Article

# Elijah - Number Four

Илия — Номер четири

Slavery

Робство

Author

Jeff Pippenger

Published

October 1, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Elijah’s witness begins when he identifies that there would be no rain, except at his word for three and a half years.

Свидетелството на Илия започва, когато той заявява, че няма да има дъжд, освен по негово слово, в продължение на три години и половина.

> And Elijah the Tishbite, who was of the inhabitants of Gilead, said unto Ahab, As the Lord God of Israel liveth, before whom I stand, there shall not be dew nor rain these years, but according to my word. 1 Kings 17:1.

> И Илия Тесвиецът, от жителите на Галаад, каза на Ахав: Заклевам се в живота на Господа, Израилевия Бог, пред Когото стоя, че през тия години няма да има ни роса, ни дъжд, освен според моето слово. 3 Царе 17:1.

Those three and a half years represent the history of Thyatira from 538 until 1798. In 1798, at the end of the period of drought Elijah summons Ahab to Carmel. The first angels’ message announced the hour of God’s judgment on October 22, 1844. The first angel’s message was the command to Ahab to call all of Israel to Carmel.

Тези три години и половина представят историята на Тиатир от 538 до 1798 година. През 1798 година, в края на периода на суша, Илия призовава Ахав на Кармил. Вестта на първия ангел извести часа на Божия съд на 22 октомври 1844 година. Вестта на първия ангел беше заповедта към Ахав да свика целия Израил на Кармил.

> And it came to pass, when Ahab saw Elijah, that Ahab said unto him, Art thou he that troubleth Israel? And he answered, I have not troubled Israel; but thou, and thy father’s house, in that ye have forsaken the commandments of the Lord, and thou hast followed Baalim. Now therefore send, and gather to me all Israel unto mount Carmel, and the prophets of Baal four hundred and fifty, and the prophets of the groves four hundred, which eat at Jezebel’s table. So Ahab sent unto all the children of Israel, and gathered the prophets together unto mount Carmel. And Elijah came unto all the people, and said, How long halt ye between two opinions? if the Lord be God, follow him: but if Baal, then follow him. And the people answered him not a word. 1 Kings 18:17–21.

> И стана, когато Ахав видя Илия, Ахав му каза: Ти ли си, който смущаваш Израил? А той отговори: Аз не съм смущавал Израил, а ти и домът на баща ти, понеже оставихте заповедите на Господа и ти последва Ваалимите. И така, прати сега и събери при мене целия Израил на планината Кармил, и четиристотин и петдесетте пророци на Ваал, и четиристотинте пророци на ашерите, които ядат от трапезата на Езавел. И Ахав прати до всички израилтяни и събра пророците на планината Кармил. Тогава Илия се приближи до целия народ и каза: Докога ще куцате между две мнения? Ако Господ е Бог, следвайте Него; а ако Ваал — тогава следвайте него. И народът не му отговори ни дума. 3 Царе 18:17–21.

All Israel was gathered to Carmel in the time of Elijah, which in turn represented William Miller’s history when the three churches of Revelation chapter three were gathered together. The church that had initially fled into the wilderness in 538 to escape the persecution of Jezebel, as represented by the church of Thyatira, came out of the wilderness as the generation that was to be confronted with the message of Elijah, represented by William Miller. The earth beast then opened its mouth and swallowed up the flood of persecution that had been sent against her for twelve hundred and sixty years.

Целият Израил бе събран на Кармил по времето на Илия, което от своя страна представляваше историята на Уилям Милър, когато трите църкви от трета глава на Откровение бяха събрани заедно. Църквата, която първоначално бе избягала в пустинята през 538 година, за да се спаси от гонението на Езавел, както е представена от църквата в Тиатир, излезе от пустинята като поколението, което трябваше да бъде изправено пред вестта на Илия, представен от Уилям Милър. Тогава земният звяр отвори устата си и погълна потока на гонението, изпратен против нея в продължение на хиляда двеста и шестдесет години.

> And the earth helped the woman, and the earth opened her mouth, and swallowed up the flood which the dragon cast out of his mouth. Revelation 12:16.

> И земята помогна на жената; и земята отвори устата си и погълна реката, която змейът бе изхвърлил от устата си. Откровение 12:16.

In prophecy the “speaking of a nation” is the action of its legislative and judicial authorities, and in 1789 the United States established the divine document that is the Constitution of the United States, thus protecting the rights and freedom necessary to provide protection from the persecution of both the kings of Europe and the apostate Catholic church.

В пророчеството „говоренето на една нация“ е действието на нейните законодателни и съдебни власти, а през 1789 г. Съединените щати утвърдиха божествения документ, който е Конституцията на Съединените щати, като по този начин защитиха правата и свободата, необходими, за да осигурят защита от преследването както на царете на Европа, така и на отстъпилата Католическа църква.

> “The speaking of the nation is the action of its legislative and judicial authorities.” The Great Controversy, 443.

> „Говоренето на нацията е действието на нейните законодателни и съдебни власти.“ Великата борба, 443.

In 1789, just before the beginning of the United States’ prophetic role as the sixth kingdom of Bible prophecy began, it spake as a Lamb, but at the Sunday law it will speak as a dragon.

През 1789 г., тъкмо преди да започне пророческата роля на Съединените щати като шестото царство в библейското пророчество, то говореше като агне, но при неделния закон ще говори като змей.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. Revelation 13:11.

> И видях друг звяр, който излизаше от земята; и той имаше два рога, подобни на агнешки, а говореше като змей. Откровение 13:11.

The beginning and ending of the earth beast are marked by its speaking. In 1798, Ahab calls all of Israel to Mount Carmel where Elijah is going to set forth a test to prove to those watching whether the God of the Hebrews or the god of Jezebel is the true God. Jezebel had four hundred and fifty prophets of Baal and four hundred prophets of the grove. The false god Baal was a male deity and the false god Ashtaroth was a female deity.

Началото и краят на земния звяр са белязани от неговото говорене. През 1798 година Ахав свиква целия Израил на планината Кармил, където Илия ще постави изпитание, за да докаже на наблюдаващите дали Богът на евреите или богът на Езавел е истинският Бог. Езавел имаше четиристотин и петдесет пророци на Ваал и четиристотин пророци на ашерите. Лъжливият бог Ваал беше мъжко божество, а лъжливият бог Астарта беше женско божество.

Those two classes of false prophets represent the combination of church and state, for in prophecy when a man and woman are represented together, the woman represents a church and the man the state. Elijah was outnumbered eight hundred and fifty to one as he confronted the unholy combination of church and state, as represented by the female and male false deities and also by the marriage of Ahab and Jezebel. Ahab and Jezebel’s illustration of church and state represent the corruption of the horn of Republicanism and Baal and Ashtaroth represent the corruption of the Protestant horn.

Тези две категории лъжепророци представляват съчетанието на църква и държава, защото в пророчеството, когато мъж и жена са представени заедно, жената представлява църква, а мъжът — държавата. Илия бе превъзхождан числено в съотношение осемстотин и петдесет към един, когато се изправи срещу нечестивото съчетание на църква и държава, както е представено от женските и мъжките лъжливи божества, а също и от брака между Ахав и Езавел. Илюстрацията на Ахав и Езавел за църква и държава представлява покварата на рога на републиканството, а Ваал и Астарот представляват покварата на протестантския рог.

