Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Twenty-One

Скритата история на стих четиридесет — число двадесет и едно

The Second Woe - Part Eight - Ezekiel Number Two

Второто горко — част осма — Езекиил номер две

Author

Jeff Pippenger

Published

August 5, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

Ezekiel represents those who have had a work of instruction accomplished for them by the Lion of the tribe of Judah, and His basic instruction is “line upon line.”

Езекиил представлява онези, за които Лъвът от Юдовото племе е извършил дело на наставление, а Неговото основно наставление е „ред след ред“.

> To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Isaiah 28:12, 13.

> На които Той каза: Това е покоят, с който можете да успокоите уморения; и това е освежаването; но те не искаха да чуят. Затова словото Господне беше за тях правило върху правило, правило върху правило; ред върху ред, ред върху ред; тук малко и там малко; за да вървят, и да паднат назад, и да бъдат съкрушени, и уловени в примка, и хванати. Исая 28:12, 13.

Currently the Lion of the tribe of Judah is opening up the book of Ezekiel. We are informed that Ezekiel is a priest in the thirtieth year, whether “thirty” represents his symbolic age as a priest, or the thirtieth year in the prophetic line that began at Josiah’s Great Passover. The final priesthood of the latter days is the one hundred and forty-four thousand, and the ancient literal histories typify a symbolic history in the latter days.

Понастоящем Лъвът от Юдовото племе отваря книгата на Езекиил. Казано ни е, че Езекиил е свещеник в тридесетата година, независимо дали „тридесет“ представлява символичната му възраст като свещеник, или тридесетата година в пророческата линия, започнала при великата Пасха на Йосия. Последното свещенство на последните дни са сто четиридесет и четирите хиляди, а древните буквални истории са предобраз на една символична история в последните дни.

> But ye shall be named the Priests of the Lord: men shall call you the Ministers of our God: ye shall eat the riches of the Gentiles, and in their glory shall ye boast yourselves. Isaiah 61:6.

> А вие ще се наречете свещеници на Господа; човеци ще ви наричат служители на нашия Бог; ще ядете богатствата на народите и с тяхната слава ще се хвалите. Исая 61:6.

Ezekiel is a symbol of God’s people in the latter days–the sacred history which every prophetic testimony identifies. That sacred history is the movement of the third angel, which was especially typified by the movement of the first angel in 1840. The movement of the first angel was the alpha angel of the three angels and the third is the omega angel. Ezekiel is therefore aligned with Peter in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. The symbolic history both Peter and Ezekiel are located at, is represented as the history Panium.

Езекиил е символ на Божия народ в последните дни — свещената история, която всяко пророческо свидетелство определя. Тази свещена история е движението на третия ангел, което беше особено предобразено от движението на първия ангел през 1840 година. Движението на първия ангел беше алфа-ангелът на трите ангела, а третият е омега-ангелът. Следователно Езекиил е приведен в съответствие с Петър във времето на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Символната история, в която се намират и Петър, и Езекиил, е представена като историята на Паниум.

## The Little Book

Малката книжка

Ezekiel takes the little book, as did John in Revelation ten.

Езекиил взема малката книга, както направи Йоан в Откровение десета глава.

> But thou, son of man, hear what I say unto thee; Be not thou rebellious like that rebellious house: open thy mouth, and eat that I give thee. And when I looked, behold, an hand was sent unto me; and, lo, a roll of a book was therein; And he spread it before me; and it was written within and without: and there was written therein lamentations, and mourning, and woe. Moreover he said unto me, Son of man, eat that thou findest; eat this roll, and go speak unto the house of Israel. So I opened my mouth, and he caused me to eat that roll. And he said unto me, Son of man, cause thy belly to eat, and fill thy bowels with this roll that I give thee. Then did I eat it; and it was in my mouth as honey for sweetness. Ezekiel 2:8–10, 3:1–3.

