Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Seven

Книгата на Даниил – Четиридесет и седем

Unmasking Deceptive Doctrines: A Critical Analysis of Daniel 8 and the Challenges to Adventist Theology

Разобличаване на измамни учения: Критичен анализ на Даниил 8 и предизвикателствата пред адвентната теология

Author

Jeff Pippenger

Published

January 11, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

When the little horn of Rome is represented in verses nine through twelve of Daniel chapter eight, it is a corrupted symbol for it is a symbol of transvestitism, a cross-dresser oscillating between male and female. It agrees with the Millerite understanding that Rome was represented by two phases, the first phase being the Roman statecraft and the second phase being the Roman churchcraft, but in the oscillation of genders in the verses, the little horn is out of the historical and prophetic sequence (corrupted). Yet each of the four verses represents history directly associated with either Roman statecraft or Roman churchcraft. Pagan Rome persecuted all who resisted its imperial authority, but the persecution of papal Rome (feminine) in verse ten, is specifically directed against heaven.

Когато малкият рог на Рим е представен в стихове девети до дванадесети на осма глава от книгата Даниил, това е повреден символ, защото е символ на трансвеститизъм — на носещ дрехи на противоположния пол, колебаещ се между мъжко и женско. Това е в съгласие с милеритското разбиране, че Рим е бил представен чрез две фази, като първата фаза е римското държавничество, а втората фаза — римското църковничество; но в това колебание на половете в стиховете малкият рог е извън историческата и пророческата последователност (повреден). И все пак всеки от четирите стиха представя история, пряко свързана или с римското държавничество, или с римското църковничество. Езическият Рим преследваше всички, които се съпротивляваха на неговата имперска власт, но преследването от папския Рим (женски род) в десети стих е насочено конкретно срещу небето.

In the Millerite understanding that Rome was the fourth and final kingdom, the oscillating from state to church to state to church again would not have been a concern. They had seen the mixture of iron and clay in the feet of Daniel chapter two, and simply understood it as two phases of Rome, with no concern to define a specific historical sequence of a fourth and fifth kingdom. They understood the same of chapter seven, where the horn that spake great things against the most High, had three horns plucked up from the original ten horns of the beast of Rome. Even if Miller did recognize the gender oscillation of verse nine through twelve, it would have been unimportant to his understanding of the fourth kingdom being Rome. In Millerite understanding the fourth kingdom ended in 1798, and the next prophetic event was the Second Coming of Christ.

В милеритското разбиране, че Рим е четвъртото и последно царство, преминаването ту към държава, ту към църква, а после отново към държава и към църква, не би било предмет на загриженост. Те бяха видели смесването на желязото и глината в стъпалата на Даниил, втора глава, и просто го разбираха като две фази на Рим, без да държат да определят конкретна историческа последователност на четвърто и пето царство. Същото разбираха и за седма глава, където рогът, който говореше големи думи против Всевишния, бе изтръгнал три рога измежду първоначалните десет рога на римския звяр. Дори ако Милър е разпознал колебанието в рода от девети до дванадесети стих, това би било без значение за неговото разбиране, че четвъртото царство е Рим. В милеритското разбиране четвъртото царство завърши през 1798 година, а следващото пророческо събитие беше Второто пришествие на Христос.

The feminine horn identifies the woman who commits spiritual fornication with the masculine horn, and is represented in verses ten and twelve.

Женският рог обозначава жената, която извършва духовно блудство с мъжкия рог, и е представена в стихове десет и дванадесет.

> And it waxed great, even to the host of heaven; and it cast down some of the host and of the stars to the ground, and stamped upon them. Daniel 8:10.

> И той нарасна до небесното воинство; и свали на земята част от воинството и от звездите, и ги стъпка. Даниил 8:10.

The persecution of the papal power was directed against Christianity (the host of heaven), and in verse twelve papal Rome (feminine), receives the power to accomplish her murderous work through the transgression of fornicating with the kings of Europe.

Преследването от страна на папската власт беше насочено срещу християнството (небесното войнство), а в дванадесети стих папският Рим (в женски род) получава власт да извърши своето убийствено дело чрез престъплението на блудстване с царете на Европа.

> And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Daniel 8:12.

> И му се даде войнство против всекидневната жертва поради престъплението; и то повали истината на земята; и действаше, и преуспяваше. Даниил 8:12.

The “host” in the verse represents the military power that was given the papacy “against the daily.” The word “against” means “from”. From the pagan kings of Europe (pagan Rome), represented by “the daily,” military support (an host) was given to the papacy “by reason of transgression.” The combination of church and state, with the church in control of the relationship is the “transgression.” The wine of that transgression is Christian blood. Once the papacy had control of the armies of pagan Rome, papal Rome (“it”) “cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered.”

„Войнството“ в стиха представлява военната сила, която бе дадена на папството „срещу всекидневната“. Думата „срещу“ означава „от“. От езическите царе на Европа (езическия Рим), представени чрез „всекидневната“, военна подкрепа („войнство“) бе дадена на папството „поради престъпление“. Съчетаването на църква и държава, при което църквата държи под свой контрол взаимоотношението, е „престъплението“. Виното на това престъпление е християнска кръв. Щом папството придоби власт над армиите на езическия Рим, папският Рим („то“) „повали истината на земята; и действаше, и успяваше.“

In Daniel chapter eleven, verse thirty-one, the giving of the armies to papal Rome is also represented:

В Даниил, глава единадесета, стих тридесет и първи, предаването на армиите на папския Рим също е представено:

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:31.

