Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Nine

Книгата на Даниил — сто петдесет и девета част

Unveiling the Three Angelic Touches in Daniel’s Vision: A Prophetic Revelation

Разкриване на трите ангелски докосвания във видението на Даниил: пророческо откровение

Author

Jeff Pippenger

Published

March 26, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In chapter ten Daniel is touched three times, and those three touches correspond to the three times Daniel personally experiences the “mareh,” vision. The first and last appearances were of Gabriel, the messenger of the Revelation of Jesus Christ. Gabriel is the one who takes the message from Christ, that was given Him by the Father, and delivers it to the prophet, who is to send it to the churches.

В десета глава Даниил е докоснат три пъти, и тези три докосвания съответстват на трите пъти, когато Даниил лично преживява „mareh“, видение. Първото и последното явяване бяха на Гавриил, вестителя на Откровението на Исус Христос. Гавриил е този, който взема вестта от Христос, дадена Му от Отца, и я предава на пророка, който трябва да я изпрати до църквите.

> But I will show thee that which is noted in the scripture of truth: and there is none that holdeth with me in these things, but Michael your prince. Daniel 10:21.

> Но ще ти покажа онова, което е записано в Писанието на истината; и няма никой, който да стои твърдо с мене в тези неща, освен Михаил, вашият княз. Даниил 10:21.

Gabriel knows he is a created being, and this is why he straightly informed John not to worship him in the book of Revelation.

Гавриил знае, че е сътворено същество, и затова в книгата Откровение недвусмислено извести на Йоан да не му се покланя.

> And I fell at his feet to worship him. And he said unto me, See thou do it not: I am thy fellowservant, and of thy brethren that have the testimony of Jesus: worship God: for the testimony of Jesus is the spirit of prophecy. Revelation 19:10.

> И паднах при нозете му, за да му се поклоня. А той ми каза: Гледай да не сториш това; аз съм съслужител с тебе и с твоите братя, които имат свидетелството на Исус; на Бога се поклони; защото свидетелството на Исус е духът на пророчеството. Откровение 19:10.

The student of prophecy is therefore to understand that the reason Gabriel identifies that there is none above him in connection with what “is noted in the scripture of truth,” has a specific prophetic purpose. When he identifies the fact that only Christ understands the scriptures better than himself, he identifies Christ as “Michael your prince.” But Michael is not only a prince, he is the archangel.

Следователно изследователят на пророчеството трябва да разбира, че причината, поради която Гавриил посочва, че няма никой над него във връзка с онова, „което е записано в книгата на истината“, има определена пророческа цел. Когато той посочва факта, че само Христос разбира Писанията по-добре от самия него, той отъждествява Христос като „Михаил, вашият княз“. Но Михаил не е само княз; Той е и архангелът.

> Yet Michael the archangel, when contending with the devil he disputed about the body of Moses, durst not bring against him a railing accusation, but said, The Lord rebuke thee. Jude 7.

> Но архангел Михаил, когато се препираше с дявола и спореше за Моисеевото тяло, не посмя да произнесе против него хулително обвинение, а каза: Господ да те смъмри. Юда 7.

All three touches are therefore angelic touches, and the three times Daniel experiences the “mareh,” vision it is angelic. The third time Daniel is touched it is to be strengthened, for previously, at the second touch he lost his strength.

Следователно и трите докосвания са ангелски докосвания и във всичките три случая, когато Даниил преживява „mareh“, видение, то е ангелско. Третия път, когато Даниил е докоснат, това е, за да бъде укрепен, защото по-рано, при второто докосване, той загуби силата си.

> Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me, And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me. Then said he, Knowest thou wherefore I come unto thee? and now will I return to fight with the prince of Persia: and when I am gone forth, lo, the prince of Grecia shall come. Daniel 10:18–20.

> Тогава отново дойде и ме докосна един, който приличаше на човек, и ме укрепи; и каза: О, възлюбени човече, не бой се; мир на тебе; бъди силен, да, бъди силен. И когато ми проговори, аз се укрепих и казах: Нека говори господарят ми, защото ти ме укрепи. Тогава той каза: Знаеш ли защо идвам при тебе? И сега ще се върна, за да се бия с княза на Персия; а когато изляза, ето, князът на Гърция ще дойде. Даниил 10:18–20.

