Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Forty

Книгата на Йоил и Лаодикийската църква на адвентистите от седмия ден — Число четиридесет

Number Forty

Числото Четиридесет

Author

Jeff Pippenger

Published

February 3, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

Peter was symbolically at Caesarea Philippi at the third hour, on his way to Caesarea Maritima and the ninth hour. According to Matthew and Mark, six days later, Peter, James and John were at the Mount of Transfiguration. Luke says eight days, between Panium and the Mount. From the gates of hell, at Caesarea Philippi to the death of the cross, with a stop along the way at the Mount of Transfiguration. Three steps from Panium to the Sunday law. Caesarea at the beginning, the Mount in the middle, and Caesarea at the end. Hell at the beginning, death at the end, with God’s glory in the middle. An alpha rebellion represented by the gates of hell and an omega rebellion represented by the death of the Son of God.

Петър символично се намираше в Кесария Филипова в третия час, на път към Кесария Маритима и деветия час. Според Матей и Марко, шест дни по-късно Петър, Яков и Йоан бяха на Планината на Преображението. Лука казва осем дни, между Паний и Планината. От портите на ада, при Кесария Филипова, до смъртта на кръста, със спиране по пътя на Планината на Преображението. Три стъпки от Паний до неделния закон. Кесария в началото, Планината в средата и Кесария в края. Адът в началото, смъртта в края, а в средата — Божията слава. Един алфа бунт, представен чрез портите на ада, и един омега бунт, представен чрез смъртта на Божия Син.

Caesarea Philippi is the foundation, for it was there that Christ identified the Rock on which He would build His church. The Mount of Transfiguration is the second step, where the temple is finished and the capstone is placed. The third step of judgment at the cross followed after.

Кесария Филипова е основата, защото там Христос посочи Канарата, върху която щеше да изгради Своята църква. Планината на Преображението е втората стъпка, където храмът е завършен и е поставен крайъгълният камък. След това последва третата стъпка на съд при кръста.

> And he said unto them, Verily I say unto you, That there be some of them that stand here, which shall not taste of death, till they have seen the kingdom of God come with power. And after six days Jesus taketh with him Peter, and James, and John, and leadeth them up into an high mountain apart by themselves: and he was transfigured before them. And his raiment became shining, exceeding white as snow; so as no fuller on earth can white them. And there appeared unto them Elias with Moses: and they were talking with Jesus.

> И Той им каза: Истина ви казвам, че има някои от стоящите тук, които никак няма да вкусят смърт, докато не видят Божието царство, дошло със сила. И след шест дни Исус взема със Себе Си Петър, Яков и Йоан и ги извежда сами на една висока планина; и се преобрази пред тях. И дрехите Му станаха блестящи, твърде бели като сняг, каквито никой беляч на земята не може да избели. И им се явиха Илия с Моисей; и те разговаряха с Исус.

> And Peter answered and said to Jesus, Master, it is good for us to be here: and let us make three tabernacles; one for thee, and one for Moses, and one for Elias.

> А Петър в отговор каза на Иисус: Наставниче, добре е да бъдем тук; и нека направим три шатъра: един за Тебе, един за Мойсей и един за Илия.

> For he wist not what to say; for they were sore afraid. And there was a cloud that overshadowed them: and a voice came out of the cloud, saying, This is my beloved Son: hear him. And suddenly, when they had looked round about, they saw no man any more, save Jesus only with themselves. And as they came down from the mountain, he charged them that they should tell no man what things they had seen, till the Son of man were risen from the dead. And they kept that saying with themselves, questioning one with another what the rising from the dead should mean. Mark 9:1–10.

> Защото не знаеше що да каже; понеже те бяха твърде уплашени. И яви се облак, който ги осени; и от облака дойде глас, който казваше: Този е Моят възлюбен Син; Него слушайте. И внезапно, когато се огледаха наоколо, вече не видяха никого освен само Иисус с тях. А когато слизаха от планината, Той им заповяда да не казват никому каквото бяха видели, докле Син Човеческий не възкръсне от мъртвите. И те задържаха това слово у себе си, като се питаха един другиго що значи възкресението от мъртвите. Марк 9:1–10.

At the mount, Peter proposes to erect a tabernacle for Moses, Christ and Elijah.

На планината Петър предлага да издигне скиния за Моисей, Христос и Илия.

> “Moses passed through death, but Michael came down and gave him life before his body had seen corruption. Satan tried to hold the body, claiming it as his; but Michael resurrected Moses and took him to heaven. Satan railed bitterly against God, denouncing Him as unjust in permitting his prey to be taken from him; but Christ did not rebuke His adversary, though it was through his temptation that the servant of God had fallen. He meekly referred him to His Father, saying, ‘The Lord rebuke thee.’

> „Мойсей премина през смъртта, но Михаил слезе и му даде живот, преди тялото му да беше видяло тление. Сатана се опита да задържи тялото, като го предявяваше като свое; но Михаил възкреси Мойсей и го взе на небето. Сатана ожесточено хулеше Бога, обвинявайки Го в несправедливост, задето допуска плячката му да му бъде отнета; но Христос не смъмри Своя противник, макар че именно чрез неговото изкушение Божият служител бе паднал. Той кротко го препрати към Своя Отец, казвайки: „Господ да те смъмри.““

> “Jesus had told His disciples that there were some standing with Him who should not taste of death till they should see the kingdom of God come with power. At the transfiguration this promise was fulfilled. The countenance of Jesus was there changed and shone like the sun. His raiment was white and glistening. Moses was present to represent those who will be raised from the dead at the second appearing of Jesus. And Elijah, who was translated without seeing death, represented those who will be changed to immortality at Christ’s second coming and will be translated to heaven without seeing death. The disciples beheld with astonishment and fear the excellent majesty of Jesus and the cloud that overshadowed them, and heard the voice of God in terrible majesty, saying, ‘This is My beloved Son; hear Him.’” Early Writings, 164.