The issue was Elijah’s protest against the corrupt religion represented by Thyatira in Revelation chapter two. Elijah represented a Protestant, for the only definition of Protestant is someone who protests against Rome. Elijah’s protest represents a protest against the combination of church and state that is accomplished by the unholy alliance between a corrupted state with a corrupted church.

Предметът беше протестът на Илия срещу покварената религия, представена от Тиатир в Откровение, втора глава. Илия представляваше един протестант, защото единственото определение за протестант е човек, който протестира срещу Рим. Протестът на Илия представлява протест срещу съчетаването на църква и държава, осъществявано чрез нечестивия съюз между една покварена държава и една покварена църква.

> Notwithstanding I have a few things against thee, because thou sufferest that woman Jezebel, which calleth herself a prophetess, to teach and to seduce my servants to commit fornication, and to eat things sacrificed unto idols. And I gave her space to repent of her fornication; and she repented not. Behold, I will cast her into a bed, and them that commit adultery with her into great tribulation, except they repent of their deeds. Revelation 2:20–22.

> Но имам няколко неща против теб, защото оставяш оная жена Езавел, която нарича себе си пророчица, да поучава и да съблазнява Моите слуги да блудстват и да ядат идоложертвено. И дадох ѝ време да се покае за блудството си; но тя не се покая. Ето, ще я хвърля на легло, а и онези, които прелюбодействат с нея — в голяма скръб, ако не се покаят за делата си. Откровение 2:20–22.

Eating represents the message you accept, and a message that is sacrificed to idols represents the doctrines of Catholicism, the very symbol of the abominable worship of idols. God’s people in the Dark Ages had come to accept many of the pagan doctrines of Catholicism, and especially the worship of the sun.

Яденето представлява вестта, която приемате, а вест, принесена в жертва на идоли, представлява доктрините на католицизма — самия символ на мерзостното идолопоклонническо поклонение. Божият народ през Тъмните векове бе стигнал дотам да приеме много от езическите доктрини на католицизма, и особено поклонението на слънцето.

Fornication is an unlawful relationship and prophetically represents the very essence of what the Constitution prohibits; the combination of church and state. Ahab was in an unlawful relationship with Jezebel, for as a king of Israel he was not to marry a heathen princess. Jesus identified John the Baptist as Elijah, and John also confronted the same unholy relationship when he rebuked Herod for marrying Herodias, his brother’s wife.

Блудът е незаконна връзка и в пророчески смисъл представлява самата същност на онова, което Конституцията забранява: съчетанието на църква и държава. Ахав беше в незаконна връзка с Езавел, защото като цар на Израил той не трябваше да се жени за езическа княгиня. Исус определи Йоан Кръстител като Илия, а Йоан също се изправи срещу същата нечестива връзка, когато изобличи Ирод за това, че бе взел за жена Иродиада, жената на брат си.

> For Herod had laid hold on John, and bound him, and put him in prison for Herodias’ sake, his brother Philip’s wife. For John said unto him, It is not lawful for thee to have her. Matthew 14:3, 4.

> Защото Ирод беше хванал Йоан, вързал го и го хвърлил в тъмница заради Иродиада, жената на брат му Филип; понеже Йоан му казваше: Не ти е позволено да я имаш. Матей 14:3, 4.

Elijah’s confrontation with Ahab and Jezebel prefigured John’s confrontation with Herod and Herodias for both relationships represented an unlawful relationship of church and state. Together they represent the Elijah message of the one hundred and forty-four thousand who confronts the papacy (Jezebel & Herodias), the ten kings that represent the United Nations (Ahab & Herod) and the United States that represents the false prophet (the false prophets of Carmel and Salome, Herodias’ daughter).

Сблъсъкът на Илия с Ахав и Езавел предобразяваше сблъсъка на Йоан с Ирод и Иродиада, защото и двете взаимоотношения представляваха незаконно съчетание на църква и държава. Заедно те представят Илията вест на сто четиридесет и четирите хиляди, която се изправя срещу папството (Езавел и Иродиада), десетте царе, които представляват Обединените нации (Ахав и Ирод), и Съединените щати, които представляват лъжепророка (лъжепророците на Кармил и Саломия, дъщерята на Иродиада).

The prophetic setting at Carmel includes the defense by Elijah of the Constitution of the United States, which enshrines the principle of the separation of church and state.

Пророческата сцена на Кармил включва защитата, извършена от Илия, на Конституцията на Съединените щати, която закрепва принципа за отделянето на църквата от държавата.

> And it came to pass, when Ahab saw Elijah, that Ahab said unto him, Art thou he that troubleth Israel? And he answered, I have not troubled Israel; but thou, and thy father’s house, in that ye have forsaken the commandments of the Lord, and thou hast followed Baalim. 1 Kings 18:17, 18.

> И стана, когато Ахав видя Илия, Ахав му каза: Ти ли си, който смущава Израил? А той отговори: Не аз смущавам Израил, а ти и домът на баща ти, защото вие оставихте заповедите на Господа и ти последва Ваалимите. 3 Царе 18:17, 18.

The Constitution established that the two horns of Republicanism and Protestantism would always stay separate from each other. But Revelation identifies that when the United States ultimately speaks as a dragon, it will do so when the apostate churches of the United States take control and combine with the apostate government.

Конституцията установи, че двата рога на републиканизма и протестантизма винаги ще останат отделени един от друг. Но Откровението посочва, че когато Съединените щати в крайна сметка проговорят като змей, това ще стане, когато отстъпилите църкви на Съединените щати вземат властта и се съединят с отстъпилото правителство.

> “But what is the ‘image to the beast’? and how is it to be formed? The image is made by the two-horned beast, and is an image to the beast. It is also called an image of the beast. Then to learn what the image is like and how it is to be formed we must study the characteristics of the beast itself—the papacy.

> „Но що е „образът на звяра“? и как трябва да бъде създаден? Образът се прави от двурогия звяр и е образ на звяра. Той се нарича също и образ на звяра. Следователно, за да разберем какъв е образът и как трябва да бъде създаден, трябва да изследваме характеристиките на самия звяр — папството.

> “When the early church became corrupted by departing from the simplicity of the gospel and accepting heathen rites and customs, she lost the Spirit and power of God; and in order to control the consciences of the people, she sought the support of the secular power. The result was the papacy, a church that controlled the power of the state and employed it to further her own ends, especially for the punishment of ‘heresy.’ In order for the United States to form an image of the beast, the religious power must so control the civil government that the authority of the state will also be employed by the church to accomplish her own ends.” The Great Controversy, 443.

> „Когато ранната църква се поквари, като отстъпи от простотата на евангелието и прие езически обреди и обичаи, тя изгуби Духа и силата Божия; и за да владее над съвестта на народа, потърси подкрепата на светската власт. Резултатът бе папството — църква, която управляваше силата на държавата и я използваше, за да прокарва собствените си цели, особено за наказване на „ереста“. За да могат Съединените щати да създадат образ на звяра, религиозната власт трябва дотолкова да овладее гражданското управление, че властта на държавата също да бъде използвана от църквата за постигане на нейните собствени цели.“ Великата борба, 443.

