народ, защото песента казва: „И сега, о жители на Ерусалим и мъже на Юда, отсъдете, моля ви, между Мене и Моето лозе.“ Песента за лозето е песента, която посочва отминаването на един предишен заветен народ, докато Бог влиза в завет с онези, за които Петър казва, че „някога не бяхте народ, а сега сте Божий народ“. Тя показва, че над лозето не е валял дъжд, като по този начин посочва делото на Илия, който идва в този период от време и който единствен може да произведе дъжд през този период. Знаем, че песента е за отминаването на един заветен народ, защото песента за лозето бе изпята от Христос на древния Израил в периода, когато древният Израил бе отминаван, докато Бог едновременно влизаше в завет с духовния Израил.

> Hear another parable: There was a certain householder, which planted a vineyard, and hedged it round about, and digged a winepress in it, and built a tower, and let it out to husbandmen, and went into a far country: And when the time of the fruit drew near, he sent his servants to the husbandmen, that they might receive the fruits of it. And the husbandmen took his servants, and beat one, and killed another, and stoned another. Again, he sent other servants more than the first: and they did unto them likewise. But last of all he sent unto them his son, saying, They will reverence my son. But when the husbandmen saw the son, they said among themselves, This is the heir; come, let us kill him, and let us seize on his inheritance. And they caught him, and cast him out of the vineyard, and slew him. When the lord therefore of the vineyard cometh, what will he do unto those husbandmen? They say unto him, He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons. Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. And when the chief priests and Pharisees had heard his parables, they perceived that he spake of them. Matthew 21:33–45.

> Чуйте друга притча: Имаше един стопанин, който насади лозе, огради го с плет, изкопа в него лин и построи кула; после го отдаде на лозари и замина за далечна страна. А когато наближи времето за плода, изпрати слугите си при лозарите, за да вземат плодовете му. Но лозарите хванаха слугите му и един набиха, друг убиха, а трети с камъни убиха. Пак изпрати други слуги, повече от първите; и с тях постъпиха по същия начин. А най-после изпрати при тях сина си, като каза: Ще почетат сина ми. Но лозарите, като видяха сина, рекоха помежду си: Този е наследникът; елате, да го убием и да завладеем наследството му. И хванаха го, изхвърлиха го вън от лозето и го убиха. И тъй, когато дойде господарят на лозето, какво ще стори на тези лозари? Казват Му: Злочестно ще погуби тези зли човеци и ще отдаде лозето на други лозари, които ще му дават плодовете на времето им. Иисус им казва: Никога ли не сте чели в Писанията: „Камъкът, който зидарите отхвърлиха, той стана глава на ъгъла; от Господа е това, и чудно е в нашите очи“? Затова ви казвам, че Божието царство ще бъде отнето от вас и дадено на народ, който принася плодовете му. И който падне върху този камък, ще се строши; а върху когото падне той, ще го смаже на прах. И когато главните свещеници и фарисеите чуха притчите Му, разбраха, че за тях говори. Матей 21:33–45.

When Jesus sang the song of God’s vineyard to ancient Israel, they were so drawn into the logic and strength of the message, that when Jesus asked the quibbling Jews, what the Lord of the vineyard would do to those who slew the Son, they could not help but provide the correct answer, when they said, “He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons.”

Когато Исус изпя песента за Божието лозе на древния Израил, те бяха дотолкова увлечени от логиката и силата на посланието, че когато Исус попита заядливите юдеи какво ще стори господарят на лозето на онези, които убиха Сина, те не можаха да не дадат правилния отговор, когато казаха: „Той жестоко ще погуби тези нечестиви човеци и ще даде лозето си под наем на други лозари, които ще му предават плодовете на времето им.“

Jesus then immediately added another verse to the song, when he sang about the rejected stone, and pulled their answer together with the closing stanza when he stated, “Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder.” The “grinding him to powder,” echoes Isaiah twenty-seven making “all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up.” Both are references to the work of revival carried out by Josiah, who symbolized those in the last days that rediscover the “seven times”, which is the stumbling stone that crushes those who refuse to find it precious.

Тогава Исус незабавно прибави още един стих към песента, когато запя за отхвърления камък, и свърза техния отговор със заключителната строфа, когато заяви: „Затова ви казвам: Божието царство ще се отнеме от вас и ще се даде на народ, който принася плодовете му. И който падне върху тоя камък, ще се строши; а върху когото той падне, ще го стрие на прах.“ Изразът „ще го стрие на прах“ отеква от Исая двадесет и седма глава, където се казва, че „всичките камъни на олтара ще станат като варовикови камъни, разбити на късове; горичките и кумирите няма да устоят“. И двете са препратки към делото на съживление, извършено от Йосия, който символизира онези в последните дни, които преоткриват „седемте времена“ — препъникамъка, който смазва онези, които отказват да го намерят скъпоценен.

In the day of the Sunday law, as represented in Isaiah chapter twenty-seven, those who “in time past were not a people,” are to sing the song of the Lord’s vineyard of red wine. These articles have often identified that there is no third message, without a first and a second message. The Sunday law is the third message, and the day of the Sunday law includes the history of the first and second messages. In chapter twenty-seven of Isaiah, the Sunday law is identifying the period represented in Daniel chapter one, and then again in Daniel chapters one through three. Prophetically, the day of the Sunday law in chapter twenty-seven is identifying the history of September 11, 2001, when the first message was empowered through to the soon-coming Sunday law.

В деня на неделния закон, както е представен в двадесет и седма глава на Исая, онези, които „някога не бяха народ“, трябва да пеят песента за лозето на Господа, за червеното вино. В тези статии често е било посочвано, че няма трета вест без първа и втора вест. Неделният закон е третата вест, а денят на неделния закон включва историята на първата и втората вест. В двадесет и седма глава на Исая неделният закон обозначава периода, представен в първа глава на Данаил, а след това отново в първа до трета глава на Данаил. Пророчески денят на неделния закон в двадесет и седма глава обозначава историята от 11 септември 2001 г., когато първата вест бе надарена със сила, чак до скоро идващия неделен закон.

We will continue on in our consideration of the song that the redeemed are to proclaim in the time leading up to the point where the whore of Rome will begin to sing her song, in the next article.

Ще продължим нашето разглеждане на песента, която изкупените трябва да прогласяват във времето, водещо до момента, когато римската блудница ще започне да пее своята песен, в следващата статия.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. And I heard a voice from heaven, as the voice of many waters, and as the voice of a great thunder: and I heard the voice of harpers harping with their harps: And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:1–5.

> И погледнах, и ето, Агнецът стоеше на хълма Сион, и с Него сто четиридесет и четири хиляди, които имаха името на Неговия Отец написано на челата си. И чух глас от небето като шум от много води и като глас от силен гръм; и чух гласа на свирачи, които свиреха с арфите си. И пееха като че нова песен пред престола, пред четирите живи същества и старейшините; и никой не можеше да научи тази песен, освен сто четиридесет и четирите хиляди, които бяха изкупени от земята. Това са онези, които не са се осквернили с жени, защото са девственици. Това са онези, които следват Агнеца, където и да отива. Те бяха изкупени измежду човеците като първите плодове за Бога и за Агнеца. И в устата им не се намери лъжа, защото са непорочни пред престола на Бога. Откровение 14:1–5.

Back to Articles