> „Исус бе казал на Своите ученици, че има някои от стоящите с Него, които няма да вкусят смърт, докле не видят Божието царство, дошло със сила. При преображението това обещание се изпълни. Там лицето на Исус се преобрази и засветя като слънцето. Дрехите Му станаха бели и бляскави. Моисей присъстваше, за да представлява онези, които ще бъдат възкресени от мъртвите при второто явяване на Исус. А Илия, който бе взет, без да види смърт, представляваше онези, които ще бъдат променени в безсмъртие при второто идване на Христос и ще бъдат взети на небето, без да видят смърт. Учениците гледаха с изумление и страх превъзходното величие на Исус и облака, който ги засени, и чуха Божия глас в страшно величие да казва: „Този е Моят възлюбен Син; Него слушайте.““ Ранни писания, 164.

The Mount of Transfiguration identifies three tabernacles. The tabernacle of Moses at the beginning of ancient Israel, the tabernacle of Christ as represented by His incarnation and the tabernacle that is the one hundred and forty-four thousand as represented by Elijah. The one hundred and forty-four thousand are those who do not taste of death, until they see the Second Coming of Christ. The Mount is identifying the point where the seal is impressed upon the one hundred and forty-four thousand.

Планината на Преображението посочва три скинии. Скинията на Моисей в началото на древния Израил, скинията на Христос, представена чрез Неговото въплъщение, и скинията, която са сто четиридесет и четирите хиляди, представена чрез Илия. Сто четиридесет и четирите хиляди са онези, които няма да вкусят смърт, докато не видят Второто пришествие на Христос. Планината посочва момента, когато печатът се полага върху сто четиридесет и четирите хиляди.

The tabernacle of the one hundred and forty-four thousand is raised up in the antitypical feast of Tabernacles. The Mount identifies those who do not taste death, and sets forth three witnesses that when they see the glory of God in the mount, it is the antitypical feast of Tabernacles.

Скинията на сто и четиридесет и четирите хиляди се издига в прообразно-изпълнителния празник Шатроразпъване. Планината посочва онези, които не вкусват смърт, и представя трима свидетели, че когато видят Божията слава на планината, това е прообразно-изпълнителният празник Шатроразпъване.

They are raised up as the tabernacle of Elijah, that began to be reared up in 2023, when both Moses and Elijah were resurrected. First the foundation was laid, that is the only foundation that can be laid, and that foundation is Christ, the corner and foundation stone. Then the capstone is placed, which represents the sealing of the one hundred and forty-four thousand as represented at the Mount of Transfiguration. At the Mount Peter, James and John represent those who actually do not taste of death. Peter later recorded that the kingdom of priests is those who have tasted that the Lord is good, and who were a spiritual house. They tasted life, so they do not taste death.

Те биват въздигнати като скинията на Илия, която започна да се издига през 2023 г., когато и Моисей, и Илия бяха възкресени. Първо бе положена основата, тоест единствената основа, която може да бъде положена, и тази основа е Христос, крайъгълният и основният камък. След това се поставя връхният камък, който представлява запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди, както е представено на Планината на Преображението. На планината Петър, Яков и Йоан представляват онези, които действително не вкусват смърт. По-късно Петър записа, че царството от свещеници са онези, които са вкусили, че Господ е благ, и които бяха духовен дом. Те вкусиха живота, затова не вкусват смърт.

> If so be ye have tasted that the Lord is gracious. To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. 1 Peter 2:3–6.

> ако сте вкусили, че Господ е благ. Като пристъпвате към Него, жив камък, отхвърлен наистина от човеците, но от Бога избран и скъпоценен, и вие самите, като живи камъни, се съграждате в духовен дом, свято свещенство, за да принасяте духовни жертви, благоугодни на Бога чрез Исус Христос. Затова и в Писанието е казано: „Ето, полагам в Сион крайъгълен камък, избран, скъпоценен; и който вярва в Него, няма да се посрами.“ 1 Петрово 2:3–6.

The word translated as “confounded” means “to be ashamed.” The remnant is represented by Peter, and their joy is contrasted with those who rejected the latter rain message. A key of the one hundred and forty-four thousand, for Peter was given the “keys” to the kingdom, is the “chief corner stone” that was laid in Sion. That stone is marvelous in the eyes of the righteous, and a stone of stumbling to the drunkards of Ephraim.

Думата, преведена като „посрамени“, означава „да се срамуват“. Остатъкът е представен от Петър и тяхната радост е противопоставена на онези, които отхвърлиха вестта за късния дъжд. Един ключ към разбирането на сто четиридесет и четирите хиляди, понеже на Петър бяха дадени „ключовете“ на царството, е „главният крайъгълен камък“, който бе положен в Сион. Този камък е чуден в очите на праведните и камък за препъване за пияниците на Ефрем.

> The stone which the builders refused is become the head stone of the corner. This is the Lord’s doing; it is marvellous in our eyes. Psalms 118:22, 23.

> Камъкът, който зидарите отхвърлиха, стана глава на ъгъла. От Господа е това; чудно е в очите ни. Псалми 118:22, 23.

Jesus commented on these verses in the conclusion of the parable of the vineyard.

Исус коментира тези стихове в заключението на притчата за лозето.

> Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. And when the chief priests and Pharisees had heard his parables, they perceived that he spake of them. But when they sought to lay hands on him, they feared the multitude, because they took him for a prophet. Matthew 21:42–46.

> Исус им каза: Никога ли не сте чели в Писанията: „Камъкът, който зидарите отхвърлиха, той стана глава на ъгъла; от Господа е това, и чудно е в нашите очи“? Затова ви казвам, че Божието царство ще се отнеме от вас и ще се даде на народ, който принася плодовете му. И който падне върху този камък, ще се строши; а върху когото той падне, ще го стриe на прах. А когато главните свещеници и фарисеите чуха притчите Му, разбраха, че за тях говори. Но когато потърсиха случай да Го хванат, побояха се от множеството, защото Го смятаха за пророк. Матей 21:42–46.

Whoever accepts the foundational message, shall be broken, for the Rock is Christ, and the work of the gospel is to humble the human into the dust.