Elijah at Mount Carmel represented the work of the Millerites, and the Millerites were established as the true prophet in contrast with those that had recently come out from under the influence of Catholicism, but chose through their rejection of the light of the first angel to return to Rome. Thus, the second angel’s message in the spring of 1844 consisted of identifying the Protestant denominations as daughters of Babylon, and the Millerites as the genuine Protestant horn.

Илия на планината Кармил представляваше делото на милеристите, а милеристите бяха утвърдени като истинския пророк, за разлика от онези, които неотдавна бяха излезли изпод влиянието на католицизма, но чрез отхвърлянето си на светлината на първия ангел избраха да се върнат към Рим. Така вестта на втория ангел през пролетта на 1844 година се състоеше в това да определи протестантските деноминации като дъщери на Вавилон, а милеристите — като истинския протестантски рог.

When God brought ancient Israel out of the slavery of Egypt and through the waters of the Red Sea, He initiated a progressive testing process that began with the test of the heavenly manna.

Когато Бог изведе древния Израил от робството в Египет и през водите на Червеното море, Той започна един последователен процес на изпитване, който започна с изпитанието на небесната манна.

> “Upon us is shining the accumulated light of past ages. The record of Israel’s forgetfulness has been preserved for our enlightenment. In this age God has set His hand to gather unto Himself a people from every nation, kindred, and tongue. In the advent movement He has wrought for His heritage, even as He wrought for the Israelites in leading them from Egypt. In the great disappointment of 1844 the faith of His people was tested as was that of the Hebrews at the Red Sea.” Testimonies, volume 8, 115, 116.

> „Върху нас сияе натрупаната светлина на миналите векове. Разказът за забравянето на Израил е бил запазен за наше поучение. В този век Бог е прострял ръката Си, за да събере при Себе Си народ от всяка нация, племе и език. В адвентното движение Той е действал за Своето наследие, както е действал и за израилтяните, когато ги е извеждал от Египет. При голямото разочарование от 1844 година вярата на Неговия народ беше изпитана, както беше изпитана и вярата на евреите при Червеното море.“ Свидетелства, том 8, с. 115, 116.

The disappointment of October 22, 1844, led to the understanding of the heavenly sanctuary, which then presented the test of the Sabbath just as the test of the manna became the first of a series of ten tests for ancient Israel.

Разочарованието от 22 октомври 1844 г. доведе до разбирането за небесното светилище, което тогава представи изпитанието на съботата, така както изпитанието с манната стана първото от поредица от десет изпитания за древния Израил.

> “The Lord gave me the following view in 1847, while the brethren were assembled on the Sabbath, at Topsham, Maine.

> „Господ ми даде следното видение през 1847 година, докато братята бяха събрани в събота в Топсъм, щата Мейн.״

> “We felt an unusual spirit of prayer. And as we prayed the Holy Ghost fell upon us. We were very happy. Soon I was lost to earthly things and was wrapped in a vision of God’s glory. I saw an angel flying swiftly to me. He quickly carried me from the earth to the Holy City. In the city I saw a temple, which I entered. I passed through a door before I came to the first veil. This veil was raised, and I passed into the holy place. Here I saw the altar of incense, the candlestick with seven lamps, and the table on which was the shewbread. After viewing the glory of the holy, Jesus raised the second veil and I passed into the holy of holies.

> „Усетихме необичаен дух на молитва. И докато се молехме, Светият Дух слезе върху нас. Бяхме много щастливи. Скоро се откъснах от земните неща и бях обгърната във видение за Божията слава. Видях ангел да лети бързо към мен. Той скоро ме понесе от земята към Светия град. В града видях храм, в който влязох. Преминах през една врата, преди да стигна до първата завеса. Тази завеса бе вдигната и аз преминах в светилището. Там видях кадилния олтар, светилника със седемте светила и трапезата, върху която бяха присъствените хлябове. След като съзерцавах славата на светилището, Исус повдигна втората завеса и аз преминах в Светая Светих.“

> “In the holiest I saw an ark; on the top and sides of it was purest gold. On each end of the ark was a lovely cherub, with its wings spread out over it. Their faces were turned toward each other, and they looked downward. Between the angels was a golden censer. Above the ark, where the angels stood, was an exceeding bright glory, that appeared like a throne where God dwelt. Jesus stood by the ark, and as the saints’ prayers came up to Him, the incense in the censer would smoke, and He would offer up their prayers with the smoke of the incense to His Father. In the ark was the golden pot of manna, Aaron’s rod that budded, and the tables of stone which folded together like a book. Jesus opened them, and I saw the Ten Commandments written on them with the finger of God. On one table were four, and on the other six. The four on the first table shone brighter than the other six. But the fourth, the Sabbath commandment, shone above them all; for the Sabbath was set apart to be kept in honor of God’s holy name. The holy Sabbath looked glorious—a halo of glory was all around it. I saw that the Sabbath commandment was not nailed to the cross. If it was, the other nine commandments were; and we are at liberty to break them all, as well as to break the fourth. I saw that God had not changed the Sabbath, for He never changes. But the pope had changed it from the seventh to the first day of the week; for he was to change times and laws.” Early Writings, 32.

> „В Светая Светих видях ковчег; горната му част и страните му бяха от най-чисто злато. На всеки край на ковчега имаше по един прекрасен херувим, с крилете си прострени над него. Лицата им бяха обърнати едно към друго и гледаха надолу. Между ангелите имаше златна кадилница. Над ковчега, където стояха ангелите, имаше извънредно ярка слава, която изглеждаше като престол, където обитаваше Бог. Исус стоеше до ковчега, и когато молитвите на светиите се издигаха към Него, тамянът в кадилницата димеше, и Той възнасяше техните молитви със дима на тамяна към Своя Отец. В ковчега бяха златната стомна с манна, Аароновият жезъл, който беше разцъфнал, и каменните плочи, които се сгъваха заедно като книга. Исус ги отвори и видях Десетте заповеди, написани върху тях с Божия пръст. На едната плоча имаше четири, а на другата — шест. Четирите на първата плоча сияеха по-ярко от другите шест. Но четвъртата, заповедта за съботата, сияеше над всички тях; защото съботата беше отделена, за да се пази в почит към святото Божие име. Святата събота изглеждаше славна — ореол на слава я обкръжаваше отвсякъде. Видях, че заповедта за съботата не е била прикована на кръста. Ако беше, тогава и другите девет заповеди бяха; и ние сме свободни да престъпваме всички тях, също както да престъпваме четвъртата. Видях, че Бог не е променил съботата, защото Той никога не се променя. Но папата я беше променил от седмия на първия ден на седмицата; защото той трябваше да промени времена и закони.“ Ранни писания, 32.