Gabriel reminds Daniel that he had “come to make” Daniel “understand what shall befall thy people in the latter days,” when he asked Daniel if he “knowest thou wherefore I come unto thee?” In agreement with what he had taught Daniel of the latter days, Gabriel then states that he would then “return to fight with the prince of Persia: and when I am gone forth, lo, the prince of Grecia shall come.” He then begins the prophetic narrative of chapter eleven, that describes what befalls the one hundred and forty-four thousand in the latter days. That prophetic narrative is placed in the context of the battle with “the prince of Persia” and “the prince of Grecia”.

Гавриил напомня на Данаил, че е „дошъл да“ му „изяви онова, което ще сполети твоя народ в последните дни“, когато го попита: „Знаеш ли защо дойдох при тебе?“ В съгласие с онова, на което бе научил Данаил относно последните дни, Гавриил след това заявява, че ще „се върна, за да воювам с персийския княз; и когато изляза, ето, гръцкият княз ще дойде“. След това той започва пророческия разказ на единадесета глава, който описва онова, което сполетява сто четиридесет и четирите хиляди в последните дни. Този пророчески разказ е поставен в контекста на битката с „персийския княз“ и „гръцкия княз“.

The actual history between Cyrus the Great and Alexander the Great was over two hundred years. But in the great earthquake of Revelation chapter eleven, the final movements are rapid ones, and as soon as the sixth kingdom is conquered by the counterfeit king of the north, the seventh kingdom, the ten kings, represented by Greece, immediately agree to give their kingdom unto the beast.

Действителната история между Кир Велики и Александър Велики обхващаше повече от двеста години. Но в голямото земетресение от единадесета глава на Откровение последните движения са бързи и веднага щом шестото царство бъде покорено от фалшивия северен цар, седмото царство — десетте царе, представени от Гърция — незабавно се съгласява да даде царството си на звяра.

At one level the “mareh” vision is employed seven times in Daniel chapter ten. We have considered four of those seven times, and identified that the first reference is Daniel identifying that before the third year of Cyrus Daniel understood the vision. In the next three references the three touches at each vision identify the experience of Daniel as he awakens from the mourning of the twenty-one days. His awakening of revival is structured upon the three-step process of the everlasting gospel, and the three steps are represented by angel’s, though step number two is Michael the archangel, who is He who raised Moses out of death, and translated him into heaven.

На едно ниво видението „mareh“ е употребено седем пъти в десета глава на Даниил. Разгледахме четири от тези седем случая и установихме, че първото споменаване е там, където Даниил посочва, че преди третата година на Кир той е разбирал видението. В следващите три споменавания трите докосвания при всяко видение определят опитността на Даниил, когато той се пробужда от скръбта на двадесет и единте дни. Неговото пробуждане към съживление е устроено върху тристепенния процес на вечното евангелие, а трите стъпки са представени от ангели, макар че втората стъпка е Михаил, архангелът, Който е Онзи, Който възкреси Мойсей от смъртта и го пресели на небето.

The other three times the word “vision” is located in chapter ten, is not the “mareh,” it is the “marah.” “Marah” is the feminine of “mareh.” It means a vision, and causatively a “mirror” or “looking-glass”. The key to its definition is that it is “causative.” It is the vision of “the appearance”, but it is different in its gender, thus identifying a different prophetic message. As its definition the “mirror” implies that those who see the vision, see some type of reflection. This is the element of the word that is “causative.” The definition of a causative word in the context of “marah,” is profound.

Останалите три пъти, когато думата „видение“ се среща в десета глава, тя не е „mareh“, а „marah“. „Marah“ е женският род на „mareh“. Тя означава видение, а в причинителен смисъл — „огледало“ или „огледално стъкло“. Ключът към нейното определение е, че е „причинителна“. Това е видението на „явяването“, но е различно по своя род, като по този начин обозначава различно пророческо послание. Съгласно определението си „огледалото“ предполага, че онези, които виждат видението, виждат някакъв вид отражение. Това е елементът на думата, който е „причинителен“. Определението на причинителна дума в контекста на „marah“ е дълбоко.

The term “causative” relates to the concept of causation or the action of causing something to happen. In linguistics, specifically in verb morphology, the causative form is a grammatical construction that indicates that the subject of a verb is causing another person or thing to perform the action described by the verb. For example, in English, the verb “to read” becomes causative when we say “to make someone read.” Here, the subject is causing another person to perform the action of reading.