> Но ти, сине човешки, чуй каквото ти казвам; не бъди непокорен като оня непокорен дом; отвори устата си и изяж това, което ти давам. И когато погледнах, ето, ръка беше простряна към мене; и, ето, в нея имаше книжен свитък; и той го разгъна пред мене; и беше изписан отвътре и отвън; и в него бяха написани жалби, плач и горко. И още ми каза: Сине човешки, изяж това, което намираш; изяж този свитък и иди, говори на Израилевия дом. И аз отворих устата си, и Той ме накара да изям онзи свитък. И ми каза: Сине човешки, накарай корема си да яде и напълни вътрешностите си с този свитък, който ти давам. Тогава го изядох; и в устата ми беше сладък като мед. Езекиил 2:8–10; 3:1–3.

In Revelation ten, John eats the little book, and the entire chapter represents the manifestation of the power of God from August 11, 1840 until October 22, 1844.

В Откровение 10 Йоан изяжда малката книжка и цялата глава представлява проявлението на Божията сила от 11 август 1840 г. до 22 октомври 1844 г.

> “The angel who unites in the proclamation of the third angel’s message is to lighten the whole earth with his glory. A work of world-wide extent and unwonted power is here foretold. The advent movement of 1840–44 was a glorious manifestation of the power of God; the first angel’s message was carried to every missionary station in the world, and in some countries there was the greatest religious interest which has been witnessed in any land since the Reformation of the sixteenth century; but these are to be exceeded by the mighty movement under the last warning of the third angel.” The Great Controversy, 611.

> „Ангелът, който се съединява в провъзгласяването на вестта на третия ангел, трябва да озари цялата земя със славата си. Тук е предсказано дело със световен обхват и необичайна мощ. Адвентното движение от 1840–44 г. беше славно проявление на Божията сила; вестта на първия ангел беше занесена до всяка мисионска станция по света, а в някои страни се наблюдаваше най-големият религиозен интерес, свидетелстван в която и да е земя след Реформацията от шестнадесети век; но всичко това ще бъде надминато от могъщото движение под последното предупреждение на третия ангел.“ Великата борба, 611.

Ezekiel is aligned with John in Chapter ten of Revelation, so Peter, John and Ezekiel stand together in their allotted place during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand.

Езекиил е съпоставен с Йоан в десета глава на Откровението, така че Петър, Йоан и Езекиил стоят заедно на отреденото им място по време на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди.

1840 to 1844 represents a four-year-period that began when the time prophecy that began with a one-hundred-and-fifty-year period on July 27, 1299. Those “five months” ended and joined with the time prophecy of three hundred ninety-one years and fifteen days that concluded on August 11, 1840, when the glorious manifestation of the power of God was manifested until October 22, 1844. Then the application of prophetic time ceased.

1840 до 1844 представлява четиригодишен период, който започна, когато времевото пророчество, започнало със сто и петдесетгодишен период на 27 юли 1299 г., се изпълни. Тези „пет месеца“ приключиха и се съединиха с времевото пророчество от триста деветдесет и една години и петнадесет дни, което завърши на 11 август 1840 г., когато славното проявление на Божията сила се явяваше до 22 октомври 1844 г. Тогава приложението на пророческото време престана.

> And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:6.

> И се закле в Онзи, Който живее до вечни векове, Който е създал небето и онова, което е в него, и земята и онова, което е на нея, и морето и онова, което е в него, че време вече няма да има. Откровение 10:6.

Prophetic time ended as a valid application of prophecy on October 22, 1844. Ezekiel, Peter and John each represent God’s wise virgins of the movement of the first and second angels and also the movement of the third angel.

Пророческото време престана да бъде валидно приложение на пророчеството на 22 октомври 1844 г. Езекиил, Петър и Йоан всеки поотделно представляват Божиите мъдри девици от движението на първия и втория ангел, както и движението на третия ангел.

## Visions

Видения

The first ‘eleven’ chapters of Ezekiel present a series of “visions” as set forth in verse one of chapter one.

Първите „единадесет“ глави на Езекиил представят поредица от „видения“, както е изложено в първия стих на първа глава.

> Now it came to pass in the thirtieth year, in the fourth month, in the fifth day of the month, as I was among the captives by the river of Chebar, that the heavens were opened, and I saw visions of God. Ezekiel 1:1.