When the Protestants came out of the Dark Ages in 1798 and the book of Daniel was unsealed, the sixth kingdom of Bible prophecy, the two-horned earth beast of Revelation thirteen began its march through prophetic history. Protestantism was founded upon the sacred document called the Holy Bible and Republicanism was founded upon the sacred document called the Constitution. God had brought His church in the wilderness out of the Dark Ages, but just as with ancient Israel during the Egyptian period of slavery the Sabbath commandment had been forgotten. As Israel crossed the Red Sea on its way to the giving of the law at Sinai, modern Israel crossed the Atlantic on its way to October 22, 1844, where the law would once again be revealed. The Lord was once again raising up a people who would be the depositaries of His law, the depositaries of His prophetic revelations and who would carry the mantle of Protestantism. Ancient Israel was given the two tables of the Ten Commandments as the symbol of their work to be the depositaries of His law, and modern Israel was given the two tables of Habakkuk as the symbol of their work as depositaries of His prophetic Word.

Когато протестантите излязоха от Тъмните векове през 1798 г. и книгата на Даниил бе разпечатана, шестото царство на библейското пророчество, двурогият земен звяр от Откровение тринадесета глава, започна своя ход през пророческата история. Протестантизмът бе основан върху свещения документ, наречен Светата Библия, а републиканизмът бе основан върху свещения документ, наречен Конституцията. Бог бе извел Своята църква в пустинята от Тъмните векове, но както при древния Израил по време на египетския период на робство, заповедта за съботата бе забравена. Както Израил премина през Червеното море по пътя си към даването на закона при Синай, така съвременният Израил прекоси Атлантическия океан по пътя си към 22 октомври 1844 г., когато законът щеше отново да бъде открит. Господ отново издигаше народ, който щеше да бъде пазител на Неговия закон, пазител на Неговите пророчески откровения и който щеше да носи мантията на протестантизма. На древния Израил бяха дадени двете плочи на Десетте заповеди като символ на тяхното дело да бъдат пазители на Неговия закон, а на съвременния Израил бяха дадени двете плочи на Авакум като символ на тяхното дело като пазители на Неговото пророческо Слово.

Modern Israel was to carry both sets of two tables as it presented the third angel’s message to the world, which is the message proclaimed by those who carry the mantle of Protestantism. The Protestantism that came out of the Dark Ages was then incomplete as was ancient Israel as they crossed through the Red Sea. Protestantism had professed the motto of the Bible and the Bible alone, but had an incomplete understanding of God’s Word through centuries of eating the pagan doctrines of Roman Catholicism (things sacrificed unto idols). God designed that a true Protestant would represent the entire Word of God as symbolized by the “law and the prophets,” the two sets of two tables that represent both the work of God’s people and God’s character. The work of the first angel was to produce a genuine Protestant people that would be both the depositaries of His law and of his prophetic Word.

Съвременният Израил трябваше да носи и двата набора от по две плочи, когато представяше на света вестта на третия ангел — вестта, провъзгласявана от онези, които носят мантията на протестантизма. Протестантизмът, който излезе от Тъмните векове, тогава беше непълен, както и древният Израил, когато преминаваше през Червеното море. Протестантизмът бе изповядвал девиза „Библията и само Библията“, но имаше непълно разбиране за Божието Слово вследствие на векове, през които бе поглъщал езическите учения на римокатолицизма (неща, принесени в жертва на идоли). Бог бе постановил истинският протестант да представя цялото Божие Слово, както е символизирано от „закона и пророците“ — двата набора от по две плочи, които представят както делото на Божия народ, така и Божия характер. Делото на първия ангел беше да произведе един истински протестантски народ, който да бъде едновременно пазител на Неговия закон и на Неговото пророческо Слово.

> “God has called His church in this day, as He called ancient Israel, to stand as a light in the earth. By the mighty cleaver of truth, the messages of the first, second, and third angels, He has separated them from the churches and from the world to bring them into a sacred nearness to Himself. He has made them the depositaries of His law and has committed to them the great truths of prophecy for this time. Like the holy oracles committed to ancient Israel, these are a sacred trust to be communicated to the world. The three angels of Revelation 14 represent the people who accept the light of God’s messages and go forth as His agents to sound the warning throughout the length and breadth of the earth.” Testimonies, volume 5, 455.

> „Бог е призовал Своята църква в този ден, както призова древния Израил, да стои като светлина на земята. Чрез могъщия сатър на истината, чрез вестите на първия, втория и третия ангел, Той ги е отделил от църквите и от света, за да ги доведе в свещена близост до Себе Си. Направил ги е пазители на Своя закон и им е поверил великите истини на пророчеството за това време. Подобно на светите слова, поверени на древния Израил, това е свещено поверение, което трябва да бъде съобщено на света. Трите ангела от Откровение 14 представят хората, които приемат светлината на Божиите вести и излизат като Негови пратеници, за да прогласят предупреждението по цялата ширина и дължина на земята.“ Свидетелства, том 5, 455.

The warning that is to be proclaimed by those who have been identified as the depositaries of the two sets of two tables is against receiving the mark of Catholicism. That protest is against the unlawful relationship of Ahab and Jezebel and was represented by Elijah on Mount Carmel. The giving of the two tables of stone at Mount Sinai typified the giving of Habakkuk’s two tables of cloth in the history of 1842 through 1849. Habakkuk’s two tables are the symbol of the covenant relationship between God and His Protestant people. To reject those tables would be the same as ancient Israel rejecting God’s law.

Предупреждението, което трябва да бъде прогласено от онези, които са били определени като пазители на двата набора от две плочи, е против приемането на белега на католицизма. Този протест е срещу незаконната връзка между Ахав и Езавел и бе представен от Илия на планината Кармил. Даване́то на двете каменни плочи на планината Синай бе предобраз на даването на двете платнени плочи на Авакум в историята от 1842 до 1849 година. Двете плочи на Авакум са символ на заветната връзка между Бога и Неговия протестантски народ. Да се отхвърлят тези плочи би било същото като древният Израил да отхвърли Божия закон.

The Millerites entered into the Most Holy Place and received the light of the Sabbath, but the testing process was yet unfinished. Simultaneously the horn of Republicanism was proceeding through the very same history. And both horns would reach a milestone in their march together in 1863.

Милеритите влязоха в Пресвятото място и приеха светлината относно съботата, но изпитателният процес още не беше завършен. Едновременно с това рогът на републиканизма преминаваше през същата тази история. И двата рога щяха да достигнат важен етап в своя съвместен ход през 1863 година.

Miller’s Elijah message produced a progressive purification process with the intended purpose of establishing the Protestant horn and in the identical history the Republican horn was involved with a progressive process of political development. Both horns are on the same earth beast, so they must travel in unison through the entire history of the earth beast.

Илиевата вест на Милър произведе прогресивен процес на очистване с предвидената цел да установи протестантския рог, а в същата тази история републиканският рог бе въвлечен в прогресивен процес на политическо развитие. И двата рога са върху същия земен звяр, следователно те трябва да вървят в съзвучие през цялата история на земния звяр.

The first prophetic characteristic of the Republican horn of the earth beast was the action of speaking the Constitution into effect in 1789. In 1798, (the time of the end when the book of Daniel was unsealed), the earth beast would speak for the first time as the sixth kingdom of Bible prophecy. 1798 was the beginning of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy, and the speaking that occurred at the beginning of the earth beast’s history in 1798 would typify the last time the sixth kingdom would speak, and that time is represented as the voice of the dragon. When we consider the laws passed by the Republican horn in the United States in 1798, we should expect to see a typification of the laws that will be passed in conjunction with the Sunday law when the United States speaks as a dragon. As we consider the following four laws, ask yourself if the four laws passed in 1798 have the prophetic signature of Alpha and Omega?

