Article

# Parallel Warnings - Number Five

Паралелни предупреждения — номер пет

The Unveiling of the Lion of the Tribe of Judah: Understanding the Closing Scenes of the Great Controversy

Разкриването на Лъва от Юдовото племе: разбиране на заключителните сцени на великата борба

Author

Jeff Pippenger

Published

August 8, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the passage we are still addressing, which comments on Christ as the angel in Revelation ten that descends, Christ as the mighty angel illustrates “the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan.” The “position” Christ took when He placed his right foot on the sea and left foot on dry land “denotes His supreme power and authority over the whole earth.” When Christ cried “with a loud voice,” He “cried” “as when a lion roareth.”

В разглеждания от нас пасаж, който говори за Христос като ангела в Откровение десета глава, слизащ от небето, Христос като могъщия ангел илюстрира „ролята, която Той изпълнява в заключителните сцени на великата борба със Сатана“. „Положението“, което Христос зае, когато постави десния Си крак върху морето, а левия — върху сушата, „означава Неговата върховна сила и власт над цялата земя“. Когато Христос извика „с висок глас“, Той „извика“ „както когато рикае лъв“.

Christ will manifest His omnipotence in “the closing scenes of the great controversy” and when Christ manifests His omnipotence, He does so as the Lion of the tribe of Judah.

Христос ще прояви Своята всемогъща сила в „заключителните сцени на великата борба“, и когато Христос проявява Своята всемогъща сила, Той го прави като Лъва от Юдовото племе.

> “The Saviour is presented before John under the symbols of ‘the Lion of the tribe of Judah’ and of ‘a Lamb as it had been slain.’ Revelation 5:5, 6. These symbols represent the union of omnipotent power and self-sacrificing love. The Lion of Judah, so terrible to the rejectors of His grace, will be the Lamb of God to the obedient and faithful.” Acts of the Apostles, 589.

> „Спасителят е представен пред Йоан под символите на „Лъва от Юдовото племе“ и на „Агне, като заклано“. Откровение 5:5, 6. Тези символи представят съединението на всемогъща сила и себежертвена любов. Лъвът от Юда, тъй страшен за онези, които отхвърлят Неговата благодат, ще бъде Божият Агнец за послушните и верните.“ Деяния на апостолите, 589.

Christ’s manifestation as the Lion of the tribe of Judah emphasizes his work in both sealing and unsealing biblical prophecy, according to His divine timing. Just before human probation closes, when “the time is at hand” there will be an unsealing of a special Bible truth identifying “things which must shortly come to pass.”

Проявяването на Христос като Лъва от Юдовото племе подчертава Неговото дело както по запечатването, така и по разпечатването на библейското пророчество, според Неговото божествено време. Точно преди приключването на човешкото изпитателно време, когато „времето е близо“, ще има разпечатване на една особена библейска истина, която посочва „това, което има да стане скоро“.

> The Revelation of Jesus Christ, which God gave unto him, to show unto his servants things which must shortly come to pass; and he sent and signified it by his angel unto his servant John: Who bare record of the word of God, and of the testimony of Jesus Christ, and of all things that he saw. Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:1–3.

> Откровението на Исус Христос, което Бог Му даде, за да покаже на слугите Си онова, което трябва скоро да стане; и Той го изпрати и извести чрез Своя ангел на слугата Си Йоан, който засвидетелства Божието слово, свидетелството на Исус Христос и всичко, което видя. Блажен е онзи, който прочита, и онези, които слушат думите на това пророчество и пазят написаното в него; защото времето е близо. Откровение 1:1–3.

When the “time” that is “at hand” actually arrives into history there is a blessing pronounced upon those who read, hear “and keep those things which are written therein.” The special message is a time-sensitive message that is only recognizable when “the time is at hand.” Then—at that time, and not before—persons will be able to read, hear “and keep those things which are written” in the book of Revelation. When the “time is at hand” the blessing pronounced upon those who “readeth”, “hear” “and keep those things which are written therein” parallels the opening up of the book of Daniel at the “time of the end.”

Когато „времето“, което е „близо“, действително настъпи в историята, се произнася благословение върху онези, които четат, слушат „и пазят онова, което е написано в нея“. Специалната вест е вест, обвързана с определено време, която може да бъде разпозната единствено когато „времето е близо“. Тогава — в това време, а не по-рано — хората ще могат да четат, слушат „и пазят онова, което е написано“ в книгата Откровение. Когато „времето е близо“, благословението, произнесено върху онези, които „четат“, „слушат“ „и пазят онова, което е написано в нея“, съответства на разпечатването на книгата Даниил при „времето на края“.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Daniel 12:4.