Който приеме основополагащата вест, ще бъде съкрушен, защото Канарата е Христос, а делото на евангелието е да смири човека до праха.

> “What is justification by faith? It is the work of God in laying the glory of man in the dust, and doing for man that which it is not in his power to do for himself. When men see their own nothingness, they are prepared to be clothed with the righteousness of Christ. When they begin to praise and exalt God all the day long, then by beholding they are becoming changed into the same image. What is regeneration? It is revealing to man what is his own real nature, that in himself he is worthless.” Manuscript Releases, volume 20, 117.

> „Какво е оправдание чрез вяра? То е Божието дело да положи в праха славата на човека и да извърши за човека онова, което не е в неговата власт да извърши за себе си. Когато хората видят собственото си нищожество, те са подготвени да бъдат облечени с Христовата правда. Когато започнат да хвалят и превъзнасят Бога през целия ден, тогава чрез съзерцаване биват преобразявани в същия образ. Какво е новорождение? То е да се разкрие на човека каква е неговата собствена истинска природа — че сам по себе си той е безстойностен.“ Manuscript Releases, том 20, 117.

Whoever rejects the foundation stone is destroyed, as was the case with ancient Israel in fulfillment of Jesus’ application of the parable of the vineyard. The Jews rejected Christ, they also rejected Moses, for if they had believed Moses, they would have also believed Christ. They rejected God’s law, teaching for doctrine the commandments of men. Christ, Moses and the Law are all symbols of foundations, and Christ is the only foundation that can be laid, but Christ as the foundation is represented with many symbols. Moses and the Law are both illustrations of this fact. Christ is the only foundation, but this only means that the other foundations in His prophetic Word are simply symbols of some aspect of His character.

Който отхвърля крайъгълния камък, бива погубен, както стана с древния Израил в изпълнение на Исусовото приложение на притчата за лозето. Юдеите отхвърлиха Христос; те отхвърлиха и Моисей, защото, ако бяха повярвали на Моисей, щяха да повярват и на Христос. Те отхвърлиха Божия закон, като преподаваха за учение човешки заповеди. Христос, Моисей и Законът са все символи на основи, и Христос е единствената основа, която може да бъде положена; но Христос като основа е представен чрез много символи. Моисей и Законът са илюстрации на този факт. Христос е единствената основа, но това означава само, че другите основи в Неговото пророческо Слово са просто символи на някой аспект от Неговия характер.

> For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:11.

> Защото никой не може да положи друга основа освен положената, която е Исус Христос. 1 Коринтяни 3:11.

Jesus is the Word, and as such the rules within His Word represent Himself. This is why Sister White records that the Ten Commandments are a transcript of Christ’s character. He is the First and the Last, and when represented in this fashion it identifies that Christ always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing. As the Word, He is also “Truth,” and truth is a prophetic framework. He is the Lion of the tribe of Judah when He seals and unseals His Word. He is also the corner stone that becomes the cap stone. The corner stone is simply an illustration of Him as the foundation, or the first letter of the Hebrew word “truth.” The cap stone is the crowning work on the temple, and when aligned with the framework of truth, the cap stone is twenty-two times more powerful than the corner stone. What is marvelous in the eyes of those who have tasted that the Lord is good, is how the principles of the framework of truth aligned with the corner and cap stone identifies one of the prophetic keys that were given to Peter.

Исус е Словото и като такова правилата в Неговото Слово представляват Самия Него. Ето защо сестра Уайт записва, че Десетте заповеди са препис на характера на Христос. Той е Първият и Последният, и когато е представен по този начин, това показва, че Христос винаги изобразява края на едно нещо заедно с началото на едно нещо. Като Словото Той е също и „Истина“, а истината е пророческа рамка. Той е Лъвът от Юдовото племе, когато запечатва и разпечатва Своето Слово. Той е също и крайъгълният камък, който става завършващият камък. Крайъгълният камък е просто илюстрация за Него като основата, или първата буква на еврейската дума „истина“. Завършващият камък е увенчаващото дело върху храма и когато е съотнесен към рамката на истината, завършващият камък е двадесет и два пъти по-мощен от крайъгълния камък. Това, което е чудно в очите на онези, които са вкусили, че Господ е благ, е как принципите на рамката на истината, съотнесени към крайъгълния и завършващия камък, определят един от пророческите ключове, които бяха дадени на Петър.

The alpha first letter is one, but the omega last letter is twenty-two. Miller’s jewels shine as the sun, but when the dirt brush man assembled the jewels, they were ten times brighter. The recognition that the end of a prophetic line is the same, but more powerful than the beginning of a prophetic lines is “marvelous.” It is an element of Christ’s character; it is one of the keys given to Peter to bind the one hundred and forty-four thousand.

Първата буква алфа е едно, но последната буква омега е двадесет и две. Скъпоценните камъни на Милър блестят като слънцето, но когато човекът с четката за пръст сглоби скъпоценните камъни, те бяха десет пъти по-ярки. Разпознаването, че краят на една пророческа линия е същият, но по-могъщ от началото на пророческите линии, е „чудно“. То е елемент от характера на Христос; то е един от ключовете, дадени на Петър, за да върже сто четиридесет и четирите хиляди.

Peter’s “spiritual house” is the casket of William Miller’s dream and also Malachi’s storehouse of tithes and offerings. When the windows of heaven are opened; one class is cast out of the room, and the other class is cast into the casket and given the white linen uniforms of God’s triumphant church.

Петровият „духовен дом“ е ковчежето от съня на Уилям Милър, а също и хранилището за десятъците и приносите на Малахия. Когато се отворят небесните прозорци, една група бива изхвърлена от стаята, а другата група бива поставена в ковчежето и ѝ се дават белите ленени одежди на Божията тържествуваща църква.