Първата пророческа характеристика на републиканския рог на земния звяр беше действието да въведе Конституцията в сила през 1789 г. През 1798 г. (времето на края, когато книгата на Даниил беше разпечатана) земният звяр щеше да проговори за първи път като шестото царство на библейското пророчество. 1798 г. беше началото на Съединените щати като шестото царство на библейското пророчество, и говоренето, което се извърши в началото на историята на земния звяр през 1798 г., щеше да предобрази последния път, когато шестото царство ще проговори, а това време е представено като гласа на змея. Когато разглеждаме законите, приети от републиканския рог в Съединените щати през 1798 г., трябва да очакваме да видим предобраз на законите, които ще бъдат приети във връзка с неделния закон, когато Съединените щати проговорят като змей. Докато разглеждаме следните четири закона, запитайте се дали четирите закона, приети през 1798 г., носят пророческия печат на Алфа и Омега?

In 1798, the United States passed several significant laws known as the Alien and Sedition Acts. These acts were a series of four laws passed by the Federalist-controlled Congress and signed into law by President John Adams, the second president of the United States and former vice president of George Washington.

През 1798 г. Съединените щати приеха няколко значими закона, известни като Законите за чужденците и подстрекателството към бунт. Тези актове представляваха поредица от четири закона, приети от Конгреса, контролиран от федералистите, и подписани от президента Джон Адамс, втория президент на Съединените щати и бивш вицепрезидент на Джордж Вашингтон.

The Naturalization Act: This law extended the residency requirement for immigrants to become U.S. citizens from 5 to 14 years. It was aimed primarily at curbing the influence of recent immigrants, who were often aligned with the opposition party, the Democratic-Republicans.

Законът за натурализацията: Този закон удължи изискването за пребиваване на имигрантите, за да станат граждани на САЩ, от 5 на 14 години. Той бе насочен преди всичко към ограничаване на влиянието на новопристигналите имигранти, които често бяха свързани с опозиционната партия — Демократическите републиканци.

The Alien Friends Act: This act authorized the president to deport non-citizens deemed to be a threat to the security of the United States during peacetime. It allowed the president to detain and deport any non-citizen he considered dangerous.

Законът за чуждестранните приятели: Този закон упълномощаваше президента да депортира неграждани, смятани за заплаха за сигурността на Съединените щати в мирно време. Той позволяваше на президента да задържа и депортира всеки негражданин, когото счита за опасен.

The Alien Enemies Act: This law provided for the apprehension, restraint, and deportation of citizens from countries at war with the United States. It was enacted as a precaution during the tense atmosphere of the late 1790s.

Законът за вражеските чужденци: Този закон предвиждаше задържането, ограничаването и депортирането на граждани на държави, намиращи се във война със Съединените щати. Той беше приет като предпазна мярка в напрегнатата атмосфера на края на 1790-те години.

The Sedition Act: This is the most controversial of the Alien and Sedition Acts. It made it a criminal offense to publish “false, scandalous, and malicious” writings against the government or its officials, with the intent to defame them or bring them into disrepute. Critics saw this as a direct attack on freedom of speech and the press.

Законът за подстрекателството: Това е най-спорният от Законите за чужденците и подстрекателството. Той превръщаше в престъпление публикуването на „лъжливи, позорящи и злонамерени“ писмени материали срещу правителството или неговите длъжностни лица с намерението да ги оклевети или да ги изложи на обществено презрение. Критиците виждаха в това пряко посегателство срещу свободата на словото и печата.

The Alien and Sedition Acts were highly controversial and led to significant opposition from Democratic-Republicans, who believed these laws violated fundamental Constitutional rights and targeted their political party. They argued that the laws were an infringement on the First Amendment, which protects freedom of speech and the press. Eventually, these laws played a role in the election of 1800, when Thomas Jefferson and the Democratic-Republicans won the presidency and Congress, leading to the repeal of the Sedition Act.

Законите за чужденците и подстрекателството бяха крайно противоречиви и предизвикаха значителна съпротива от страна на Демократично-републиканците, които смятаха, че тези закони нарушават основни конституционни права и са насочени срещу тяхната политическа партия. Те твърдяха, че законите представляват посегателство върху Първата поправка, която защитава свободата на словото и печата. В крайна сметка тези закони изиграха роля в изборите от 1800 г., когато Томас Джеферсън и Демократично-републиканците спечелиха президентството и Конгреса, което доведе до отмяната на Закона за подстрекателството.

The Democratic-Republican party believed these laws violated the fundamental rights upheld by the Constitution, and they also believed the laws were targeting the opposing political party. It matters not that these laws were repealed or later expired, the Alpha and Omega illustrates the end with the beginning. In the history where these laws were enacted or “spoke” into law the Federalist party was opposed by a party called Democrat-Republicans. The evolution of the Democrat-Republican party ultimately produces the Republican party. A political party primarily coalesced together based upon an anti-slavery position.

Демократическо-републиканската партия считаше, че тези закони нарушават основните права, отстоявани от Конституцията, и също така вярваше, че законите са насочени срещу противоположната политическа партия. Няма значение, че тези закони бяха отменени или по-късно изгубиха действието си; Алфата и Омегата илюстрира края чрез началото. В историята, когато тези закони бяха приети или „изговорени“ в закон, на Федералистката партия се противопоставяше една партия, наречена Демократическо-републиканци. Развитието на Демократическо-републиканската партия в крайна сметка поражда Републиканската партия. Политическа партия, формирана главно въз основа на позиция против робството.

The historians identify 1863 as the very center point of the civil war, a war which was premised upon the issue of slavery. 1863 is also a waymark for the new standard bearers of the Protestant horn, who then rejected the first time-prophecy given to Miller by angels (the prophecy of “seven times” from Leviticus twenty-six). Could it be a simple coincidence that the prophecy of the seven times just happens to be based upon the laws of slavery set forth in the previous chapter of Leviticus? The “curse” identified by the “seven times” was the promise that if the covenant laws of chapter twenty-five were to be disobeyed, Israel would then end its history by returning into the slavery it was taken out of when it began its journey at the Red Sea.

Историците определят 1863 година като самия централен момент на гражданската война — война, основана върху въпроса за робството. 1863 година е също така и ориентир за новите знаменосци на протестантския рог, които тогава отхвърлиха първото времево пророчество, дадено на Милър от ангели (пророчеството за „седемте времена“ от Левит, двадесет и шеста глава). Дали е просто съвпадение, че пророчеството за седемте времена се оказва основано именно върху законите за робството, изложени в предходната глава на Левит? „Проклятието“, обозначено чрез „седемте времена“, беше обещанието, че ако заветните закони на двадесет и пета глава бъдат нарушени, тогава Израил ще завърши своята история, връщайки се отново в робството, от което беше изведен, когато започна своето пътуване при Червеното море.