> А ти, Данииле, скрий думите и запечатай книгата до времето на края: мнозина ще тичат насам-натам и знанието ще се увеличи. Даниил 12:4.

The “many” that are running “to and fro,” (which represents the study of God’s Word) are doing so at the “time of the end” when “the words” that had been “shut up” in “the book” of Daniel are unsealed. But there is another class of virgins running to and fro just after the Sunday law in the United States.

„Мнозината“, които тичат „насам-натам“ (което представлява изучаването на Божието Слово), правят това във „времето на края“, когато „думите“, които са били „затворени“ в „книгата“ на Даниил, биват разпечатани. Но има и друг клас девици, които тичат насам-натам непосредствено след неделния закон в Съединените щати.

> Behold, the days come, saith the Lord God, that I will send a famine in the land, not a famine of bread, nor a thirst for water, but of hearing the words of the Lord: And they shall wander from sea to sea, and from the north even to the east, they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it. In that day shall the fair virgins and young men faint for thirst. They that swear by the sin of Samaria, and say, Thy god, O Dan, liveth; and, The manner of Beersheba liveth; even they shall fall, and never rise up again. Amos 8:11–14.

> Ето, идат дни, казва Господ Иеова, когато ще изпратя глад по земята — не глад за хляб, нито жажда за вода, а за слушане думите Господни. И ще се скитат от море до море, и от север дори до изток ще тичат насам-натам, за да търсят словото Господне, и няма да го намерят. В онзи ден красивите девици и младите мъже ще прималеят от жажда. Ония, които се кълнат в греха на Самария и казват: Жив е твоят бог, Дане! и: Жив е пътят на Вирсавее! — те ще паднат и никога вече няма да станат. Амос 8:11–14.

The sin of Samaria was the sin represented by Ahab and Jezebel, Ahab representing the United States and Jezebel the Catholic church. Jezebel, Ahab and the false prophets at the confrontation with Elijah at Mount Carmel typify the Sunday law. At the confrontation there were two sets of unholy prophets, the prophets of Baal and the priests of the grove. Baal was one of the gods worshipped; the other that was worshipped in the groves was Ashtaroth. Baal was a male god and Ashtaroth was a female god. Together the male deity represents the state and the female the church.

Грехът на Самария беше грехът, представен от Ахав и Езавел, като Ахав представлява Съединените щати, а Езавел — Католическата църква. Езавел, Ахав и лъжепророците при сблъсъка с Илия на планината Кармил са образ на неделния закон. При този сблъсък имаше две групи нечестиви пророци — пророците на Ваал и жреците на горичките. Ваал беше един от боговете, на които се покланяха; другият, на когото се покланяха в горичките, беше Астарта. Ваал беше мъжко божество, а Астарта — женско божество. Заедно мъжкото божество представлява държавата, а женското — църквата.

The god that was set up in Dan was set up by Samaria’s first king Jeroboam, who erected a golden calf in both Bethel and Dan. Bethel means house of God and Dan means judgment, and together they represent the combination of church and state, which takes place in the United States in advance of the enforcement of Sunday-keeping. Those two golden calves were represented by Aaron’s golden calf.

Богът, който бе издигнат в Дан, бе издигнат от първия цар на Самария, Еровоам, който издигна златен телец както във Ветил, така и в Дан. Ветил означава дом Божий, а Дан означава съд, и заедно те представляват съчетанието на църква и държава, което се осъществява в Съединените щати преди налагането на спазването на неделята. Тези два златни телеца бяха представени от златния телец на Аарон.

A calf is a beast and a golden statue is an image, so the golden calf of Aaron and also the two golden calves of Jeroboam represent the combination of church and state that takes place just prior to the enforcement of the Sunday law in the United States. With Jeroboam, the two cities provide a second witness to the symbolism of the combination of church and state, which is defined as the image of the beast in the book of Revelation.

Телецът е звяр, а златният кумир е образ, следователно златният телец на Аарон, а също и двата златни телеца на Йеровоам, представляват съчетанието на църква и държава, което се осъществява непосредствено преди налагането на неделния закон в Съединените щати. При Йеровоам двата града дават второ свидетелство за символиката на съчетанието на църква и държава, което в книгата Откровение е определено като образа на звяра.