Терминът „каузативен“ се отнася до понятието за причиняване или до действието да се предизвика настъпването на нещо. В лингвистиката, по-специално в морфологията на глагола, каузативната форма е граматична конструкция, която показва, че подлогът на даден глагол причинява друго лице или предмет да извърши действието, описано от глагола. Например в английския език глаголът „to read“ придобива каузативно значение, когато кажем „to make someone read“. Тук подлогът причинява на друго лице да извърши действието на четене.

The causative form indicates that the subject is responsible for bringing about the action described by the verb. “Causative” refers to the manner in which an action or event is caused to occur. The three times Daniel uses the Hebrew word “marah,” the vision that is looked upon causes the beholder to be changed into the image he is beholding.

Каузативната форма показва, че подлогът е отговорен за предизвикването на действието, описано от глагола. „Каузативно“ се отнася до начина, по който се причинява настъпването на дадено действие или събитие. И в трите случая, когато Даниил употребява еврейската дума „marah“, видението, към което се взира човек, причинява наблюдателят да бъде преобразен по образа на онова, което съзерцава.

> And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel; Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance (mareh) of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude. And I Daniel alone saw the vision (marah): for the men that were with me saw not the vision (marah); but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore I was left alone, and saw this great vision (marah), and there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength. Yet heard I the voice of his words: and when I heard the voice of his words, then was I in a deep sleep on my face, and my face toward the ground. Daniel 10:4–9.

> И на двадесет и четвъртия ден от първия месец, когато бях при брега на голямата река, която е Хидекел, подигнах очите си, погледнах, и ето, един мъж, облечен в ленени дрехи, чиито чресла бяха препасани с чисто злато от Уфаз; и тялото му беше като хрисолит, и лицето му — като видение (mareh) на светкавица, и очите му — като огнени светилници, и мишците му и нозете му — по цвят като лъскава мед, а гласът на думите му — като глас на множество. И само аз, Даниил, видях това видение (marah); защото мъжете, които бяха с мен, не видяха видението (marah), но голям трепет ги обзе, така че побягнаха да се скрият. И тъй, останах сам и видях това велико видение (marah), и в мен не остана сила; защото хубостта ми се превърна в мен в тление и не запазих сила. Но чух гласа на думите му; и когато чух гласа на думите му, паднах в дълбок сън на лицето си, с лице към земята. Даниил 10:4–9.

At the end of the twenty-one days of mourning, which in the last days align with the three and a half days the two witnesses are dead in the street, Daniel was suddenly caused to see the appearance of Christ, and His appearance is “as the appearance (mareh) of lightning.” That event, at the end of the three and a half days of Revelation chapter eleven, produces a separation, for “the men that were with” Daniel were caused to “[see] not the vision (marah); but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore” Daniel “was left alone,” but “the men that were with me [were caused to see] not the vision (marah); but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves”.

В края на двадесет и единте дни на скръб, които в последните дни съответстват на трите и половина дни, през които двамата свидетели лежат мъртви на улицата, на Данаил внезапно бе дадено да види явяването на Христос, и Неговият вид е „като вид (mareh) на светкавица“. Това събитие, в края на трите и половина дни от единадесета глава на Откровение, поражда отделяне, защото „мъжете, които бяха с“ Данаил, бяха направени да „не [видят] видението (marah); но голям трепет ги обхвана, така че побягнаха да се скрият. Затова“ Данаил „остана сам“, а „мъжете, които бяха с мене, не [бяха направени да видят] видението (marah); но голям трепет ги обхвана, така че побягнаха да се скрият“.

The vision that Daniel saw while he was alone was the feminine, causative vision that transformed Daniel into the image of the vision. The transformation was accomplished by Daniel’s human strength being removed, and his comeliness being turned into corruption.

Видението, което Даниил видя, когато беше сам, беше женското, причиняващо видение, което преобрази Даниил по образа на видението. Преобразяването бе извършено чрез това, че човешката сила на Даниил бе отнета, а неговата красота — превърната в тление.

> “The very flesh in which the soul tabernacles and through which it works is the Lord’s. We have no right to neglect any part of the living machinery. Every portion of the living organism is the Lord’s. The knowledge of our own physical organism should teach us that every member is to do God’s service, as an instrument of righteousness.

> „Самата плът, в която душата обитава като в скиния и чрез която действа, принадлежи на Господа. Нямаме право да пренебрегваме никоя част от живия механизъм. Всяка част от живия организъм принадлежи на Господа. Познанието за нашия собствен физически организъм трябва да ни научи, че всеки член е предназначен да върши Божията служба като оръдие на правдата.