> И стана в тридесетата година, в четвъртия месец, на петия ден от месеца, когато бях сред пленниците при реката Ховар, че небесата се отвориха и видях Божии видения. Езекиил 1:1.

The “visions” of the first eleven chapters was first given in chapter one by the river of Chebar, then it was enlarged upon in chapter three’s vision on the “plain” and then again in chapter eight’s vision at Jerusalem. The three locations of the river of Chebar, the plain and Jerusalem represent three visions that together make up one vision, which is the “visions” of verse one and of the first ‘eleven’ chapters.

„Виденията“ от първите единадесет глави бяха най-напред дадени в първа глава при реката Ховар, после бяха разширени във видението от трета глава на „полето“, а след това отново — във видението от осма глава в Йерусалим. Трите места — реката Ховар, полето и Йерусалим — представляват три видения, които заедно съставят едно видение, а именно „виденията“ от първи стих и от първите „единадесет“ глави.

## Jubilee

Юбилей

Considering the thirtieth year as the thirtieth year of the Jubilee cycle that began at Josiah's famous Passover, and then ended on October 22, is easily supportable, for that particular line of sacred history is portrayed distinctly, line upon line with more than one witness. As an example; Passover represents the Spring feasts and the day of atonement represents the Fall feasts. Leviticus twenty-three is therefore aligned with the Jubilee cycle that began with Josiah. There are other lines that align with the history represented by king Josiah unto October 22, 573 BC. The historical fulfillment on October 22, 573 BC of a Jubilee year is supported by the historians.

Разглеждането на тридесетата година като тридесетата година от юбилейния цикъл, започнал при прочутата Пасха на Йосия и завършил след това на 22 октомври, е лесно защитимо, защото тази конкретна линия на свещената история е представена ясно, ред след ред, с повече от едно свидетелство. Като пример: Пасхата представлява пролетните празници, а Денят на умилостивението представлява есенните празници. Следователно Левит двадесет и трета глава е съгласувана с юбилейния цикъл, започнал с Йосия. Има и други линии, които се съгласуват с историята, представена от цар Йосия, до 22 октомври 573 г. пр. Хр. Историческото изпълнение на юбилейна година на 22 октомври 573 г. пр. Хр. е подкрепено от историците.

The chronologists are generally comfortable with placing the day of atonement as October 22, 573 BC, and Josiah’s Great Passover in 622 BC, is also an accepted date by those biblical chronologists. The Passover, a symbol of the spring feasts, began a forty-nine-year Jubilee cycle, that ended at the symbol of the fall feasts on the day of atonement. The seven weeks of years that made up forty-nine years were the symbols of the Sabbath of the land.

Хронолозите като цяло без колебание отнасят Деня на умилостивението към 22 октомври 573 г. пр. Хр., а великата Пасха на Йосия към 622 г. пр. Хр. — дата, която също е приета от тези библейски хронолози. Пасхата, символ на пролетните празници, положи началото на четиридесет и деветгодишен юбилеен цикъл, който завърши при символа на есенните празници в Деня на умилостивението. Седемте седмици от години, които съставяха четиридесет и девет години, бяха символите на съботата на земята.

> “In every page, whether history, or precept, or prophecy, the Old Testament Scriptures are irradiated with the glory of the Son of God. So far as it was of divine institution, the entire system of Judaism was a compacted prophecy of the gospel. To Christ “give all the prophets witness.” Acts 10:43. From the promise given to Adam, down through the patriarchal line and the legal economy, heaven’s glorious light made plain the footsteps of the Redeemer. Seers beheld the Star of Bethlehem, the Shiloh to come, as future things swept before them in mysterious procession. In every sacrifice Christ’s death was shown. In every cloud of incense His righteousness ascended. By every jubilee trumpet His name was sounded. In the awful mystery of the holy of holies His glory dwelt.” The Desire of Ages, 211.