The manner of Beersheba represents the covenant of Abraham. The first mention of the name “Beersheba” is in Genesis twenty-one, which is a passage that the apostle Paul employs to oppose those who were suggesting in his day that you must retain the ceremonial laws and circumcision in order to be saved. Paul uses the passage where the first mention of Beersheba is located. He employs that history to address two different and opposite covenants in the same story. Paul uses the son of the bondwoman (Ishmael) to represent a covenant that is based upon human power and contrasts Ishmael with Isaac who he employs to represent a covenant that is based upon God’s power. This passage of the Bible is the first time that Beersheba is mentioned, and later in history Paul employs that history to describe a situation in his personal history that had been illustrated in biblical history. Paul believed and taught that biblical history repeats.

Начинът на Вирсавее представлява Авраамовия завет. Първото споменаване на името „Вирсавее“ е в Битие двадесет и първа глава — пасаж, който апостол Павел използва, за да се противопостави на онези, които в негово време внушаваха, че за да бъде човек спасен, трябва да запази церемониалните закони и обрязването. Павел използва пасажа, в който се намира първото споменаване на Вирсавее. Той използва тази история, за да разгледа два различни и противоположни завета в рамките на един и същ разказ. Павел използва сина на робинята (Исмаил), за да представи завет, основан върху човешка сила, и противопоставя Исмаил на Исаак, когото използва, за да представи завет, основан върху Божията сила. Този библейски пасаж е първият случай, в който се споменава Вирсавее, а по-късно в историята Павел използва тази история, за да опише положение от своята лична история, което вече е било онагледено в библейската история. Павел вярваше и поучаваше, че библейската история се повтаря.

Even though Paul uses this passage from Genesis twenty-one to illustrate two opposite covenants, in the passage there are two covenants that God makes with Abraham, but they are not the two covenants that Paul derives from the story. In the passage God again promised to fulfill His promise of making Abraham the father of many nations through Isaac and He also promised that He would make Ishmael the father of a great nation. One passage of Scripture, four covenants referenced, and it’s the first time Beersheba is mentioned in Scriptures.

Въпреки че Павел използва този откъс от Битие 21, за да илюстрира два противоположни завета, в самия откъс има два завета, които Бог сключва с Авраам, но те не са двата завета, които Павел извежда от разказа. В този откъс Бог отново обеща да изпълни обещанието Си да направи Авраам баща на много народи чрез Исаак, а също така обеща, че ще направи Исмаил баща на велик народ. Един откъс от Писанието, четири завета, за които се говори, и това е първият път, когато Вирсавее се споменава в Писанията.

> Wherefore she said unto Abraham, Cast out this bondwoman and her son: for the son of this bondwoman shall not be heir with my son, even with Isaac. And the thing was very grievous in Abraham’s sight because of his son. And God said unto Abraham, Let it not be grievous in thy sight because of the lad, and because of thy bondwoman; in all that Sarah hath said unto thee, hearken unto her voice; for in Isaac shall thy seed be called. And also of the son of the bondwoman will I make a nation, because he is thy seed. And Abraham rose up early in the morning, and took bread, and a bottle of water, and gave it unto Hagar, putting it on her shoulder, and the child, and sent her away: and she departed, and wandered in the wilderness of Beersheba. Genesis 21:10–14.

> Затова тя каза на Авраам: Изпъди тази слугиня и сина ѝ; защото синът на тази слугиня няма да бъде наследник заедно с моя син, именно с Исаак. А това много натъжи Авраам поради сина му. Но Бог каза на Авраам: Да не ти бъде тежко поради момчето и поради слугинята ти; във всичко, което Сара ти е казала, послушай гласа ѝ; защото в Исаак ще се нарече твоето потомство. А и от сина на слугинята ще направя народ, понеже и той е твое потомство. И Авраам стана рано сутринта, взе хляб и мех с вода, и ги даде на Агар, като ги сложи на рамото ѝ, и детето, и я изпрати; а тя си отиде и се скиташе из пустинята Вирсавеева. Битие 21:10–14.

Beersheba represents the covenant of Abraham. In the very same chapter Abraham also made a covenant with Abimelech.

Вирсавее представлява завета на Авраам. В същата тази глава Авраам също сключи завет с Авимелех.

> And it came to pass at that time, that Abimelech and Phichol the chief captain of his host spake unto Abraham, saying, God is with thee in all that thou doest: Now therefore swear unto me here by God that thou wilt not deal falsely with me, nor with my son, nor with my son’s son: but according to the kindness that I have done unto thee, thou shalt do unto me, and to the land wherein thou hast sojourned. And Abraham said, I will swear.