From 1798 to 1863 the political party that was the Democratic–Republican party went through a series of purges or shakings. From 1798 onward, and especially from August 11, 1840 onward through 1863 the Millerite movement went through a series of purges and shakings.

От 1798 до 1863 г. политическата партия, която беше Демократическо-републиканската партия, премина през поредица от прочиствания или пресявания. От 1798 г. нататък, и особено от 11 август 1840 г. нататък до 1863 г., милеристкото движение премина през поредица от прочиствания и пресявания.

The Democratic-Republican Party, which was one of the early political parties in the United States, did not directly transform into the modern Republican Party as it exists today. Instead, it underwent a series of changes and splits over time, ultimately leading to the formation of several different political parties before the emergence of the Republican Party.

Демократическо-републиканската партия, която беше една от ранните политически партии в Съединените щати, не се преобрази пряко в съвременната Републиканска партия в днешния ѝ вид. Вместо това с течение на времето тя претърпя поредица от промени и разделения, които в крайна сметка доведоха до формирането на няколко различни политически партии преди появата на Републиканската партия.

The Democratic-Republican Party, often associated with Thomas Jefferson and James Madison, was founded in the late 18th century as a response to the Federalist Party. The Democratic-Republicans favored a strict interpretation of the Constitution, states’ rights, and agrarian interests.

Демократично-републиканската партия, често свързвана с Томас Джеферсън и Джеймс Мадисън, е основана в края на XVIII век като отговор на Федералистката партия. Демократично-републиканците подкрепяха стриктно тълкуване на Конституцията, правата на щатите и интересите на аграрните среди.

However, by the 1820s, the Democratic-Republican Party began to fracture along regional and ideological lines. The primary split occurred during the Era of Good Feelings (1817–1825), when there was a lack of strong opposition to James Monroe’s presidency. This period of political tranquility contributed to the decline of the Democratic-Republican Party. The party eventually split into several factions and evolved into the following political groups:

Въпреки това до 1820-те години Демократическо-републиканската партия започна да се разпада по регионални и идеологически линии. Основното разцепление настъпи по време на Ерата на добрите чувства (1817–1825), когато липсваше силна опозиция срещу президентството на Джеймс Монро. Този период на политическо спокойствие допринесе за упадъка на Демократическо-републиканската партия. В крайна сметка партията се раздели на няколко фракции и се разви в следните политически групи:

Democratic Party: The followers of Andrew Jackson, who became the seventh president in 1829, formed the Democratic Party. Jacksonian Democrats supported a strong executive branch, westward expansion, and a broader suffrage for white males.

Демократическа партия: Последователите на Андрю Джаксън, който през 1829 г. става седмият президент, образуват Демократическата партия. Джаксъновите демократи подкрепят силна изпълнителна власт, експанзия на запад и по-широко избирателно право за белите мъже.

National Republican Party: This party emerged as a response to Andrew Jackson’s presidency and later merged with other anti-Jackson factions to become the Whig Party. The National Republicans were generally more supportive of a strong federal government and economic development.

Национална републиканска партия: Тази партия възникна като реакция срещу президентството на Андрю Джаксън и по-късно се сля с други антиджаксънови фракции, за да се превърне в Партията на вигите. Националните републиканци като цяло подкрепяха по-силно федерално правителство и икономическо развитие.

Anti-Masonic Party: This was a short-lived political party that emerged in the 1820s, primarily in response to concerns about the influence of the secretive Masonic fraternity. It absorbed some former Democratic-Republicans.

Антимасонска партия: Това беше краткотрайна политическа партия, възникнала през 1820-те години, главно в отговор на опасения относно влиянието на потайното масонско братство. Тя привлече в редовете си някои бивши демократи-републиканци.

The Whig Party: Formed in the 1830s, the Whigs included former National Republicans, Anti-Masons, and other opposition groups. They were characterized by their opposition to Jacksonian policies, support for a strong federal government, and promotion of industrial and economic development.

Партията на вигите: Сформирана през 1830-те години, вигите включваха бивши национални републиканци, антимасони и други опозиционни групи. Те се отличаваха с противопоставянето си на джаксъновата политика, с подкрепата си за силно федерално правителство и с насърчаването на индустриалното и икономическото развитие.

The modern Republican Party was founded in the 1850s as a direct response to the growing sectional tensions over slavery. It attracted former Whigs, anti-slavery Democrats, Free Soilers, and others who opposed the expansion of slavery into new territories. The first Republican presidential candidate, John C. Fremont, ran in the 1856 election, and the party’s first successful candidate, Abraham Lincoln, was elected in 1860. So, the Republican Party emerged separately from the Democratic-Republican tradition and had a distinct trajectory in American political history.

Съвременната Републиканска партия е основана през 1850-те години като пряк отговор на нарастващото секционно напрежение по въпроса за робството. Тя привлича бивши уиги, демократи против робството, членове на Партията на свободната земя и други, които се противопоставят на разширяването на робството в новите територии. Първият кандидат на Републиканската партия за президент, Джон К. Фримонт, се кандидатира на изборите през 1856 г., а първият успешен кандидат на партията, Ейбрахам Линкълн, е избран през 1860 г. Следователно Републиканската партия възниква отделно от демократично-републиканската традиция и има самостоятелна траектория в американската политическа история.

By 1860, the Republican party elected its first president. It was based upon a coalition of political parties that were opposed to slavery. In 1863 the Emancipation Proclamation “spoke” slavery out of existence. In 1863 the Republican horn, then represented by the Republican party “spoke” slavery out of existence, while the Protestant horn ceased to be a movement and became the Seventh-day Adventist church. The movement of the Millerites legally and officially ended in May of 1863, and in that year Moses’ oath, the prophecy of slavery was rejected. He that has an ear, let him hear.

До 1860 г. Републиканската партия избра своя първи президент. Тя се основаваше на коалиция от политически партии, които бяха против робството. През 1863 г. Прокламацията за освобождение „изговори“ робството от съществуване. През 1863 г. републиканският рог, тогава представен от Републиканската партия, „изговори“ робството от съществуване, докато протестантският рог престана да бъде движение и се превърна в Църквата на адвентистите от седмия ден. Движението на милеритите законно и официално приключи през май 1863 г., и през същата година клетвата на Мойсей, пророчеството за робството, беше отхвърлена. Който има ухо, нека слуша.

At this point it might be informative to provide a brief overview of the “oath of Moses” as labelled by the prophet Daniel.

В този момент би могло да бъде полезно да се даде кратък преглед на „клетвата на Мойсей“, както е назована от пророк Даниил.

> Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. Daniel 9:11.

> Да, целият Израил престъпи Твоя закон, като се отклони, за да не слуша Твоя глас; затова проклятието се изля върху нас, и клетвата, която е написана в закона на Мойсей, Божия слуга, защото съгрешихме против Него. Даниил 9:11.

William Miller who was guided by Gabriel and other angels as he studied the Word of God, was first led to the “seven times” of Leviticus twenty-six. Miller’s testimony is that in his study of the Bible, he began in the book of Genesis and therefore he obviously came to Leviticus well before he reached the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight and verse fourteen. He exclusively used the Bible and a Cruden’s concordance.