> “Solemnly and publicly the people of Judah had pledged themselves to obey the law of God. But when the influence of Ezra and Nehemiah was for a time withdrawn, there were many who departed from the Lord. Nehemiah had returned to Persia. During his absence from Jerusalem, evils crept in that threatened to pervert the nation. Idolaters not only gained a foothold in the city, but contaminated by their presence the very precincts of the temple. Through intermarriage, a friendship had been brought about between Eliashib the high priest and Tobiah the Ammonite, Israel’s bitter enemy. As a result of this unhallowed alliance, Eliashib had permitted Tobiah to occupy an apartment connected with the temple, which heretofore had been used as a storeroom for tithes and offerings of the people.

> „Тържествено и публично юдейският народ бе дал обет да се покорява на Божия закон. Но когато влиянието на Ездра и Неемия за известно време бе оттеглено, мнозина се отклониха от Господа. Неемия се бе завърнал в Персия. По време на неговото отсъствие от Йерусалим се промъкнаха злини, които заплашваха да извратят народа. Идолопоклонниците не само си бяха осигурили опора в града, но с присъствието си бяха осквернили самите предели на храма. Чрез смесени бракове бе установено приятелство между първосвещеника Елиасив и амонитеца Товия, заклетия враг на Израил. В резултат на този нечестив съюз Елиасив бе позволил на Товия да заеме помещение, свързано с храма, което дотогава бе използвано като склад за десятъците и приносите на народа.“

> “Because of the cruelty and treachery of the Ammonites and Moabites toward Israel, God had declared through Moses that they should be forever shut out from the congregation of His people. See Deuteronomy 23:3–6. In defiance of this word, the high priest had cast out the offerings stored in the chamber of God’s house, to make a place for this representative of a proscribed race. Greater contempt for God could not have been shown than to confer such a favor on this enemy of God and His truth.

> „Поради жестокостта и вероломството на амонците и моавците към Израил, Бог бе заявил чрез Мойсей, че те завинаги трябва да бъдат отлъчени от събранието на Неговия народ. Виж Второзаконие 23:3–6. В пренебрежение към това слово първосвещеникът бе изхвърлил приносите, съхранявани в помещението на Божия дом, за да направи място за този представител на един обречен род. По-голямо презрение към Бога не би могло да бъде проявено от това да се окаже такава благосклонност на този враг на Бога и на Неговата истина.“

> “On returning from Persia, Nehemiah learned of the bold profanation and took prompt measures to expel the intruder. ‘It grieved me sore,’ he declares; ‘therefore I cast forth all the household stuff of Tobiah out of the chamber. Then I commanded, and they cleansed the chambers: and thither brought I again the vessels of the house of God, with the meat offering and the frankincense.’

> „При завръщането си от Персия Неемия узна за дръзкото осквернение и незабавно предприе мерки да изгони натрапника. „Много се наскърбих — заявява той; — затова изхвърлих вън всички домашни вещи на Товия от стаята. После заповядах, и очистиха стаите; и върнах там отново съдовете на Божия дом, заедно с хлебния принос и тамяна.“

> “Not only had the temple been profaned, but the offerings had been misapplied. This had tended to discourage the liberalities of the people. They had lost their zeal and fervor, and were reluctant to pay their tithes. The treasuries of the Lord’s house were poorly supplied; many of the singers and others employed in the temple service, not receiving sufficient support, had left the work of God to labor elsewhere.

> „Не само че храмът бе осквернен, но и приносите бяха употребени не по предназначение. Това бе довело до обезсърчаване на щедростта на народа. Те бяха изгубили своята ревност и усърдие и неохотно даваха десятъците си. Съкровищниците на дома Господен бяха оскъдно снабдени; мнозина от певците и други, заети в храмовата служба, понеже не получаваха достатъчна издръжка, бяха оставили Божието дело, за да се трудят другаде.“

> “Nehemiah set to work to correct these abuses. He gathered together those who had left the service of the Lord’s house, ‘and set them in their place.’ This inspired the people with confidence, and all Judah brought ‘the tithe of the corn and the new wine and the oil.’ Men who ‘were counted faithful’ were made ‘treasurers over the treasuries,’ ‘and their office was to distribute unto their brethren.’” Prophets and Kings, 669, 670.

> „Неемия се залови за работа, за да поправи тези злоупотреби. Той събра онези, които бяха напуснали службата в дома Господен, „и ги постави на мястото им“. Това вдъхна на народа увереност, и цяла Юда донесе „десятината от житото и от новото вино, и от дървеното масло“. Мъже, „които се считаха за верни“, бяха поставени за „съкровищари над съкровищата“, „и тяхната длъжност беше да раздават на братята си“. Пророци и царе, 669, 670.

When Nehemiah “cast out Tobiah,” he was prefiguring Christ casting the money-changers out of the very same temple. It wasn’t simply the temple, but the very room in the temple where the tithes were stored. When Eliakim the Philadelphian replaced Shebna the Laodicean, Shebna was the treasurer that was cast into a far field.

Когато Неемия „изхвърли Товия“, той предобразяваше Христос, Който изгони сарафите от същия този храм. Не ставаше дума просто за храма, а за самото помещение в храма, където се съхраняваха десятъците. Когато филаделфиецът Елиаким замени лаодикиеца Шевна, Шевна беше ковчежникът, който бе захвърлен в далечна земя.

> Thus saith the Lord God of hosts, Go, get thee unto this treasurer, even unto Shebna, which is over the house, and say, What hast thou here? and whom hast thou here, that thou hast hewed thee out a sepulchre here, as he that heweth him out a sepulchre on high, and that graveth an habitation for himself in a rock? Behold, the Lord will carry thee away with a mighty captivity, and will surely cover thee. He will surely violently turn and toss thee like a ball into a large country: there shalt thou die, and there the chariots of thy glory shall be the shame of thy lord’s house. And I will drive thee from thy station, and from thy state shall he pull thee down.