> „На всяка страница — било то история, или предписание, или пророчество — старозаветните Писания са озарени от славата на Божия Син. Доколкото беше от Божествено установление, цялата система на юдаизма представляваше сгъстено пророчество за евангелието. На Христос „всички пророци свидетелствуват“. Деяния 10:43. От обещанието, дадено на Адам, през патриаршеската линия и законовия ред, славната светлина на небето ясно откриваше стъпките на Изкупителя. Прозорливците съзерцаваха Витлеемската Звезда, идващия Сило, докато бъдещите неща преминаваха пред тях в тайнствено шествие. Във всяка жертва бе показана смъртта на Христос. Във всеки облак тамян се възнасяше Неговата правда. При всеки юбилеен тръбен звук се прогласяваше Неговото име. В страшната тайна на Светая Светих обитаваше Неговата слава.“ Копнежът на вековете, 211.

## Seventeen

Седемнадесет

Zedekiah had been taken to Babylon when Jerusalem fell fourteen years before 573 BC. The Jewish historians identify the Jubilee cycle from Josiah in 622 to October 22, 573 as the 17th Jubilee cycle. The period from the battle of Raphia to the battle of Panium was seventeen years. Ptolemy, was the victor at the battle of Raphia, and he reigned as the king of the south for seventeen years. From the Edict of Milan until Constantine divided his empire in 330, was seventeen years. In the seventeenth Jubilee cycle Jerusalem was destroyed by Nebuchadnezzar.

Седекия бе отведен във Вавилон, когато Йерусалим падна четиринадесет години преди 573 г. пр. Хр. Юдейските историци определят юбилейния цикъл от Йосия през 622 г. до 22 октомври 573 г. като 17-ия юбилеен цикъл. Периодът от битката при Рафия до битката при Паниум бе седемнадесет години. Птолемей беше победителят в битката при Рафия и царуваше като цар на юга седемнадесет години. От Миланския едикт до разделянето на неговата империя от Константин през 330 г. изминаха седемнадесет години. В седемнадесетия юбилеен цикъл Йерусалим бе разрушен от Навуходоносор.

> For the children of Israel shall abide many days without a king, and without a prince, and without a sacrifice, and without an image, and without an ephod, and without teraphim: Afterward shall the children of Israel return, and seek the Lord their God, and David their king; and shall fear the Lord and his goodness in the latter days. Hosea 3:4, 5.

> Защото израилевите синове ще останат много дни без цар, и без княз, и без жертва, и без стълб, и без ефод, и без терафими; след това израилевите синове ще се върнат и ще потърсят Господа, своя Бог, и Давид, своя цар; и в последните дни ще дойдат с благоговение към Господа и към Неговата благост. Осия 3:4, 5.

Hosea is addressing a subject that has direct bearing on the captivity of Zedekiah, though it also represents the beginning of captivity for the northern kingdom in 723 BC. The reason Hosea’s passage connects with Ezekiel’s testimony has to do with the rejection of God when Israel insisted on a human king. Israel’s desire to be ruled by a human king, rather than a Divine king is represented as “the pride of your power” in the judgment of "seven times" in Leviticus 26.

Осия разглежда въпрос, който има пряко отношение към пленяването на Седекия, макар че същевременно представлява и началото на пленничеството за северното царство през 723 г. пр.Хр. Причината, поради която откъсът у Осия се свързва със свидетелството на Езекиил, е отхвърлянето на Бога, когато Израил настояваше за човешки цар. Желанието на Израил да бъде управляван от човешки цар, а не от Божествен Цар, е представено като „гордостта на вашата сила“ в присъдата за „седем времена“ в Левит 26.

> And if ye will not yet for all this hearken unto me, then I will punish you seven times more for your sins. And I will break the pride of your power; and I will make your heaven as iron, and your earth as brass. Leviticus 26:18, 19.

> И ако и след всичко това не Ме послушате, тогава ще ви наказвам седем пъти повече за греховете ви. И ще сломя гордостта на силата ви; и ще направя небето ви като желязо, а земята ви като мед. Левит 26:18, 19.

The “pride of your power” represents Israel's desire to be like the world and have their own king. The removal of the king from the northern kingdom in 723 BC and then king Zedekiah’s of the southern kingdom’s captivity in 586 BC represents the breaking of the “pride” of ancient Israel, and pride precedes a fall. In Bible prophecy a “power” is a king or kingdom, and the pride of Israel in securing a human king marks the rejection of the theocracy and the Divine king.