Уилям Милър, който бе направляван от Гавриил и други ангели, докато изучаваше Божието Слово, най-напред бе доведен до „седемте времена“ от Левит двадесет и шеста глава. Свидетелството на Милър е, че в своето изучаване на Библията той започнал с книгата Битие и следователно очевидно стигнал до Левит много преди да достигне до две хиляди и трите стотин години от Данаил осма глава, четиринадесети стих. Той използвал единствено Библията и конкорданса на Крудън.

Cruden’s concordance has no references to the Hebrew or Greek words that were thereafter translated into the English of the King James Bible. Miller considered the “context” of the passage he was studying to guide his understanding of a word or passage of Scripture. When it came to his understanding of the “seven times” it is very simple to see the context for the “seven times” of chapter twenty-six of Leviticus is chapter twenty-five.

Конкордансът на Круден не съдържа препратки към еврейските или гръцките думи, които впоследствие бяха преведени на английски в Библията на крал Джеймс. Милър вземаше предвид „контекста“ на откъса, който изучаваше, за да насочва разбирането си за дадена дума или за даден библейски пасаж. Що се отнася до разбирането му за „седемте времена“, съвсем лесно е да се види, че контекстът за „седемте времена“ в двадесет и шеста глава на Левит е двадесет и пета глава.

Chapter twenty-five outlines the resting of the land, the Jubilee and the rules of slavery. The rules of chapter twenty-five are part of “the law of Moses the servant of God” that produces a blessing if obeyed and a “curse” if disobeyed. In chapter twenty-six the curse of the “seven times” equates to twenty-five hundred and twenty years and is set forth in the obvious context of the rules of the land resting and the principles of slavery. In chapter twenty-six the punishment is called the “quarrel of my covenant.”

Двадесет и пета глава очертава почивката на земята, Юбилея и правилата за робството. Правилата на двадесет и пета глава са част от „закона на Моисей, Божия слуга“, който произвежда благословение, ако бъде спазван, и „проклятие“, ако бъде нарушаван. В двадесет и шеста глава проклятието на „седемте времена“ се равнява на две хиляди петстотин и двадесет години и е изложено в очевидния контекст на правилата за почивката на земята и на принципите на робството. В двадесет и шеста глава наказанието е наречено „разправата на Моя завет“.

> Then will I also walk contrary unto you, and will punish you yet seven times for your sins. And I will bring a sword upon you, that shall avenge the quarrel of my covenant: and when ye are gathered together within your cities, I will send the pestilence among you; and ye shall be delivered into the hand of the enemy. Leviticus 26:24, 25.

> Тогава и Аз ще постъпвам против вас и ще ви наказвам още седем пъти за греховете ви. И ще докарам върху вас меч, който ще отмъсти за нарушението на Моя завет; и когато се съберете в градовете си, ще изпратя между вас мор; и ще бъдете предадени в ръката на неприятеля. Левит 26:24, 25.

In context the “covenant” that God has a “quarrel” over would be the covenant previously cited in chapter twenty-five. The punishment of the seven times is called the “quarrel of” God’s “covenant” and the “curse” attached to it is that Israel would be “delivered into the hand of their” enemies, and once in the enemies’ land, (as Daniel was) Israel would become the slaves of their enemies.

В контекста „заветът“, заради който Бог има „разпра“, е заветът, споменат по-рано в двадесет и пета глава. Наказанието на седемте времена е наречено „разпрата на“ Божия „завет“, а „проклятието“, прикрепено към него, е, че Израил ще бъде „предаден в ръката на своите“ врагове, и щом веднъж бъде в земята на враговете си, (както беше Даниил) Израил ще стане роб на враговете си.

When Moses recorded Leviticus twenty-six ancient Israel had just been delivered from the slavery of Egypt and the principles of slavery represented in chapter twenty-five would bring either a blessing or a curse. Ancient Israel never practiced the rules of the Jubilee and ultimately both the northern and southern kingdoms were scattered for “seven times” in fulfillment of what Daniel called the “curse of Moses.”

Когато Моисей записа Левит двадесет и шеста глава, древният Израил току-що бе избавен от робството на Египет, а принципите на робството, представени в двадесет и пета глава, щяха да донесат или благословение, или проклятие. Древният Израил никога не спазваше предписанията на Юбилея и в крайна сметка и северното, и южното царство бяха разпръснати за „седем времена“ в изпълнение на онова, което Даниил нарече „проклятието на Моисей“.

The covenant relationship between God and Israel which had begun with their slavery in Egypt, ended with their slavery to Assyria and Babylon. The “seven times” against the northern kingdom ended in 1798, and “seven times” against the southern kingdom ended in 1844. The starting point for the two periods of seven times is marked in Isaiah chapter seven with a prophecy of sixty-five years that was proclaimed by Isaiah to king Ahaz of Judah in 742 BC.

Заветната връзка между Бога и Израил, започнала с тяхното робство в Египет, завърши с тяхното робство на Асирия и Вавилон. „Седемте времена“ против северното царство приключиха през 1798 г., а „седемте времена“ против южното царство приключиха през 1844 г. Началната точка на двата периода от по седем времена е отбелязана в седма глава на Исая с пророчество за шестдесет и пет години, провъзгласено от Исая на юдейския цар Ахаз през 742 г. пр. Хр.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:8, 9.

> Защото главата на Сирия е Дамаск, и главата на Дамаск е Рецин; и след шестдесет и пет години Ефрем ще бъде съкрушен, тъй щото да не бъде вече народ. И главата на Ефрем е Самария, и главата на Самария е синът на Ремалия. Ако не повярвате, наистина няма да се утвърдите. Исая 7:8, 9.

Isaiah had identified that “within” sixty-five years from the time when the prophecy was set forth in 742 BC, the northern kingdom would be broken. Nineteen years later in 723 BC the northern kingdom of Israel was taken into slavery by the king of Assyria and forty-six years later the king of Babylon took the southern kingdom of Judah into slavery in 677 BC. The prophecy of sixty-five years produces six historical waymarks. The first is 742 BC when the prediction is set forth. Nineteen years later in 723 BC, the northern kingdom was taken into slavery by the Assyrians. Forty-six years later in 677 BC the southern kingdom was taken into slavery by the Babylonians. The first twenty-five hundred and twenty years that began in 723 BC then ended in 1798. Then is 1844 the twenty-five hundred and twenty years that began in 677 BC concluded. From 1844, the prediction extended nineteen years to 1863 in order to complete the entire prophetic structure, for when the Alpha and Omega marked nineteen years to begin the prophetic structure there must be nineteen years to reach its end.