> Тъй казва Господ Бог на Силите: Иди, влез при този ковчежник, при Савна, който е над дома, и кажи: Какво имаш тук? и кого имаш тук, та си издялал тук за себе си гробница, както онзи, който изсича за себе си гробница нависоко и си издълбава жилище в скалата? Ето, Господ ще те отведе в силен плен и непременно ще те покрие. Наистина, Той ще те завърти и запрати като топка в широка земя; там ще умреш, и там колесниците на твоята слава ще бъдат позор за дома на господаря ти. И ще те изгоня от службата ти, и от положението ти ще те свали.

> And it shall come to pass in that day, that I will call my servant Eliakim the son of Hilkiah: And I will clothe him with thy robe, and strengthen him with thy girdle, and I will commit thy government into his hand: and he shall be a father to the inhabitants of Jerusalem, and to the house of Judah. And the key of the house of David will I lay upon his shoulder; so he shall open, and none shall shut; and he shall shut, and none shall open.

> И ще стане в онзи ден, че ще повикам слугата Си Елиаким, сина на Хелкия; и ще го облека с твоята дреха, и ще го укрепя с твоя пояс, и ще предам в ръката му твоята власт; и той ще бъде баща на жителите на Йерусалим и на Юдовия дом. И ключа на Давидовия дом ще положа на рамото му; така че той ще отваря, и никой няма да затваря; и ще затваря, и никой няма да отваря.

> And I will fasten him as a nail in a sure place; and he shall be for a glorious throne to his father’s house. And they shall hang upon him all the glory of his father’s house, the offspring and the issue, all vessels of small quantity, from the vessels of cups, even to all the vessels of flagons. In that day, saith the Lord of hosts, shall the nail that is fastened in the sure place be removed, and be cut down, and fall; and the burden that was upon it shall be cut off: for the Lord hath spoken it. Isaiah 22:15–22.

> И ще го закрепя като гвоздей на твърдо място; и той ще бъде славен престол за дома на баща си. И на него ще окачат цялата слава на бащиния му дом, потомството и издънките, всички съдове с малка вместимост, от съдовете за чаши до всички съдове за кани. В онзи ден, казва Господ на Силите, гвоздеят, закрепен на твърдото място, ще бъде изваден, ще бъде отсечен и ще падне; и товарът, който беше върху него, ще бъде отсечен, защото Господ го изрече. Исая 22:15–22.

In the day that Shebna the foolish Laodicean is cast out, Eliakim is given the government of the church triumphant. When Christ cleanses the temple of the one hundred and forty-four thousand, from the rubbish that has covered up the precious jewels, He identifies that He would “cover” those represented by Shebna. Before the windows of heaven were opened the jewels were covered with rubbish, and when the rubbish is cast out, the rubbish is then covered with shame. William Miller’s dream is identifying the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

В деня, когато Шевна, безумният лаодикиец, бъде изхвърлен, на Елиаким се дава управлението на тържествуващата църква. Когато Христос очиства храма на сто четиридесет и четирите хиляди от сметта, която е покрила скъпоценните камъни, Той посочва, че ще „покрие“ онези, представени от Шевна. Преди да се отворят небесните прозорци, скъпоценните камъни бяха покрити със смет, а когато сметта бъде изхвърлена, тогава самата смет се покрива със срам. Сънят на Уилям Милър определя запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди.

The casket, is Malachi’s storehouse, Peter’s spiritual house and the tabernacle of Elijah that Peter wished to build. The dirt brush man illustrates the sealing of the one hundred and forty-four thousand when He casts the jewels into the box. Malachi identifies the test that proves that God’s people have truly returned unto Him.

Ковчежето е хранилището на Малахия, духовният дом на Петър и скинията на Илия, която Петър пожела да издигне. Човекът с четката за прах илюстрира запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди, когато Той хвърля скъпоценните камъни в ковчежето. Малахия посочва изпита, който доказва, че Божият народ е истински се завърнал при Него.

> Then they that feared the Lord spake often one to another: and the Lord hearkened, and heard it, and a book of remembrance was written before him for them that feared the Lord, and that thought upon his name. And they shall be mine, saith the Lord of hosts, in that day when I make up my jewels; and I will spare them, as a man spareth his own son that serveth him. Then shall ye return, and discern between the righteous and the wicked, between him that serveth God and him that serveth him not. Malachi 3:16–18.

> Тогава онези, които се бояха от Господа, говореха често един на друг; и Господ внимаваше и чу това, и книга за възпоменание се написа пред Него за онези, които се бояха от Господа и мислеха за Неговото име. И те ще бъдат Мои, казва Господ на Силите, в онзи ден, когато събера скъпоценностите Си; и ще ги пощадя, както човек пощадява своя син, който му служи. Тогава ще се обърнете и ще различите между праведния и нечестивия, между онзи, който служи на Бога, и онзи, който не Му служи. Малахия 3:16–18.

Return is a key word in the passage, for God calls on His people to return unto Him, but He also challenges those people to test Him, by returning tithes and offerings, and there is also a time when the righteous will “return,” and in so doing, they will “discern” between the wise and the foolish. Those who feared the Lord, and who thought upon His name are those that are to be the ensign of the one hundred and forty-four thousand.

Завръщането е ключова дума в този откъс, защото Бог призовава Своя народ да се върне при Него, но също така предизвиква този народ да Го изпита, като възвърне десятъците и приносите; има и време, когато праведните ще „се завърнат“, и, като сторят това, ще „разпознаят“ разликата между мъдрия и безумния. Онези, които се бояха от Господа и които размишляваха върху Неговото име, са тези, които трябва да бъдат знамето на сто четиридесет и четирите хиляди.

The fear of the Lord is the first test, so when verse sixteen says, “then” they that feared the Lord, it is pointing back into the prophetic narrative.

Страхът от Господа е първото изпитание, така че когато в шестнадесети стих се казва: „тогава“ онези, които се бояха от Господа, това насочва обратно към пророческия разказ.

> Your words have been stout against me, saith the Lord. Yet ye say, What have we spoken so much against thee? Ye have said, It is vain to serve God: and what profit is it that we have kept his ordinance, and that we have walked mournfully before the Lord of hosts? And now we call the proud happy; yea, they that work wickedness are set up; yea, they that tempt God are even delivered. Malachi 3:13–15.