„Гордостта на вашата сила“ представлява желанието на Израил да бъде като света и да има свой собствен цар. Отстраняването на царя от северното царство през 723 г. пр.Хр., а след това и пленяването на цар Седекия от южното царство през 586 г. пр.Хр., представлява пречупването на „гордостта“ на древния Израил, а гордостта предшества падението. В библейското пророчество „сила“ е цар или царство, а гордостта на Израил в осигуряването на човешки цар бележи отхвърлянето на теокрацията и на Божествения Цар.

> And it came to pass, when Samuel was old, that he made his sons judges over Israel. Now the name of his firstborn was Joel; and the name of his second, Abiah: they were judges in Beersheba. And his sons walked not in his ways, but turned aside after lucre, and took bribes, and perverted judgment. Then all the elders of Israel gathered themselves together, and came to Samuel unto Ramah, And said unto him, Behold, thou art old, and thy sons walk not in thy ways: now make us a king to judge us like all the nations. But the thing displeased Samuel, when they said, Give us a king to judge us. And Samuel prayed unto the Lord. And the Lord said unto Samuel, Hearken unto the voice of the people in all that they say unto thee: for they have not rejected thee, but they have rejected me, that I should not reign over them. According to all the works which they have done since the day that I brought them up out of Egypt even unto this day, wherewith they have forsaken me, and served other gods, so do they also unto thee. Now therefore hearken unto their voice: howbeit yet protest solemnly unto them, and shew them the manner of the king that shall reign over them. 1 Samuel 8:1–9.

> И когато Самуил остаря, постави синовете си съдии над Израил. Името на първородния му беше Йоил, а името на втория — Авия; те бяха съдии във Вирсавее. Но синовете му не ходеха в неговите пътища, а се отклоняваха след корист, вземаха подкупи и изопачаваха правосъдието. Тогава всички Израилеви старейшини се събраха и дойдоха при Самуил в Рама, и му казаха: Ето, ти остаря, а синовете ти не ходят в твоите пътища; затова сега ни постави цар, който да ни съди, както е у всичките народи. Но това нещо не беше угодно на Самуил, когато казаха: Дай ни цар, който да ни съди. И Самуил се помоли на Господа. А Господ каза на Самуил: Послушай гласа на народа във всичко, което ти говорят; защото не тебе отхвърлиха, а Мене отхвърлиха, за да не царувам над тях. Според всичките дела, които са вършили от деня, когато ги изведох от Египет, и до днес, с които Ме оставиха и послужиха на други богове, така постъпват и с тебе. И така, послушай гласа им; но все пак тържествено ги предупреди и им покажи какви ще бъдат правата на царя, който ще царува над тях. 1 Царе 8:1–9.

It is to be noted that at that point Israel rejected not only God as their king, but also the Spirit of Prophecy, as represented by Samuel, for it states, “they have forsaken me, and served other gods, so do they also unto thee.”

Трябва да се отбележи, че в този момент Израил отхвърли не само Бога като свой цар, но и Духа на пророчеството, представен чрез Самуил, защото е казано: „те Ме оставиха и служеха на други богове; така постъпват и с тебе.“

> “Satan is... constantly pressing in the spurious—to lead away from the truth. The very last deception of Satan will be to make of none effect the testimony of the Spirit of God. ‘Where there is no vision, the people perish’ (Proverbs 29:18). Satan will work ingeniously, in different ways and through different agencies, to unsettle the confidence of God’s remnant people in the true testimony.

> „Сатана е... постоянно настойчив в това да натрапва фалшивото — за да отклонява от истината. Най-последната измама на Сатана ще бъде да обезсили свидетелството на Божия Дух. „Където няма видение, народът загива“ (Притчи 29:18). Сатана ще действа изкусно, по различни начини и чрез различни средства, за да разклати доверието на Божия остатъчен народ в истинното свидетелство.