> И стана в онова време, че Авимелех и Фихол, главният военачалник на войската му, говориха на Авраам, казвайки: Бог е с тебе във всичко, което вършиш; затова сега ми се закълни тук в Бога, че няма да постъпиш лъжливо към мене, нито към сина ми, нито към внука ми; но според милостта, която аз съм показал към тебе, така и ти ще постъпиш към мене и към земята, в която си пришълец. А Авраам каза: Ще се закълна.

> And Abraham reproved Abimelech because of a well of water, which Abimelech’s servants had violently taken away. And Abimelech said, I wot not who hath done this thing: neither didst thou tell me, neither yet heard I of it, but to day.

> И Авраам изобличи Авимелеха поради един кладенец с вода, който слугите на Авимелех бяха насилствено отнели. А Авимелех рече: Не зная кой е сторил това; нито ти си ми известил, нито съм чул за него досега, освен днес.

> And Abraham took sheep and oxen, and gave them unto Abimelech; and both of them made a covenant. And Abraham set seven ewe lambs of the flock by themselves. And Abimelech said unto Abraham, What mean these seven ewe lambs which thou hast set by themselves?

> И Авраам взе овце и говеда и ги даде на Авимелех; и двамата сключиха завет. А Авраам отдели седем агници от стадото. И Авимелех рече на Авраам: Що значат тия седем агници, които си отделил?

> And he said, For these seven ewe lambs shalt thou take of my hand, that they may be a witness unto me, that I have digged this well. Wherefore he called that place Beersheba; because there they sware both of them. Thus they made a covenant at Beersheba: then Abimelech rose up, and Phichol the chief captain of his host, and they returned into the land of the Philistines. And Abraham planted a grove in Beersheba, and called there on the name of the Lord, the everlasting God.

> И той каза: Тези седем агнета ще вземеш от ръката ми, за да ми бъдат свидетелство, че аз изкопах този кладенец. Затова нарече онова място Вирсавее; защото там и двамата се заклеха. Така сключиха завет във Вирсавее; тогава Авимелех стана, и Фихол, главният военачалник на войската му, и те се върнаха в земята на филистимците. И Авраам насади горичка във Вирсавее и там призова името на Господа, вечния Бог.

> And Abraham sojourned in the Philistines’ land many days. Genesis 21:22–34.

> И Авраам пребиваваше като пришълец в земята на филистимците много дни. Битие 21:22–34.

Beersheba is the symbol of God’s covenant with Abraham. There are several covenant histories marked in the Bible that connect Beersheba with Abraham’s covenant. “Beer” means well and “sheba” means “seven.” Sheba is the same Hebrew word that is translated as “seven times” that William Miller correctly understood to represent the prophecy of twenty-five hundred and twenty years in Leviticus twenty-six. It was the very first “time prophecy” he discovered, and it was the first foundational truth to be set aside in 1863. In the passage where the word “sheba” is translated as “seven times” in four different verses, the punishment of God that is represented by the “seven times” is called “the quarrel of my covenant.”

Вирсавее е символът на Божия завет с Авраам. В Библията има няколко заветни истории, които свързват Вирсавее с Авраамовия завет. „Беер“ означава кладенец, а „шева“ означава „седем“. Шева е същата еврейска дума, която е преведена като „седем пъти“ и която Уилям Милър правилно е разбрал като обозначаваща пророчеството за две хиляди петстотин и двадесет години в Левит двадесет и шеста глава. Това беше първото „времево пророчество“, което той откри, и то беше първата основополагаща истина, отхвърлена през 1863 година. В пасажа, където думата „шева“ е преведена като „седем пъти“ в четири различни стиха, Божието наказание, представено чрез „седем пъти“, е наречено „разпрата на Моя завет“.

> Then will I also walk contrary unto you, and will punish you yet seven times for your sins. And I will bring a sword upon you, that shall avenge the quarrel of my covenant: and when ye are gathered together within your cities, I will send the pestilence among you; and ye shall be delivered into the hand of the enemy. Leviticus 26:24, 25.

> Тогава и Аз ще постъпвам против вас и ще ви наказвам още седем пъти за греховете ви. И ще доведа върху вас меч, който ще отмъсти за нарушението на Моя завет; и когато се съберете в градовете си, ще изпратя между вас мор, и ще бъдете предадени в ръката на врага. Левит 26:24, 25.

The word translated as “seven times” and represents the “quarrel” of God’s covenant in Leviticus twenty-six, which is “sheba” in the word Beersheba, is also translated twice in the book of Daniel once as “the oath” that is written in the law of Moses and once as “the curse.” Both the “oath” and the “curse” are translated from the word “sheba” for it not only means ‘seven’ but it includes the concept of a covenant or “oath” that if broken produces a “curse.”