> Вашите думи бяха дръзки против Мене, казва Господ. А вие казвате: Какво сме говорили толкова против Теб? Вие казахте: Напразно е да се служи на Бога; и каква полза, че сме пазили Неговата повеля и че сме ходили скръбно пред Господа на Силите? И сега наричаме горделивите щастливи; да, онези, които вършат нечестие, се въздигат; да, дори онези, които изкушават Бога, се избавят. Малахия 3:13–15.

Malachi says, “and now we call the proud happy.” The drunkards of Ephraim are called the “crown of pride” and they are happy when they think Moses and Elijah, the two prophets that tormented them were dead. They were so happy, that they sent gifts to one another.

Малахия казва: „и сега наричаме горделивите щастливи.“ Пияниците на Ефрем са наречени „венец на гордостта“ и се радват, когато мислят, че Моисей и Илия, двамата пророци, които ги измъчваха, са мъртви. Те бяха тъй щастливи, че си изпращаха дарове един на друг.

> And their dead bodies shall lie in the street of the great city, which spiritually is called Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified. And they of the people and kindreds and tongues and nations shall see their dead bodies three days and an half, and shall not suffer their dead bodies to be put in graves. And they that dwell upon the earth shall rejoice over them, and make merry, and shall send gifts one to another; because these two prophets tormented them that dwelt on the earth. Revelation 11:8–10.

> И труповете им ще лежат на улицата на великия град, който духовно се нарича Содом и Египет, където и нашият Господ бе разпнат. И мнозина от племената и родовете, и езиците, и народите ще гледат труповете им три дни и половина и няма да допуснат труповете им да бъдат положени в гробове. И живеещите на земята ще се зарадват заради тях и ще се веселят, и ще си изпращат дарове един на друг, защото тези двама пророци измъчваха живеещите на земята. Откровение 11:8–10.

The proud are happy from July 18, 2020 on through 2023. On July 18, 2020 the message was “stout” against the “Lord.” On July 18, 2020 we did not recognize how terribly we had spoken against God and His Word. Disappointed we entered the tarrying time as represented by the lament of “It is vain to serve God: and what profit is it that we have kept his ordinance, and that we have walked mournfully before the Lord of hosts?” This is parallel to Jeremiah’s lament, when he illustrates the first disappointment.

Гордите са щастливи от 18 юли 2020 г. нататък до 2023 г. На 18 юли 2020 г. вестта беше „дръзка“ против „Господа“. На 18 юли 2020 г. не разпознахме колко ужасно бяхме говорили против Бога и Неговото Слово. Разочаровани, ние навлязохме във времето на забавянето, представено чрез жалбата: „Напразно е човек да служи на Бога; и каква полза, че сме пазили наредбата Му и че сме ходили наскърбени пред Господа на Силите?“ Това е успоредно на жалбата на Еремия, когато той онагледява първото разочарование.

> I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Jeremiah 15:17, 18.

> Не седях в събранието на присмивателите, нито се веселях; седях самотен поради Твоята ръка, защото Ти ме изпълни с негодувание. Защо е болката ми непрестанна и раната ми нелечима, която отказва да се изцели? Ще бъдеш ли за мене съвсем като лъжлив поток и като води, които пресъхват? Еремия 15:17, 18.

Our words were stout with the prediction of July 18, 2020, and we did not then know how badly we had rebelled. At the disappointment the tarrying time was underway, while one class mourned and the other class rejoiced. In that context Malachi states:

Нашите думи бяха дръзки с предсказанието за 18 юли 2020 г., и тогава не знаехме колко тежко сме се разбунтували. При разочарованието времето на забавянето вече беше настъпило, докато едната група скърбеше, а другата група се радваше. В този контекст Малахия заявява:

> Then they that feared the Lord spake often one to another: and the Lord hearkened, and heard it, and a book of remembrance was written before him for them that feared the Lord, and that thought upon his name. And they shall be mine, saith the Lord of hosts, in that day when I make up my jewels; and I will spare them, as a man spareth his own son that serveth him.

> Тогава онези, които се бояха от Господа, разговаряха често един с друг; и Господ внимаваше и чу това; и пред Него се написа книга за възпоменание за онези, които се бояха от Господа и мислеха върху Неговото име. И те ще бъдат Мои, казва Господ на Силите, в деня, когато направя Моите скъпоценности; и ще ги пощадя, както човек щади собствения си син, който му служи.

> Then shall ye return, and discern between the righteous and the wicked, between him that serveth God and him that serveth him not. Malachi 3:16–18.

> Тогава ще се върнете и ще различите праведния от нечестивия, онзи, който служи на Бога, от онзи, който не Му служи. Малахия 3:16–18.

In 2024, the foundational test represented as the fear of the Lord arrived. Two classes were manifested in that test, and the group that made up the two classes had been often talking to one another on regular zoom meetings, throughout the three and a half days. The Lord listened to their discussions. The class who feared the Lord thought upon His name; Palmoni, the Lion of the tribe of Judah, the Alpha and Omega, the Truth, the Word, the Wonderful Linguist, the corner and cap stone, the Lamb, the Heavenly High Priest, the Temple, the Rock. Those who made it into that book are to be jewels upon the crown representing the ensign of the kingdom of glory. When He makes up those jewels, then they return, and discern between the righteous and the wicked. When He casts the jewels into the casket, it is then discerned who is foolish and who is wise.

През 2024 г. настъпи основополагащото изпитание, представено като страх от Господа. В това изпитание се проявиха две категории, а групата, която съставяше тези две категории, през всичките три дни и половина често разговаряше помежду си в редовни Zoom срещи. Господ се вслушваше в техните разговори. Категорията, която се боеше от Господа, размишляваше върху Неговото име; Палмони, Лъвът от Юдовото племе, Алфа и Омега, Истината, Словото, Чудният Езиковед, крайъгълният и връхният камък, Агнето, Небесният Първосвещеник, Храмът, Канарата. Онези, които влязат в тази книга, ще бъдат скъпоценни камъни върху короната, представляваща знамето на царството на славата. Когато Той събере тези скъпоценни камъни, тогава те се връщат и правят разлика между праведния и нечестивия. Когато Той хвърли скъпоценните камъни в ковчежето, тогава се разпознава кой е неразумен и кой е мъдър.