> “There will be a hatred kindled against the Testimonies which is satanic. The workings of Satan will be to unsettle the faith of the churches in them, for this reason: Satan cannot have so clear a track to bring in his deceptions and bind up souls in his delusions if the warnings and reproofs and counsels of the Spirit of God are heeded.” Selected Messages, book 1, 48.

> „Ще се разпали омраза срещу Свидетелствата, която е сатанинска. Действията на Сатана ще бъдат насочени към разклащане на вярата на църквите в тях, поради следната причина: Сатана не може да има толкова свободен път, за да въведе измамите си и да върже души в заблудите си, ако предупрежденията, изобличенията и съветите на Божия Дух бъдат вземани под внимание.“ Selected Messages, book 1, 48.

The last deception for the theocracy of ancient Israel was a rejection of not only God, but also the Spirit of Prophecy. That rejection in 1097 BC typifies the last deception of Laodicean Seventh-day Adventism in 1863. The “seven times” of Leviticus twenty-six is the Word of God, and the Spirit of Prophecy states of the “seven times” that it “should not be altered.”

Последната измама за теокрацията на древния Израил беше отхвърляне не само на Бога, но и на Духа на пророчеството. Това отхвърляне през 1097 г. пр. Хр. е предобраз на последната измама на лаодикийския адвентизъм от седмия ден през 1863 г. „Седемте времена“ от Левит двадесет и шеста глава са Божието Слово, а Духът на пророчеството заявява относно „седемте времена“, че „не трябва да бъдат променяни“.

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74.

> „Видях, че схемата от 1843 година беше направлявана от ръката на Господа и че не бива да бъде изменяна; че числата бяха такива, каквито Той желаеше да бъдат; че ръката Му беше над тях и скри една грешка в някои от числата, така че никой да не може да я види, докато ръката Му не беше оттеглена.“ Early Writings, 74.

The Spirit of Prophecy obviously endorsed the “seven times” and her endorsement was a warning not to change the figures on the chart, of which the "seven times" is the center column and the upper right-hand corner. With Uriah Smith’s counterfeit chart in 1863, the progressive rejection of the foundational truths, typified by ancient Israel in their rejection of God and the Spirit of Prophecy identified the rebellion of 1863. The date of the 1863 rebellion aligns with the prophetic line set forth in the book of Ezekiel. In that line of history, the conclusion was the destruction of Jerusalem, which typified the Sunday law. 1863 to the soon-coming Sunday law was typified by the history of king Saul in 1097 BC to Zedekiah in 586 BC.

Духът на пророчеството очевидно утвърди „седемте времена“, и нейното утвърждаване беше предупреждение да не се променят числата на схемата, в която „седемте времена“ са централната колона и горният десен ъгъл. С фалшифицираната схема на Урия Смит през 1863 г. започна постепенното отхвърляне на основополагащите истини, предобразено от древния Израил в неговото отхвърляне на Бога, и Духът на пророчеството посочи бунта от 1863 г. Датата на бунта от 1863 г. съответства на пророческата линия, изложена в книгата на Езекиил. В тази историческа линия завършекът беше разрушаването на Ерусалим, което беше предобраз на неделния закон. Периодът от 1863 г. до скоро предстоящия неделен закон беше предобразен от историята на цар Саул през 1097 г. пр. Хр. до Седекия през 586 г. пр. Хр.

Zedekiah was taken captive to Babylon fourteen years before the Jubilee of 573 BC. The seventeenth Jubilee cycle began in 622 BC, and in the thirtieth year Ezekiel is set forth as a priest in 591 BC, then five years later Jerusalem was destroyed in 586 BC. It was destroyed on the same day of the year as it was destroyed the second time in AD 70 by Titus. Verse one of Ezekiel one is five years before Jerusalem’s destruction and nineteen years before the temple vision of chapter forty.

Седекия беше отведен в плен във Вавилон четиринадесет години преди Юбилея от 573 г. пр. Хр. Седемнадесетият юбилеен цикъл започна през 622 г. пр. Хр., и в тридесетата година Езекиил е представен като свещеник през 591 г. пр. Хр., а после, пет години по-късно, Йерусалим беше разрушен през 586 г. пр. Хр. Той беше разрушен в същия ден от годината, в който беше разрушен и втория път през 70 г. сл. Хр. от Тит. Първи стих от първа глава на Езекиил е пет години преди разрушението на Йерусалим и деветнадесет години преди видението за храма в четиридесета глава.