> “None but God can subdue the pride of man’s heart. We cannot save ourselves. We cannot regenerate ourselves. In the heavenly courts there will be no song sung, To me that loved myself, and washed myself, redeemed myself, unto me be glory and honor, blessing and praise. But this is the keynote of the song that is sung by many here in this world. They do not know what it means to be meek and lowly in heart; and they do not mean to know this, if they can avoid it. The whole gospel is comprised in learning of Christ, His meekness and lowliness.

> „Никой освен Бог не може да покори гордостта на човешкото сърце. Ние не можем да спасим себе си. Не можем да възродим себе си. В небесните дворове няма да се пее песен: На мен, който обикнах себе си и умих себе си, изкупих себе си — на мен да бъде слава и чест, благословение и хвала. Но това е основният тон на песента, която мнозина пеят тук, в този свят. Те не знаят какво значи да бъдеш кротък и смирен по сърце; и не възнамеряват да узнаят това, ако могат да го избегнат. Цялото евангелие се състои в това да се учим от Христос — на Неговата кротост и смирение.“

> “What is justification by faith? It is the work of God in laying the glory of man in the dust, and doing for man that which it is not in his power to do for himself.” Testimonies to Ministers, 456.

> „Какво е оправдание чрез вяра? Това е Божието дело, чрез което славата на човека се поваля в праха и се извършва за човека онова, което не е в неговата власт да извърши за самия себе си.“ Testimonies to Ministers, 456.

The experience of justification by faith is the work of God in laying the glory of man in the dust. The vision the men that were with Daniel were caused to flee from was the “causative” feminine vision of Christ’s appearance, and immediately after Daniel’s self-righteousness was laid in the dust, the three angelic touches were applied that ultimately empowered Daniel to carry the message.

Опитността на оправдание чрез вяра е Божие дело, чрез което славата на човека бива повалена в праха. Видението, от което мъжете, които бяха с Даниил, бяха принудени да побягнат, бе „причинителното“ женско видение на явяването на Христос; и веднага след като самоправедността на Даниил бе повалена в праха, бяха приложени трите ангелски докосвания, които в крайна сметка го овластиха да понесе вестта.

In 1888, the mighty angel descended with the message of justification by faith, as presented by Elders Jones and Waggoner. That very same angel again descended on September 11, 2001, with the very same message of justification by faith. That marked the beginning of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. At the ending of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, the message at the beginning is repeated, for Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing.

През 1888 г. могъщият ангел слезе с вестта за оправдание чрез вяра, както бе представена от старейшините Джоунс и Уагонър. Същият този ангел отново слезе на 11 септември 2001 г. със същата тази вест за оправдание чрез вяра. Това отбеляза началото на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. При завършека на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди вестта от началото се повтаря, защото Исус винаги илюстрира края на едно нещо с началото на едно нещо.

On August 11, 1840 that very same angel descended and began the three-steps that were accomplished from 1840 to 1844. Those three steps began with the empowerment of the first angel on August 11, 1840, the arrival of the second angel on April 19, 1844, and the arrival of the third angel on October 22, 1844. That history prefigured the descent of the first of three angels on September 11, 2001, which was followed by the second angel at the disappointment of July 18, 2020, and that concludes with the arrival of the third angel at the soon coming Sunday law.

На 11 август 1840 г. същият този ангел слезе и започна трите стъпки, които бяха осъществени от 1840 до 1844 г. Тези три стъпки започнаха с овластяването на първия ангел на 11 август 1840 г., идването на втория ангел на 19 април 1844 г. и идването на третия ангел на 22 октомври 1844 г. Тази история предизобрази слизането на първия от трите ангела на 11 септември 2001 г., което бе последвано от втория ангел при разочарованието на 18 юли 2020 г., и завършва с идването на третия ангел при скорошно предстоящия неделен закон.

At the end of that history, when Michael descends to resurrect Moses and Elijah after the three and a half days of death in the streets, as represented in Revelation chapter eleven, and as also represented by Daniel’s twenty-one days of mourning, Christ again descends. He first presents the vision of His glory, the vision which lays the glory of man in the dust, and produces a separation. Once Daniel is in the dust, and after Daniel has become changed by beholding the “causative” feminine vision, he is touched by Gabriel the first time, and placed upon his trembling feet.