Malachi records:

Малахия записва:

> Return unto me, and I will return unto you,

> Върнете се към Мен, и Аз ще се върна към вас,

> But ye said, Wherein shall we return?

> Но вие казахте: В какво да се върнем?

> Bring ye all the tithes into the storehouse, that there may be meat in mine house, and prove me now herewith, saith the Lord of hosts, if I will not open you the windows of heaven, and pour you out a blessing, that there shall not be room enough to receive it.

> „Донесете всички десятъци в хранилището, за да има храна в дома Ми, и опитайте Ме сега в това, казва Господ на Силите, дали не ще ви отворя небесните отвори и не ще излея върху вас благословение до степен, че не ще има достатъчно място да го побере.“

The storehouse is the casket and the tithes are the wise virgins. The storehouse is God’s Word placed into a new framework of truth. The jewels that get cast into that casket are the truths associated with the message of the Midnight Cry. The tithes were kept in a specific room in the temple, as identified in Nehemiah’s cleansing. The casket and the storehouse, or Peter spiritual house represents God’s temple and the jewels represent human temples who are joined with Divinity in the secret place of the Most High. The human messengers cannot be separated from the Divine message. The jewels are both God’s messengers and they are also the message they proclaim. Inspiration often identifies the message and the messenger combined.

Съкровищницата е ковчежето, а десятъците са мъдрите девици. Съкровищницата е Божието Слово, поставено в нова рамка на истината. Скъпоценностите, които биват полагани в това ковчеже, са истините, свързани с вестта на Среднощния вик. Десятъците бяха пазени в определена стая в храма, както е посочено при очистването на Неемия. Ковчежето и съкровищницата, или духовният дом на Петър, представляват Божия храм, а скъпоценностите представляват човешки храмове, които са съединени с Божествеността в тайната обител на Всевишния. Човешките вестители не могат да бъдат отделени от Божествената вест. Скъпоценностите са едновременно Божии вестители и също така са вестта, която те прогласяват. Вдъхновението често отъждествява вестта и вестителя, взети заедно.

> “God has called His church in this day, as He called ancient Israel, to stand as a light in the earth. By the mighty cleaver of truth, the messages of the first, second, and third angels, He has separated them from the churches and from the world to bring them into a sacred nearness to Himself. He has made them the depositaries of His law and has committed to them the great truths of prophecy for this time. Like the holy oracles committed to ancient Israel, these are a sacred trust to be communicated to the world. The three angels of Revelation 14 represent the people who accept the light of God’s messages and go forth as His agents to sound the warning throughout the length and breadth of the earth. Christ declares to His followers: ‘Ye are the light of the world.’ To every soul that accepts Jesus the cross of Calvary speaks: ‘Behold the worth of the soul: “Go ye into all the world, and preach the gospel to every creature.’” Nothing is to be permitted to hinder this work. It is the all-important work for time; it is to be far-reaching as eternity. The love that Jesus manifested for the souls of men in the sacrifice which He made for their redemption, will actuate all His followers.” Testimonies, volume 5, 455.

> „Бог е призовал Своята църква в тези дни, както призова древния Израил, да стои като светлина на земята. Чрез могъщия сатър на истината, чрез вестите на първия, втория и третия ангел, Той ги е отделил от църквите и от света, за да ги приведе в свята близост със Самия Себе Си. Той ги е направил пазители на Своя закон и им е поверил великите истини на пророчеството за това време. Подобно на светите слова, поверени на древния Израил, това е свещено поверение, което трябва да бъде предадено на света. Трите ангела от Откровение 14 представят народа, който приема светлината на Божиите вести и излиза като Негови оръдия, за да разгласи предупреждението по цялата ширина и дължина на земята. Христос заявява на Своите последователи: „Вие сте светлината на света.“ На всяка душа, която приема Исус, кръстът на Голгота говори: „Ето стойността на душата: ‘Идете по целия свят и проповядвайте благовестието на всяка твар.’“ Нищо не бива да се допуска да възпрепятства това дело. То е всепървостепенното дело за времето; то трябва да бъде така далекопростиращо се, както е вечността. Любовта, която Исус прояви към човешките души в жертвата, която принесе за тяхното изкупление, ще подбужда всички Негови последователи.“ Свидетелства, том 5, 455.

We will begin to draw together these concepts in the next article.

Ще започнем да обединяваме тези понятия в следващата статия.

> “During the last fifty years of my life, I have had precious opportunities to obtain an experience. I have had an experience in the first, second, and third angels’ messages. The angels are represented as flying in the midst of heaven, proclaiming to the world a message of warning, and having a direct bearing upon the people living in the last days of this earth’s history. No one hears the voice of these angels, for they are a symbol to represent the people of God who are working in harmony with the universe of heaven. Men and women, enlightened by the Spirit of God and sanctified through the truth, proclaim the three messages in their order.

> „През последните петдесет години от моя живот съм имала скъпоценни възможности да придобия опитност. Имала съм опитност в вестите на първия, втория и третия ангел. Ангелите са представени като летящи посред небето, прогласяващи на света предупредителна вест и имащи пряко отношение към народа, живеещ в последните дни от историята на тази земя. Никой не чува гласа на тези ангели, защото те са символ, който представя Божия народ, действащ в хармония с небесната вселена. Мъже и жени, просветени от Божия Дух и осветени чрез истината, прогласяват трите вести в техния ред.״

> “I have acted a part in this solemn work. Nearly all my Christian experience is interwoven with it. There are those now living who have an experience similar to my own. They have recognized the truth unfolding for this time; they have kept in step with the great Leader, the Captain of the Lord’s host.