> In the five and twentieth year of our captivity, in the beginning of the year, in the tenth day of the month, in the fourteenth year after that the city was smitten, in the selfsame day the hand of the Lord was upon me, and brought me thither. Ezekiel 40:1.

> В двадесет и петата година от пленничеството ни, в началото на годината, на десетия ден от месеца, в четиринадесетата година след поразяването на града, в същия този ден ръката на Господа беше върху мене и ме заведе там. Езекиил 40:1.

For disobedience unto the covenant of the Sabbath of the land, God identified that “seven times” would be the curse for disobedience to the seventh-year, which is the Sabbath of the land. “Time” is a year, and a “year” is three hundred and sixty days, and seven times three hundred and sixty is twenty-five hundred and twenty years. The Millerites may not have employed the expression of “the twenty-five twenty,” but both their sacred charts identified numerically the twenty-five hundred and twenty years.

Поради непокорство спрямо завета за съботата на земята Бог посочи, че „седем времена“ ще бъдат проклятието за непокорството към седмата година, която е съботата на земята. „Време“ е година, а „година“ е триста и шестдесет дни, и седем пъти по триста и шестдесет са две хиляди петстотин и двадесет години. Милеритите може и да не са използвали израза „двадесет и пет и двадесет“, но и двете им свещени карти числено обозначаваха двете хиляди петстотин и двадесет години.

The pronouncement of the curse of seven times upon both the northern kingdom of Israel and the southern kingdom of Judah was the first, or you can say the ‘foundational,’ or you might even say the “alpha” understanding of William Miller. In 1863 the Laodicean Seventh-day Adventist church rejected the foundational understanding of Miller’s discoveries; “discoveries” that represented the entire foundation of the Millerite movement. Inspiration warned directly that this might happen, and it has, and it happened a long time ago.

Провъзгласяването на проклятието от седемте времена върху както северното царство на Израил, така и южното царство на Юда беше първото, или, може да се каже, „основополагащо“, или дори може да се нарече „алфа“ разбиране на Уилям Милър. През 1863 г. лаодикийската църква на адвентистите от седмия ден отхвърли основополагащото разбиране на откритията на Милър — „открития“, които представляваха самата основа на милеритското движение. Вдъхновението предупреди пряко, че това може да се случи, и то се е случило, и се случи преди много време.

The foundation to the temple that was rebuilt after the captivity in Babylon was finished during the history of the first decree, and before the second decree. The temple was fully built in the history of the second decree. In the third decree national sovereignty was restored to literal ancient Israel. William Miller represented the first angel that arrived in 1798 and was empowered on August 11, 1840. The second angel arrived after the foundations were laid, as represented by the 1843 chart, which was published in May of 1842. At the first disappointment of 1844, the alpha disappointment of 1844, the second angel and also the tarrying time in the parable of the virgins arrived, and when the second angel’s message was empowered at the Exeter camp meeting the temple was finished. Then at the great, or omega disappointment of 1844, the Messenger of the Covenant suddenly came to His temple, in fulfillment of the twenty-three hundred years that began at the third decree and ended at the arrival of the third angel.

Основата на храма, който беше възстановен след вавилонския плен, бе завършена в историята на първия указ и преди втория указ. Храмът беше напълно построен в историята на втория указ. В третия указ националният суверенитет беше възстановен на буквалния древен Израил. Уилям Милър представляваше първия ангел, който пристигна през 1798 г. и беше овластен на 11 август 1840 г. Вторият ангел пристигна след като бяха положени основите, както е представено от картата от 1843 г., която беше публикувана през май 1842 г. При първото разочарование през 1844 г., алфа-разочарованието от 1844 г., пристигнаха вторият ангел, а също и времето на забавянето в притчата за девиците; и когато вестта на втория ангел беше овластена на лагерното събрание в Ексетър, храмът беше завършен. Тогава при голямото, или омега-разочарование от 1844 г., Вестителят на Завета внезапно дойде в Своя храм, в изпълнение на двадесет и трите стотин години, които започнаха при третия указ и завършиха с пристигането на третия ангел.