Думата, преведена като „седем пъти“ и представяща „разпрата“ на Божия завет в Левит двадесет и шеста глава, която е „sheba“ в думата Beer-sheba, е преведена също два пъти в книгата на Даниил — веднъж като „клетвата“, която е написана в закона на Моисей, и веднъж като „проклятието“. И „клетвата“, и „проклятието“ са преведени от думата „sheba“, защото тя не само означава „седем“, но включва и понятието за завет или „клетва“, която, ако бъде нарушена, поражда „проклятие“.

> Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. Daniel 9:11.

> Да, целият Израил престъпи Твоя закон, като се отклони, за да не слуша гласа Ти; затова проклятието се изля върху нас, и клетвата, която е написана в закона на Моисей, Божия слуга, понеже съгрешихме против Него. Даниил 9:11.

The word “sheba” or seven that represented seven lambs offered at a well at Beersheba represents the covenant. And God’s covenant or His oath states that the obedient live and the disobedient die.

Думата „шева“, или „седем“, която бе представена чрез седемте агнета, принесени при кладенеца във Вирсавее, представлява завета. А Божият завет, или Неговата клетва, гласи, че послушните живеят, а непослушните умират.

Beersheba symbolizes the covenant that is represented by the faith of Abraham. So, when the “fair virgins” of Amos eight, who are also the “foolish virgins” of Matthew twenty-five, who are also the “wicked” of Daniel twelve are swearing “by the sin of Samaria” they are swearing allegiance to the mark of Jezebel (the papacy) who has committed fornication with Ahab (the United Nations) and who rules over the image of the beast (the United States).

Вирсавее символизира завета, представен чрез вярата на Авраам. И тъй, когато „хубавите девици“ от Амос осма глава, които са и „неразумните девици“ от Матей двадесет и пета глава, които са и „нечестивите“ от Даниил дванадесета глава, се кълнат „в греха на Самария“, те се заклеват във вярност към белега на Езавел (папството), която е блудствала с Ахав (Организацията на обединените нации) и която владее над образа на звяра (Съединените щати).

When those very same “fair virgins” say “Thy god, O Dan, liveth,” they are bowing down to the golden image of a calf as identified by two witnesses (Aaron and Jeroboam). The golden calf represents the image of the beast, which is the combination of church and state.

Когато същите тези „красиви девици“ казват: „Твоят бог, о, Дане, е жив“, те се покланят на златния образ на теле, както е засвидетелствано от двама свидетели (Аарон и Еровоам). Златното теле представлява образа на звяра, който е съчетанието на църква и държава.

When those same virgins claim the “manner” of Beersheba “liveth,” the word “manner” means “way.” This is the very same word that is used to identify the “ways” of the “old paths” in Jeremiah 6:16. Those virgins are saying that even though they have bowed to the image of the beast and accepted the mark of his authority that they are still children of Abraham. They are frantically running to and fro in God’s Word looking for the message represented by the “east” and the “north” and from “sea to sea,” and still claiming to be Seventh-day Adventists, but it is too late.

Когато същите тези девици заявяват, че „живее“ „пътят“ на Вирсавее, думата „път“ означава „начин“. Това е същата дума, която е употребена, за да обозначи „пътищата“ на „старите пътеки“ в Еремия 6:16. Тези девици казват, че макар да са се поклонили на образа на звяра и да са приели белега на неговата власт, те все още са чеда на Авраам. Те трескаво тичат насам-натам из Божието Слово, търсейки вестта, представена от „изтока“ и „севера“ и от „море до море“, и все пак продължават да твърдят, че са адвентисти от седмия ден, но е твърде късно.

> But tidings out of the east and out of the north shall trouble him: therefore he shall go forth with great fury to destroy, and utterly to make away many. And he shall plant the tabernacles of his palace between the seas in the glorious holy mountain; yet he shall come to his end, and none shall help him. Daniel 11:44, 45.

> Но вести от изток и от север ще го смутят; затова той ще излезе с голяма ярост, за да погуби и съвсем да изтреби мнозина. И ще постави шатрата на царския си дворец между моретата при славната свята планина; но ще стигне до края си, и никой няма да му помогне. Данаил 11:44, 45.