В края на тази история, когато Михаил слиза, за да възкреси Моисей и Илия след трите дни и половина на смърт по улиците, както е представено в единадесетата глава на Откровението, и както е представено също и чрез двадесет и единте дни на скръб на Даниил, Христос отново слиза. Най-напред Той представя видението на Своята слава — видението, което поваля човешката слава в праха и произвежда отделяне. След като Даниил е в праха, и след като Даниил е станал променен чрез съзерцаването на „причинителното“ женско видение, Гавриил го докосва за първи път и го поставя на треперещите му нозе.

Then Michael the archangel descends to “resurrect Moses” and touches Daniel the second time, leaving him powerless for being overwhelmed with the reality that he was actually speaking to his Lord. Then Gabriel comes and touches him the third time, and strengthens him for the work of being the ensign in the soon-coming Sunday law. The three touches are symbols of the three angels of Revelation fourteen, though they occur in a single day.

Тогава Михаил, архангелът, слиза, за да „възкреси Моисей“, и докосва Даниил за втори път, оставяйки го безсилен, понеже е сразен от реалността, че действително говори със своя Господ. След това Гавриил идва и го докосва за трети път, и го укрепва за делото да бъде знамето в скоро предстоящия неделен закон. Трите докосвания са символи на трите ангела от Откровение четиринадесета глава, макар да се случват в рамките на един-единствен ден.

The experience of the first angel includes the appearance of Christ as lightning, the “causative” vision that separates, and the first touch that raises Daniel out of the dust of his human glory. The first angel possesses all three steps included in the first, for it represents the first message. It is not an accident that the first touch is recorded in verses NINE to ELEVEN.

Опитността на първия ангел включва явяването на Христос като светкавица, „причиняващото“ видение, което разделя, и първото докосване, което издига Даниил от праха на неговата човешка слава. Първият ангел съдържа и трите стъпки, включени в първата, защото представлява първата вест. Не е случайно, че първото докосване е записано в стихове ДЕВЕТ до ЕДИНАДЕСЕТ.

> Yet heard I the voice of his words: and when I heard the voice of his words, then was I in a deep sleep on my face, and my face toward the ground. And, behold, an hand touched me, which set me upon my knees and upon the palms of my hands. And he said unto me, O Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright: for unto thee am I now sent. And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Daniel 10:9–11.

> И чух гласа на думите му; и когато чух гласа на думите му, паднах в дълбок сън на лицето си, с лицето си към земята. И ето, една ръка се допря до мен и ме постави на коленете ми и на дланите на ръцете ми. И той ми каза: Данииле, мъжо възлюбен, разбери думите, които ти говоря, и се изправи на нозете си; защото сега съм изпратен при теб. И когато ми каза тези думи, аз се изправих треперещ. Даниил 10:9–11.

The experience of the second touch, which was administered by Christ Himself, changes Daniel from being unable to speak, to being able to speak with his Lord. In the second touch, Daniel has no breath, so he is here represented at the point of Ezekiel’s first message in chapter thirty-seven.

Опитността на второто докосване, което бе извършено от Самия Христос, променя Даниил от човек, неспособен да говори, в човек, способен да говори със своя Господ. При второто докосване Даниил няма дъх, така че тук той е представен в точката на първата вест на Езекиил в тридесет и седма глава.

> And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips: then I opened my mouth, and spake, and said unto him that stood before me, O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. For how can the servant of this my lord talk with this my lord? for as for me, straightway there remained no strength in me, neither is there breath left in me. Daniel 10:15–17.

> И когато ми изговори такива думи, аз насочих лицето си към земята и онемях. И ето, един, подобен на синовете човешки, се допря до устните ми; тогава отворих устата си, проговорих и казах на онзи, който стоеше пред мене: Господарю мой, от видението скърбите ме връхлетяха и не остана в мене сила. Защото как може слугата на този мой господар да говори с този мой господар? Понеже у мене веднага не остана сила, нито дъх остана в мене. Данаил 10:15–17.

In the second message of Ezekiel, a message from the four winds is to be breathed upon the bones, that they might live and stand up as a mighty army. The empowerment of that army is represented by the third touch.

Във втората вест на Езекил една вест от четирите ветрове трябва да бъде вдъхната върху костите, за да оживеят и да се изправят като могъща войска. Овластяването на тази войска е представено чрез третото докосване.

> Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me, And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me. Then said he, Knowest thou wherefore I come unto thee? and now will I return to fight with the prince of Persia: and when I am gone forth, lo, the prince of Grecia shall come. But I will show thee that which is noted in the scripture of truth: and there is none that holdeth with me in these things, but Michael your prince. Also I in the first year of Darius the Mede, even I, stood to confirm and to strengthen him. And now will I show thee the truth. Behold, there shall stand up yet three kings in Persia; and the fourth shall be far richer than they all: and by his strength through his riches he shall stir up all against the realm of Grecia. Daniel 10:18–11:2.

> Тогава пак дойде и се допря до мене един, който приличаше на човек, и ме укрепи; и каза: О, възлюбени мъжо, не бой се; мир да бъде на тебе; бъди силен, да, бъди силен. И когато ми проговори, аз се укрепих и казах: Нека господарят ми говори, защото ти ме укрепи. Тогава той каза: Знаеш ли защо дойдох при тебе? А сега ще се върна да воювам с персийския княз; и когато си отида, ето, гръцкият княз ще дойде. Но ще ти покажа онова, което е записано в книгата на истината; и няма нито един, който да стои с мене в това, освен Михаил, вашият княз. Също и аз, в първата година на Дарий Мидянина, именно аз, застанах, за да го подкрепя и укрепя. А сега ще ти покажа истината. Ето, още трима царе ще се издигнат в Персия; и четвъртият ще бъде много по-богат от всички тях; и чрез силата си, посредством богатството си, ще подбуди всички против гръцкото царство. Данаил 10:18–11:2.

The message that brings the two witnesses to life in Ezekiel chapter thirty-seven is the message of Islam of the third woe, but line upon line, the message that Gabriel identifies in the illustration of Michael raising Moses up and taking him up into heaven as an ensign, is the message of the final president of the United States. It is the message of the sixth president (the Republican horn) who was slain in 2020, as had been the true Protestant horn. In Daniel’s narrative the resurrection from the days of mourning for the true Protestant horn, led into the identification of the resurrection of the Republican horn.

Вестта, която връща към живот двамата свидетели в тридесет и седма глава на Езекиил, е вестта на исляма на третото горко; но, ред след ред, вестта, която Гавриил посочва в илюстрацията за това как Михаил възкресява Моисей и го взема на небето като знаме, е вестта за последния президент на Съединените щати. Това е вестта за шестия президент (републиканския рог), който беше убит през 2020 г., както беше и истинският протестантски рог. В разказа на Даниил възкресението след дните на скръб за истинския протестантски рог доведе до отъждествяването на възкресението на републиканския рог.

Seven times in Daniel chapter ten, the word “vision” or “appearance” is employed. Those seven references are identified by the same Hebrew word, with the exception that three of those times the word is in the feminine tense and the other four it is in the masculine tense. Seven being the number of perfection, and the three-four combination that equals seven is a primary characteristic of the book of Revelation where the last three of the seven churches, and the last three of the seven seals, and the last three of the seven trumpets are specifically distinguished from the first four.

Седем пъти в десетата глава на Даниил е употребена думата „видение“ или „явяване“. Тези седем препратки са обозначени с една и съща еврейска дума, с изключение на това, че в три от тези случаи думата е в женски род, а в другите четири — в мъжки род. Тъй като седем е числото на съвършенството, а съчетанието три-четири, което образува седем, е основна характеристика на книгата Откровение, където последните три от седемте църкви, и последните три от седемте печата, и последните три от седемте тръби са изрично разграничени от първите четири.

The books of Daniel and Revelation are the same book, and in this sense Daniel and John are the same last day symbol. The vision of Christ in chapter ten, is the vision of Christ in Revelation chapter one.

Книгите на Даниил и Откровение са една и съща книга и в този смисъл Даниил и Йоан са един и същ символ на последните дни. Видението за Христос в десета глава е видението за Христос в първа глава на Откровение.

In Revelation chapter one, John hears a voice behind him and turns to see the one who is speaking.

В първата глава на Откровение Йоан чува глас зад себе си и се обръща, за да види Онзи, Който говори.

> I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet, Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea. Revelation 1:10, 11.

> Бях в Духа в Господния ден и чух зад себе си силен глас, като от тръба, който казваше: Аз съм Алфа и Омега, Първият и Последният; и: Каквото видиш, напиши в книга и го изпрати до седемте църкви, които са в Азия: до Ефес, и до Смирна, и до Пергам, и до Тиатир, и до Сардис, и до Филаделфия, и до Лаодикия. Откровение 1:10, 11.