> „Участвала съм в това тържествено дело. Почти целият ми християнски опит е преплетен с него. Има и сега живи хора, които имат опит, подобен на моя. Те са разпознали истината, разкриваща се за настоящото време; вървели са в крак с великия Водач, Предводача на Господното войнство.

> “In the proclamation of the messages, every specification of prophecy has been fulfilled. Those who were privileged to act a part in proclaiming these messages have gained an experience which is of the highest value to them; and now when we are amid the perils of these last days, when voices will be heard on every side saying, ‘Here is Christ,’ ‘Here is truth’; while the burden of many is to unsettle the foundation of our faith which has led us from the churches and from the world to stand as a peculiar people in the world, like John our testimony will be borne:

> „В провъзгласяването на вестите всяка подробност на пророчеството се е изпълнила. Онези, които имаха привилегията да вземат участие в прогласяването на тези вести, придобиха опитност, която е за тях от най-висша стойност; и сега, когато сме сред опасностите на тези последни дни, когато от всяка страна ще се чуват гласове, казващи: „Ето Христос“, „Ето истината“; докато стремежът на мнозина е да разклатят основата на нашата вяра, която ни е извела от църквите и от света, за да застанем като особен народ в света, подобно на Йоан нашето свидетелство ще бъде носено:“

> “‘That which was from the beginning, which we have heard, which we have seen with our eyes, which we have looked upon, and our hands have handled, of the Word of life;… that which we have seen and heard declare we unto you, that ye also may have fellowship with us.’

> „Това, което беше отначало, което чухме, което видяхме с очите си, което съзерцавахме и ръцете ни попипаха, за Словото на живота; … това, което сме видели и чули, възвестяваме и на вас, за да имате и вие общение с нас.“

> “I testify the things which I have seen, the things which I have heard, the things which my hands have handled of the Word of life. And this testimony I know to be of the Father and the Son. We have seen and do testify that the power of the Holy Ghost has accompanied the presentation of the truth, warning with pen and voice, and giving the messages in their order. To deny this work would be to deny the Holy Ghost, and would place us in that company who have departed from the faith, giving heed to seducing spirits.

> „Свидетелствам за онова, което съм видял, онова, което съм чул, онова, което ръцете ми са попипали относно Словото на живота. И това свидетелство зная, че е от Отца и от Сина. Видели сме и свидетелстваме, че силата на Светия Дух е съпровождала представянето на истината, предупреждавайки с перо и глас и предавайки вестите в техния ред. Да се отрича това дело би означавало да се отрича Светият Дух и би ни поставило в онази група, която е отстъпила от вярата, като внимава на съблазнителни духове.“

> “The enemy will set everything in operation to uproot the confidence of the believers in the pillars of our faith in the messages of the past, which have placed us upon the elevated platform of eternal truth, and which have established and given character to the work. The Lord God of Israel has led out His people, unfolding to them truth of heavenly origin. His voice has been heard, and is still heard, saying, Go forward from strength to strength, from grace to grace, from glory to glory. The work is strengthening and broadening, for the Lord God of Israel is the defense of His people.

> „Врагът ще приведе в действие всичко, за да изтръгне увереността на вярващите в стълбовете на нашата вяра — във вестите от миналото, които са ни поставили върху възвишената платформа на вечната истина и са утвърдили делото, като са му придали неговия облик. Господ, Израилевият Бог, е водил Своя народ, разкривайки му истина от небесен произход. Неговият глас е бил чут и още се чува да казва: „Напред от сила в сила, от благодат в благодат, от слава в слава.“ Делото се укрепва и разширява, защото Господ, Израилевият Бог, е защитата на Своя народ.“

> “Those who have a hold of the truth theoretically, with their fingertips as it were, who have not brought its principles into the inner sanctuary of the soul, but have kept the vital truth in the outer court, will see nothing sacred in the past history of this people which has made them what they are, and has established them as earnest, determined, missionary workers in the world.

> „Онези, които държат истината само теоретично, сякаш с върховете на пръстите си, които не са внесли нейните принципи във вътрешното светилище на душата, а са държали жизнената истина във външния двор, няма да видят нищо свято в миналата история на този народ, която го е направила това, което е, и го е утвърдила като сериозни, решителни, мисионерски работници в света.

> “The truth for this time is precious, but those whose hearts have not been broken by falling on the rock Christ Jesus, will not see and understand what is truth. They will accept that which pleases their ideas, and will begin to manufacture another foundation than that which is laid. They will flatter their own vanity and esteem, thinking that they are capable of removing the pillars of our faith, and replacing them with pillars they have devised.

> „Истината за настоящото време е скъпоценна, но онези, чиито сърца не са били съкрушени чрез падане върху Канарата, Христос Исус, няма да видят и разберат какво е истина. Те ще приемат онова, което угажда на собствените им представи, и ще започнат да изграждат друга основа, различна от положената. Те ще ласкаят собствената си суетност и самомнение, мислейки, че са способни да премахнат стълбовете на нашата вяра и да ги заменят със стълбове, които сами са измислили.

> “This will continue to be as long as time shall last. Anyone who has been a close student of the Bible will see and understand the solemn position of those who are living in the closing scenes of this earth’s history. They will feel their own inefficiency and weakness, and will make it their first business to have not merely a form of godliness, but a vital connection with God. They will not dare to rest until Christ is formed within, the hope of glory. Self will die; pride will be expelled from the soul, and they will have the meekness and gentleness of Christ.” Notebook Leaflets, 60, 61.

> „Това ще продължава, докато трае времето. Всеки, който е бил прилежен изследовател на Библията, ще види и ще разбере тържественото положение на онези, които живеят в заключителните сцени от историята на тази земя. Те ще почувстват собствената си недостатъчност и слабост и ще направят първа своя грижа да имат не просто форма на благочестие, а жизнена връзка с Бога. Те няма да посмеят да се успокоят, докато Христос не се изобрази вътре в тях — надеждата на славата. Азът ще умре; гордостта ще бъде изгонена от душата и те ще притежават Христовата кротост и нежност.“ Notebook Leaflets, 60, 61.

Back to Articles