Those virgins are looking for the message of these previous two verses. The final warning message that was unsealed at the time of the end in 1989, when, as described in Daniel eleven, verse forty, the “countries” representing the former Soviet Union were swept away by the papacy and the United States, identifies the final rise and fall of the papacy. In these two verses a message represented by the east and the north enrages the king of the north (the pope) and the final persecution begins, and it ends in verse forty-five when the papacy plants the “tabernacles” which comes from the Hebrew word meaning “tent,” (tent is a symbol of a church), but it’s “the tabernacle” of his “palace,” which represents a state. Where he places the tent that represents the combination of church and state, or as John calls it in the Revelation, the image of the beast, is “between the seas,” in the plural. The fair virgins are looking for the final warning message represented in verses forty-four and forty-five of Daniel eleven, and in the very next verse Michael stands up and probation closes. And at that time Amos 8:14 says that the fair virgins “shall fall, and never rise up again.”

Тези девици търсят вестта на тези предходни два стиха. Последната предупредителна вест, която бе разпечатана във времето на края през 1989 година, когато, както е описано в Даниил единадесета глава, стих четиридесети, „страните“, представляващи бившия Съветски съюз, бяха пометени от папството и Съединените щати, посочва окончателното въздигане и падане на папството. В тези два стиха една вест, представена чрез изтока и севера, разгневява северния цар (папата) и започва последното гонение, а то завършва в стих четиридесет и пети, когато папството поставя „шатри“, дума, идваща от еврейската дума със значение „шатър“ (шатърът е символ на църква), но това е „шатърът“ на неговия „дворец“, който представлява държава. Мястото, където той поставя шатъра, представящ съчетанието на църква и държава, или както Йоан го нарича в Откровението — образа на звяра, е „между моретата“, в множествено число. Красивите девици търсят последната предупредителна вест, представена в стихове четиридесет и четвърти и четиридесет и пети на Даниил единадесета глава, а в самия следващ стих Михаил се надига и изпитателният срок приключва. И тогава Амос 8:14 казва, че красивите девици „ще паднат и никога вече няма да станат“.

When the fair virgins claim to be Seventh-day Adventists at the very time they are bowing to the image of the beast they are represented by John as Jews who say they are Jews but are not. They are claiming to be the children of Abraham, but they do lie.

Когато прекрасните девици претендират, че са адвентисти от седмия ден, в самото време когато се покланят на образа на звяра, те са представени от Йоан като юдеи, които казват, че са юдеи, но не са. Те твърдят, че са деца на Авраам, но лъжат.

> Behold, I will make them of the synagogue of Satan, which say they are Jews, and are not, but do lie; behold, I will make them to come and worship before thy feet, and to know that I have loved thee. Revelation 3:9.

> Ето, Аз ще направя онези от сатанинската синагога, които казват, че са юдеи, а не са, но лъжат — ето, ще ги направя да дойдат и да се поклонят пред нозете ти, и да познаят, че Аз съм те възлюбил. Откровение 3:9.

They have accepted the mark of the papacy and thus have accepted his character. They profess to be Jews, or they profess to be Sabbath-keeping Adventists, but they then have the character of the pope, who among other things sits “in the temple of God.” They profess to be Adventists, or they profess to be in the Adventist temple, but they are no more Adventists than the pope is Christian.

Те са приели белега на папството и по този начин са приели неговия характер. Те заявяват, че са юдеи, или заявяват, че са съботопазещи адвентисти, но след това имат характера на папата, който, наред с другото, седи „в Божия храм“. Те заявяват, че са адвентисти, или заявяват, че са в адвентния храм, но не са повече адвентисти, отколкото папата е християнин.

Those running “to and fro” seeking “the word of the Lord” are not “the wise” identified in the book of Daniel—but they are identified as “virgins.” It is obvious that those who are wandering, starving and dying of thirst in the verses do not “understand” the “words of the Lord” for they are seeking that very thing in the verses. The Word of the Lord that is revealed just before probation closes is the Revelation of Jesus Christ, and the foolish, wicked or “fair virgins” are those who did not understand the increase of knowledge from the book of Daniel. They did not have the necessary oil to follow on to the wedding as Matthew teaches.

Онези, които тичат „насам-натам“, търсейки „словото Господне“, не са „разумните“, посочени в книгата на Даниил — но са определени като „девици“. Очевидно е, че онези, които в тези стихове се скитат, гладуват и умират от жажда, не „разбират“ „думите Господни“, защото именно това търсят в тези стихове. Словото Господне, което се разкрива непосредствено преди да приключи благодатното време, е Откровението на Исус Христос, а неразумните, нечестивите или „хубавите девици“ са онези, които не са разбрали увеличаването на знанието от книгата на Даниил. Те не са имали необходимото масло, за да продължат към сватбата, както поучава Матей.