Whether it is the three touches in Daniel chapter ten, or the same vision in chapter one of Revelation, or the two messages of Ezekiel in chapter thirty-seven, or Isaiah being touched with a live coal from off the altar, the experience is identifying the empowering of the final warning message, and that message begins at the resurrection of the two witnesses in July of 2023. Daniel, John, Ezekiel and Isaiah all represent a messenger that hears the “voice” from the “old paths” behind him, which asks, “whom shall I send?” When that messenger responds, “here am I, send me,” he is strengthened and raises his voice, as one who is crying in the wilderness. “He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches.”

Дали това са трите докосвания в десета глава на Даниил, или същото видение в първа глава на Откровение, или двете вести на Езекиил в тридесет и седма глава, или Исая, докоснат с жив въглен от олтара, това преживяване обозначава упълномощаването на последната предупредителна вест, а тази вест започва при възкресението на двамата свидетели през юли 2023 година. Даниил, Йоан, Езекиил и Исая всички представят вестител, който чува „гласа“ от „старите пътеки“ зад себе си, който пита: „Кого да пратя?“ Когато този вестител отговори: „Ето ме, изпрати мен“, той бива укрепен и издига гласа си като един, който вика в пустинята. „Който има ухо, нека слуша що говори Духът към църквите.“

We will continue this study in our next article.

Ще продължим това изследване в следващата ни статия.

> “Upon the occasion just described, the angel Gabriel imparted to Daniel all the instruction which he was then able to receive. A few years afterward, however, the prophet desired to learn more of subjects not yet fully explained, and again set himself to seek light and wisdom from God. ‘In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all…. Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz. His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude’ (Daniel 10:2–6).

> „При току-що описаното обстоятелство ангел Гавриил предаде на Даниил цялото наставление, което тогава той бе способен да приеме. Няколко години по-късно обаче пророкът пожела да узнае повече за въпроси, които още не бяха напълно разяснени, и отново се отдаде на търсене на светлина и мъдрост от Бога. „В ония дни аз, Даниил, бях в скръб три цели седмици. Приятен хляб не ядох, нито месо, нито вино влезе в устата ми, нито изобщо се помазах…. Тогава подигнах очите си и погледнах, и ето, един мъж, облечен в ленени дрехи, чиито чресла бяха препасани с чисто злато от Уфаз. Тялото му беше също като хрисолит, лицето му — като вид на светкавица, очите му — като огнени светила, мишците и нозете му — по цвят като лъскав мед, а гласът на думите му — като гласа на множество“ (Даниил 10:2–6).“

> “This description is similar to that given by John when Christ was revealed to him upon the Isle of Patmos. No less a personage than the Son of God appeared to Daniel. Our Lord comes with another heavenly messenger to teach Daniel what would take place in the latter days.

> „Това описание е подобно на онова, дадено от Йоан, когато Христос му се яви на остров Патмос. Не по-малко Лице от Божия Син се яви на Даниил. Нашият Господ идва с друг небесен вестител, за да научи Даниил какво щеше да стане в последните дни.״

> “The great truths revealed by the world’s Redeemer are for those who search for truth as for hid treasures. Daniel was an aged man. His life had been passed amid the fascinations of a heathen court, his mind cumbered with the affairs of a great empire. Yet he turns aside from all these to afflict his soul before God, and seek a knowledge of the purposes of the Most High. And in response to his supplications, light from the heavenly courts was communicated for those who should live in the latter days. With what earnestness, then, should we seek God, that He may open our understanding to comprehend the truths brought to us from heaven.

> „Великите истини, разкрити от Изкупителя на света, са за онези, които търсят истината като скрити съкровища. Даниил беше възрастен мъж. Животът му бе преминал сред очарованията на един езически двор, а умът му — обременен с делата на една велика империя. И все пак той се отвръща от всичко това, за да смири душата си пред Бога и да търси познание за намеренията на Всевишния. И в отговор на неговите молби светлина от небесните дворове бе предадена за онези, които щяха да живеят в последните дни. С каква earnestност, прочее, трябва и ние да търсим Бога, за да отвори Той разбирането ни и да схванем истините, донесени ни от небето.“

> “‘I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves…. And there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength’ (verses 7, 8). All who are truly sanctified will have a similar experience. The clearer their views of the greatness, glory, and perfection of Christ, the more vividly will they see their own weakness and imperfection. They will have no disposition to claim a sinless character; that which has appeared right and comely in themselves will, in contrast with Christ’s purity and glory, appear only as unworthy and corruptible. It is when men are separated from God, when they have very indistinct views of Christ, that they say, ‘I am sinless; I am sanctified.’