Josiah, means ‘the foundation of God.’ Whether its king Josiah or Josiah Litch; both are symbols of the foundations, as represented in the history of the first decree and as represented by the spring feasts set forth in the first twenty-two verses of Leviticus twenty-three. The foundations, the spring feasts and the first decree are all symbols of 1840 and the empowerment of the first angel. October 22, 573 BC as set forth in Ezekiel chapter forty and verse one is a symbol of October 22, 1844 and the opening of the judgment of the dead, and also a symbol of September 11, 2001 at the opening of the judgment of the living. Any who have been following these articles should know the applications I am employing.

Йосия означава „основата на Бога“. Независимо дали става дума за цар Йосия, или за Йосия Лич, и двамата са символи на основите, както това е представено в историята на първия указ и както е представено чрез пролетните празници, изложени в първите двадесет и два стиха на Левит двадесет и трета глава. Основите, пролетните празници и първият указ са все символи на 1840 година и на овластяването на първия ангел. 22 октомври 573 г. пр. Хр., както е изложено в Езекиил, четиридесета глава, първи стих, е символ на 22 октомври 1844 година и на откриването на съда над мъртвите, а също и символ на 11 септември 2001 година при откриването на съда над живите. Всеки, който е следил тези статии, би трябвало да познава приложенията, които използвам.

Ezekiel is a symbol within the prophetic history represented in His writings. Ezekiel is there when the twenty-five men bow to the sun at the end of chapter eight. He was also there in the next chapters as ‘the sealing that is followed by the slaughtering’ is brought upon Jerusalem, which Ellen White identifies as the Seventh-day Adventist church. In the first eleven chapters, Ezekiel is brought into the heavenly sanctuary to receive his instructions, as were the Millerites called to do in 1844, and as this movement is now being called to do.

Езекиил е символ в рамките на пророческата история, представена в неговите писания. Езекиил е там, когато двадесет и петте мъже се покланят на слънцето в края на осма глава. Той също беше там и в следващите глави, когато „запечатването, последвано от избиването“, бива доведено върху Ерусалим, който Елън Уайт отъждествява с Църквата на адвентистите от седмия ден. В първите единадесет глави Езекиил е въведен в небесното светилище, за да получи наставленията си, както милеритите бяха призовани да сторят през 1844 г., и както това движение сега е призовавано да стори.

> Thus Ezekiel is unto you a sign: according to all that he hath done shall ye do: and when this cometh, ye shall know that I am the Lord God. Ezekiel 24:24.

> Така Езекиил е за вас знамение: според всичко, което той е извършил, така ще сторите и вие; и когато това стане, ще познаете, че Аз съм Господ Бог. Езекиил 24:24.

## When This Cometh

Когато това настъпи

When we reach the point in the latter days that the things Ezekiel illustrated are repeating in God’s people, then we have reached the sign of Ezekiel. When you know that Ezekiel represents the one hundred and forty-four thousand, and you know it to a level of faith and understanding that possesses the sanctified expectation that everything illustrated by Ezekiel in his writings typifies a sacred sequence of events in the latter days involving the one hundred and forty-four thousand—when you know that, then “ye shall know” “the Lord” is “God.”

Когато достигнем онази точка в последните дни, в която нещата, които Езекиил изобрази, се повтарят сред Божия народ, тогава сме достигнали до знака на Езекиил. Когато знаете, че Езекиил представлява сто четиридесет и четирите хиляди, и знаете това с такава степен на вяра и разбиране, която притежава осветеното очакване, че всичко, изобразено от Езекиил в неговите писания, предобразява свещена последователност от събития в последните дни, включваща сто четиридесет и четирите хиляди — когато знаете това, тогава „ще познаете“, че „Господ“ е „Бог“.

We will continue these thoughts in the next article.

Ще продължим тези разсъждения в следващата статия.

Back to Articles