That “famine” is the close of probation. Amos’ “virgins” who are seeking for bread (the Word of God) and water (the Holy Spirit) in the verses, are Daniel’s “wicked” that do not “understand”. They are Matthew’s foolish virgins who are seeking for the Holy Spirit, which together on three witnesses identifies those who realize their opportunity to prepare for the marriage is past and they have no garment to go to the wedding, for they refused to “hear” the special message that is now being unsealed. From the time when the special message is unsealed, until the close of probation is the time of the last call for salvation. To come to that time unprepared is to prepare to hear the words, “Too late!”

Този „глад“ е краят на благодатното време. „Девиците“ на Амос, които в тези стихове търсят хляб (Божието Слово) и вода (Светия Дух), са „нечестивите“ на Даниил, които не „разбират“. Те са неразумните девици от Матей, които търсят Светия Дух, което заедно, по свидетелството на трима свидетели, определя онези, които осъзнават, че възможността им да се приготвят за брака е отминала и че нямат дреха, за да отидат на сватбата, защото са отказали да „чуят“ специалната вест, която сега бива разпечатвана. От времето, когато специалната вест бива разпечатана, до края на благодатното време е времето на последния призив за спасение. Да се стигне до това време неподготвен означава да се приготвиш да чуеш думите: „Твърде късно!“

> “There is a world lying in wickedness, in deception and delusion, in the very shadow of death,—asleep, asleep. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them? My mind was carried to the future, when the signal will be given. ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable.” Review and Herald, February 11, 1896.

> „Има един свят, който лежи в нечестие, в измама и заблуда, в самата сянка на смъртта — заспал, заспал. Кои чувстват душевно терзание, за да ги събудят? Кой глас може да ги достигне? Мисълта ми бе пренесена в бъдещето, когато ще бъде даден сигналът. ‘Ето, Младоженецът иде; излезте да го посрещнете.’ Но някои ще са се забавили да получат масло за доливане на светилниците си и твърде късно ще открият, че характерът, който е представен чрез маслото, не може да бъде прехвърлен.“ Review and Herald, February 11, 1896.

The prophetic line represented by the parable of the ten virgins uses oil to represent character, but “the golden oil” and “holy oil” also represents the messages of “God’s Spirit.”

Пророческата линия, представена чрез притчата за десетте девици, използва маслото като образ на характера, но „златното масло“ и „святото масло“ също така представляват вестите на „Божия Дух“.

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> „Помазаните, които стоят пред Господа на цялата земя, заемат положението, което някога бе дадено на Сатана като закрилящ херувим. Чрез светите същества, които обкръжават Неговия престол, Господ поддържа непрестанно общение с жителите на земята. Златното масло представя благодатта, чрез която Бог непрестанно снабдява светилниците на вярващите, за да не трептят и да не угаснат. Ако това свято масло не се изливаше от небето чрез вестите на Божия Дух, оръдията на злото биха имали пълна власт над човеците.“

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> „Бог бива обезчестен, когато не приемаме вестите, които Той ни изпраща. Така ние отхвърляме златния елей, който Той би излял в душите ни, за да бъде предаван на онези, които са в тъмнина. Когато прозвучи призивът: „Ето, младоженецът иде; излезте да го посрещнете“, онези, които не са приели светия елей, които не са съхранили Христовата благодат в сърцата си, ще открият, подобно на неразумните девици, че не са готови да посрещнат своя Господ. Те нямат в себе си сила да придобият елея и животът им претърпява крушение. Но ако се иска Светият Дух на Бога, ако умоляваме, както направи Мойсей: „Покажи ми славата Си“, Божията любов ще се излее в сърцата ни. Чрез златните тръби златният елей ще бъде предаден на нас. „Не чрез сила, нито чрез мощ, а чрез Духа Ми, казва Господ на Силите.“ Като приемат светлите лъчи на Слънцето на правдата, Божиите чеда светят като светила в света.“ Review and Herald, July 20, 1897.

Those running “to and fro” in Amos add to the testimony identifying the class of Seventh-day Adventist’s that reject their responsibility to “understand” the special message from the book of Revelation that is unsealed when “the time is at hand.”

Онези, които „скитат насам-натам“ в Амос, прибавят към свидетелството, което отъждествява онази категория адвентисти от седмия ден, които отхвърлят своята отговорност да „разбират“ специалната вест от книгата Откровение, която е разпечатана, когато „времето е близо“.