> „И само аз, Даниил, видях видението; а мъжете, които бяха с мене, не видяха видението; но голям трепет падна върху тях, така че побягнаха да се скрият…. И не остана в мене сила; защото благообразието ми се превърна в мене в тление и не запазих сила“ (стихове 7, 8). Всички, които са истински осветени, ще имат подобно преживяване. Колкото по-ясни са техните представи за величието, славата и съвършенството на Христос, толкова по-живо ще виждат собствената си слабост и несъвършенство. Те няма да имат никакво разположение да претендират за безгрешен характер; онова, което им се е струвало правилно и благообразно у самите тях, в contrast с Христовата чистота и слава ще се яви само като недостойно и тленно. Когато хората са отделени от Бога, когато имат твърде неясни представи за Христос, тогава казват: „Аз съм безгрешен; аз съм осветен.“

> “Gabriel now appeared to the prophet, and thus addressed him: ‘Oh Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright: for unto thee am I now sent. And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Then said he unto me, Fear not, Daniel: for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words’ (verses 11, 12).

> „Тогава Гавриил се яви на пророка и му заговори така: „О, Данииле, мъжо възлюбен много, разбери думите, които ти говоря, и изправи се на нозете си; защото сега съм изпратен при теб.“ И когато ми изговори тия думи, аз се изправих, треперещ. Тогава той ми рече: „Не бой се, Данииле; защото още от първия ден, когато насочи сърцето си да разбереш и да смириш себе си пред своя Бог, думите ти бяха чути, и аз дойдох поради твоите думи“ (стихове 11, 12).

> “What great honor is shown to Daniel by the Majesty of heaven! He comforts His trembling servant and assures him that his prayer has been heard in heaven. In answer to that fervent petition the angel Gabriel was sent to affect the heart of the Persian king. The monarch had resisted the impressions of the Spirit of God during the three weeks while Daniel was fasting and praying, but heaven’s Prince, the Archangel, Michael, was sent to turn the heart of the stubborn king to take some decided action to answer the prayer of Daniel.

> „Каква велика чест е оказана на Даниил от Величието на небето! Той утешава Своя треперещ слуга и го уверява, че молитвата му е била чута в небето. В отговор на тази пламенна молба ангел Гавриил бе изпратен да въздейства на сърцето на персийския цар. Монархът се бе противил на внушенията на Божия Дух през трите седмици, докато Даниил постеше и се молеше, но Небесният Княз, Архангел Михаил, бе изпратен да обърне сърцето на упорития цар, за да предприеме някакво решително действие в отговор на молитвата на Даниил.“

> “‘And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips…. And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my Lord speak; for thou hast strengthened me’ (verses 15–19). So great was the divine glory revealed to Daniel that he could not endure the sight. Then the messenger of heaven veiled the brightness of his presence and appeared to the prophet as ‘one like the similitude of the sons of men’ (verse 16). By his divine power he strengthened this man of integrity and of faith, to hear the message sent to him from God.

> „И когато ми говореше такива думи, аз обърнах лицето си към земята и онемях. И ето, един, подобен на синовете човешки, се допря до устните ми…. И каза: Не бой се, мъжо възлюбен; мир на тебе; бъди силен, да, бъди силен. И когато ми проговори, аз се укрепих и казах: Нека господарят ми говори, защото ти ме укрепи“ (стихове 15–19). Толкова велика беше божествената слава, разкрита на Даниил, че той не можеше да понесе гледката. Тогава небесният вестител забули сиянието на присъствието си и се яви на пророка като „един, подобен на синовете човешки“ (стих 16). Със своята божествена сила той укрепи този човек на почтеност и вяра, за да чуе вестта, изпратена му от Бога.

> “Daniel was a devoted servant of the Most High. His long life was filled up with noble deeds of service for his Master. His purity of character and unwavering fidelity are equaled only by his humility of heart and his contrition before God. We repeat, The life of Daniel is an inspired illustration of true sanctification.” Sanctified Life, 49–52.

> „Даниил беше предан слуга на Всевишния. Дългият му живот беше изпълнен с благородни дела на служене за своя Господар. Неговата чистота на характера и непоколебима вярност намират равностойност единствено в смирението на сърцето му и в съкрушението му пред Бога. Повтаряме: животът на Даниил е вдъхновена илюстрация на истинското освещение.“ Sanctified Life, 49–52.

Back to Articles