Исая беше посочил, че „в рамките на“ шестдесет и пет години от времето, когато пророчеството беше изречено през 742 г. пр. Хр., северното царство щеше да бъде съкрушено. Деветнадесет години по-късно, през 723 г. пр. Хр., северното царство Израил беше отведено в плен от асирийския цар, а четиридесет и шест години по-късно вавилонският цар отведе южното царство Юда в плен през 677 г. пр. Хр. Пророчеството за шестдесет и петте години дава шест исторически ориентири. Първият е 742 г. пр. Хр., когато предсказанието е изречено. Деветнадесет години по-късно, през 723 г. пр. Хр., северното царство беше отведено в плен от асирийците. Четиридесет и шест години по-късно, през 677 г. пр. Хр., южното царство беше отведено в плен от вавилонците. След това първите две хиляди петстотин и двадесет години, които започнаха през 723 г. пр. Хр., завършиха през 1798 г. След това през 1844 г. завършиха двете хиляди петстотин и двадесет години, които започнаха през 677 г. пр. Хр. От 1844 г. предсказанието се простираше още деветнадесет години до 1863 г., за да завърши цялата пророческа структура, защото когато Алфа и Омега отбеляза деветнадесет години, за да започне пророческата структура, трябва да има деветнадесет години, за да се достигне нейният край.

Ancient Israel was delivered from the slavery of Egypt and through disobedience both the northern and southern kingdoms were returned to slavery. The prophecies transcend from the prophetic history of ancient literal Israel to modern spiritual Israel and in so doing the theme of all the prophetic waymarks is slavery.

Древният Израил бе избавен от робството на Египет, а чрез непокорство и северното, и южното царство бяха върнати в робство. Пророчествата преминават отвъд пророческата история на древния буквален Израил към съвременния духовен Израил и, правейки това, темата на всички пророчески ориентири е робството.

The prophecy in Isaiah seven was presented to the wicked king Ahaz by Isaiah in 742BC when an impending civil war between the north and south was being identified. The southern kingdom of Ahaz was the literal glorious land of ancient Israel. In 1798, the spiritual glorious land of Bible prophecy began to rule as the sixth kingdom of Bible prophecy. When the seven times against the literal glorious land ended in 1844, there was, as in the history of king Ahaz an impending civil war. By 1844, the turmoil of political parties breaking apart and forming alliances had almost fully settled into two classes of political persuasions. In terms of slavery the Democrats were pro-slavery and the Republicans were anti-slavery. From 1798 to the beginning of the civil war in 1860 the process of developing two classes of political parties had been settled.

Пророчеството в Исая седма глава бе представено на нечестивия цар Ахаз от Исая през 742 г. пр. Хр., когато се очертаваше надвисваща гражданска война между севера и юга. Южното царство на Ахаз беше буквалната славна земя на древния Израил. През 1798 г. духовната славна земя на библейското пророчество започна да владее като шестото царство на библейското пророчество. Когато седемте времена против буквалната славна земя завършиха през 1844 г., имаше, както в историята на цар Ахаз, надвисваща гражданска война. До 1844 г. смутът от политическите партии, които се разпадаха и образуваха съюзи, почти напълно се беше установил в две категории политически убеждения. По отношение на робството демократите бяха за робството, а републиканците — против робството. От 1798 г. до началото на гражданската война през 1860 г. процесът на оформяне на две категории политически партии беше завършен.

Ahaz represented the literal glorious land and therefore typified the spiritual glorious land. The history of Ahaz typifies the prophetic history where the prophecy was proclaimed in 742 BC therefore typifies the history where the prophecy ended. In the beginning history the northern kingdom consisting of ten tribes had broken away from the other two tribes in protest against the divinely established government of the southern two tribes. The ten northern tribes had formed a confederacy with Syria, typifying the alliance between the southern confederacy and a power represented symbolically by Syria.

Ахаз представляваше буквалната славна земя и следователно предобразяваше духовната славна земя. Историята на Ахаз предобразява пророческата история, в която пророчеството беше прогласено през 742 г. пр. Хр., и следователно предобразява историята, в която пророчеството завърши. В началната история северното царство, състоящо се от десет племена, се бе отделило от другите две племена в знак на протест срещу божествено установеното управление на южните две племена. Десетте северни племена бяха образували съюз със Сирия, предобразявайки съюза между южната конфедерация и сила, символично представена от Сирия.

This brief summary is identifying that the seven times of Leviticus twenty-six is a covenant promise that sets forth either a blessing for obedience or the “curse” of slavery for disobedience. The northern and southern kingdoms started together as one nation that was delivered out of slavery, only to be delivered back into slavery at their respective endings.

Това кратко обобщение посочва, че седемте времена от Левит двадесет и шеста глава са заветно обещание, което постановява или благословение за послушание, или „проклятието“ на робството за непослушание. Северното и южното царство започнаха заедно като един народ, който бе избавен от робство, само за да бъде отново предаден на робство при съответните им завършеци.

The sixty-five years at the ending of those prophecies of slavery concluded with spiritual Israel in the spiritual glorious land, at the very dead center of a civil war of the north against the south. The antagonists in the civil war was a kingdom that formed a confederacy and broke away from the divinely established government that was located in the opposing kingdom.

Шестдесет и петте години в края на онези пророчества за робство завършиха с духовния Израил в духовната славна земя, в самия мъртъв център на гражданска война на севера против юга. Противниците в гражданската война бяха едно царство, което образува съюз и се отдели от божествено установеното управление, намиращо се в противостоящото царство.

From 1798 onward to the civil war, the horn of Republicanism was put through a process which produced two classes of political antagonists that represent two sides of the issues of slavery. The proslavery antagonists that sought to continue the practice of slavery lost the battle.

От 1798 година нататък до гражданската война рогът на републиканизма бе подложен на процес, който произведе две категории политически антагонисти, представляващи двете страни на въпросите за робството. Проробовладелските антагонисти, които се стремяха да продължат практиката на робството, изгубиха битката.

From 1798 onward to the civil war, the horn of Protestantism was put through a process which produced two classes of religious antagonists that represent two sides of the issues of slavery. The proslavery antagonists that sought to continue the original understanding of the prophecy of slavery lost the battle.

От 1798 г. нататък до гражданската война рогът на протестантизма бе подложен на процес, който произведе две групи религиозни противници, представляващи двете страни на въпросите, свързани с робството. Противниците, подкрепящи робството, които се стремяха да продължат първоначалното разбиране на пророчеството за робството, изгубиха битката.

In 1863 the horn of Republicanism succeeded in rejecting the practice of slavery.

През 1863 г. рогът на републиканизма успя да отхвърли практиката на робството.

In 1863 the horn of Protestantism succeeded in rejecting the prophecy of slavery.

През 1863 г. рогът на протестантизма успя да отхвърли пророчеството за робството.

In doing so they rejected the work of Miller, the Elijah for his time. In so doing they also rejected “the oath of Moses,” the foundation stone for their time. Moses and Elijah were then rejected, only to return on September 11, 2001.

С това те отхвърлиха делото на Милър, Илия за своето време. С това те отхвърлиха и „клетвата на Моисей“, крайъгълния камък за своето време. Така Моисей и Илия бяха отхвърлени, само за да се завърнат на 11 септември 2001 г.

Alpha and Omega, the wonderful linguist recorded His divine signature throughout the time prophecy of the “oath of Moses” that He himself proclaimed as Palmoni, the Wonderful Numberer. If ye will not believe, surely ye shall not be established.

Алфа и Омега, чудният лингвист, е записал Своя божествен подпис през цялото времепророчество на „клетвата на Мойсей“, което Самият Той провъзгласи като Палмони, Чудният Броител. Ако не повярвате, наистина няма да се утвърдите.

Back to Articles