> “We are now living in a most perilous time, and not one of us should be tardy in seeking a preparation for the coming of Christ. Let none follow the example of the foolish virgins, and think that it will be safe to wait until the crisis comes before gaining a preparation of character to stand in that time. It will be too late to seek for the righteousness of Christ when the guests are called in and examined. Now is the time to put on the righteousness of Christ,—the wedding garment that will fit you to enter into the marriage supper of the Lamb. In the parable, the foolish virgins are represented as begging for oil, and failing to receive it at their request. This is symbolic of those who have not prepared themselves by developing a character to stand in a time of crisis. It is as if they should go to their neighbors and say, Give me your character, or I shall be lost. Those that were wise could not impart their oil to the flickering lamps of the foolish virgins. Character is not transferable. It is not to be bought or sold; it is to be acquired. The Lord has given to every individual an opportunity to obtain a righteous character through the hours of probation; but he has not provided a way by which one human agent may impart to another the character which he has developed by going through hard experiences, by learning lessons from the great Teacher, so that he can manifest patience under trial, and exercise faith so that he can remove mountains of impossibility. It is impossible to impart the fragrance of love,—to give to another gentleness, tact, and perseverance. It is impossible for one human heart to pour into another the love of God and humanity.

> „Сега живеем в най-опасно време и никой от нас не бива да се бави в търсенето на подготовка за идването на Христос. Нека никой не следва примера на неразумните девици и да мисли, че ще бъде безопасно да чака, докато настъпи кризата, преди да придобие подготовка на характера, за да устои в онова време. Ще бъде твърде късно да се търси Христовата правда, когато гостите бъдат повикани да влязат и бъдат прегледани. Сега е времето да се облечете в Христовата правда — сватбената дреха, която ще ви направи годни да влезете в брачната вечеря на Агнето. В притчата неразумните девици са представени като молещи за масло и неуспяващи да го получат при молбата си. Това е символ на онези, които не са се подготвили, като са развили характер, способен да устои във време на криза. Все едно биха отишли при съседите си и биха казали: Дайте ми от вашия характер, иначе ще загина. Мъдрите не можеха да предадат маслото си на трептящите светилници на неразумните девици. Характерът не е прехвърлим. Той не може нито да се купи, нито да се продаде; той трябва да бъде придобит. Господ е дал на всеки човек възможност да придобие праведен характер през часовете на изпитателния срок; но Той не е предвидил начин, по който един човешки деятел да може да предаде на друг характера, който е развил, преминавайки през тежки преживявания, като е научил уроци от великия Учител, така че да може да проявява търпение в изпитание и да упражнява вяра, така че да премества планини на невъзможността. Невъзможно е да се предаде благоуханието на любовта — да се дадат на друг кротост, такт и постоянство. Невъзможно е едно човешко сърце да излее в друго любовта към Бога и към човечеството.“

> “But the day is coming, and it is close upon us, when every phase of character will be revealed by special temptation. Those who remain true to principle, who exercise faith to the end, will be those who have proved true under test and trial during the previous hours of their probation, and have formed characters after the likeness of Christ. It will be those who have cultivated close acquaintance with Christ, who, through his wisdom and grace, are partakers of the divine nature. But no human being can give to another, heart-devotion and noble qualities of mind, and supply his deficiencies with moral power. We can each do much for each other by giving to men a Christlike example, thus influencing them to go to Christ for the righteousness without which they cannot stand in the judgment. Men should prayerfully consider the important matter of character-building, and frame their characters after the divine model.” The Youth’s Instructor, January 16, 1896.

> „Но идва денят, и той е близо до нас, когато всяка страна на характера ще бъде разкрита чрез особено изкушение. Онези, които останат верни на принципа, които упражняват вяра до края, ще бъдат тези, които са се доказали верни под изпитание и скръб през предишните часове на своето изпитателно време и са формирали характери по подобие на Христос. Това ще бъдат онези, които са развили тясно общение с Христос и които чрез Неговата мъдрост и благодат са участници в божественото естество. Но нито едно човешко същество не може да даде на друго сърдечна преданост и благородни качества на ума, нито да възмезди неговите недостатъци с морална сила. Всеки от нас може да направи много за другите, като дава на хората христоподобен пример и така им въздейства да отидат при Христос за правдата, без която не могат да устоят в съда. Хората трябва с молитва да обмислят този важен въпрос за изграждането на характера и да оформят характерите си по божествения образец.“ The Youth’s Instructor, 16 януари 1896 г.

Back to Articles