> И мишци ще застанат от негова страна, и ще осквернят светилището на силата, и ще премахнат всекидневната жертва, и ще поставят мерзостта, която докарва запустение. Даниил 11:31.

The verse is identifying the historical transition from pagan Rome to papal Rome. In the verse the “arms” are the European kings that began to stand up for the papacy beginning with Clovis, king of the Franks (France), in the year 496. The “arms” also polluted “the sanctuary of strength” (the city of Rome), through the continuous warfare from the fourth century onward to the year 538. The “arms” also removed the pagan resistance to the rise of the papacy, and by the year 508, the pagan resistance was finished.

Стихът обозначава историческия преход от езическия Рим към папския Рим. В стиха „мишците“ са европейските царе, които започнаха да застават в подкрепа на папството, започвайки с Хлодвиг, цар на франките (Франция), през 496 година. „Мишците“ също оскверниха „светилището на силата“ (града Рим) чрез непрекъснатата война от четвърти век нататък до 538 година. „Мишците“ също премахнаха езическата съпротива срещу въздигането на папството, и към 508 година езическата съпротива беше приключила.

The word translated as “take away,” is the Hebrew word “sur” and means “to remove”. The “arms” placed the “abomination that maketh desolate” (the papacy), on the throne of the earth in the year 538. When Daniel chapter eight, verse twelve identifies that “an host” was given to the feminine little horn, it is agreeing with the witness of verse thirty-one of chapter eleven. The book of Revelation also gives witness to the same truth in chapter thirteen.

Думата, преведена като „отнема“, е еврейската дума „sur“ и означава „премахвам“. „Мишците“ поставиха „мерзостта, която докарва запустение“ (папството) на престола на земята в 538 година. Когато в Даниил, осма глава, дванадесети стих се посочва, че „войнство“ бе дадено на женския малък рог, това е в съгласие със свидетелството на тридесет и първи стих от единадесета глава. Книгата Откровение също свидетелства за същата истина в тринадесета глава.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> И звярът, който видях, приличаше на леопард, и краката му бяха като краката на мечка, а устата му — като устата на лъв; и змеят му даде силата си, престола си и голяма власт. Откровение 13:2.

Sister White directly identifies the beast of verse two as the papacy, and that the dragon in the verse is pagan Rome. Pagan Rome gave three things to the papacy; “his power, and his seat, and great authority.”

Сестра Уайт пряко отъждествява звяра от втория стих с папството, а змея в стиха — с езическия Рим. Езическият Рим даде на папството три неща: „неговата сила, и престола му, и голяма власт“.

The military power was given by pagan Rome beginning with Clovis in the year 496. The “seat” to rule from, was given to the papacy in the year 330, when the emperor Constantine moved his capitol to Constantinople, leaving his former capitol city of Rome to the control of the papal church. In the year 533, the emperor Justinian decreed that the pope was the head of the church and the corrector of heretics, turning his “great authority” over to the pope of Rome. Verse twelve of Daniel chapter eight, identifies the time when a “host” was given, and that prophetic truth is testified to on many witnesses. From that point in time (beginning in the year 496), the papacy “prospered.”

Военната сила бе дадена от езическия Рим, започвайки с Хлодвиг, в годината 496. „Седалището“, от което да управлява, бе дадено на папството в годината 330, когато император Константин премести столицата си в Константинопол, оставяйки предишния си столичен град Рим под контрола на папската църква. В годината 533 император Юстиниан постанови, че папата е глава на църквата и изобличител на еретиците, като предаде своята „голяма власт“ на папата в Рим. Дванадесети стих от осма глава на Даниил посочва времето, когато бе дадено едно „войнство“, и тази пророческа истина е засвидетелствана от много свидетели. От този момент нататък (започвайки с годината 496) папството „благоденстваше“.

It would continue to “practice” and “prosper” until the end of the indignation against the northern kingdom of Israel ended in 1798, and the papacy received its deadly wound.

То щеше да продължи да „действа“ и да „преуспява“ до края на негодуванието против северното царство Израилево, който настъпи през 1798 г., когато папството получи смъртоносната си рана.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> И царят ще постъпва според волята си; и ще се възвеличи, и ще се издигне над всеки бог, и ще говори чудни неща против Бога на боговете, и ще преуспява, докато се изпълни негодуванието; защото определеното ще се извърши. Данаил 11:36.

Verse nine of chapter eight, describes masculine Rome (pagan Rome), and represents the three-step conquering process that pagan Rome accomplished, and which typified the three geographical areas that would be conquered in order for papal Rome to be established upon the throne of the earth, as represented by the three horns that were plucked up in chapter seven. Those two three-step conquering’s of pagan and papal Rome, represented the three geographical obstacles of modern Rome, in verses forty through forty-three of Daniel eleven. Then in chapter eight, verse eleven, the masculine little horn (pagan Rome) is again represented. In the verse, the sanctified logic is so sound, that the scornful men that rule Jerusalem were forced to introduce several theological lies in order to erect their counterfeit foundation.

Деветият стих на осма глава описва мъжкия Рим (езическия Рим) и представя трисъставния завоевателен процес, който езическият Рим осъществи и който предобразяваше трите географски области, които трябваше да бъдат покорени, за да бъде папският Рим утвърден на престола на земята, както е представено от трите рога, които бяха изтръгнати в седма глава. Тези две тройни завоевания на езическия и папския Рим представяха трите географски препятствия на съвременния Рим в стихове четиридесет до четиридесет и трети на Даниил единадесета глава. След това в осма глава, единадесети стих, мъжкият малък рог (езическият Рим) отново е представен. В този стих освещаваната логика е толкова здрава, че презрителните мъже, които управляват Ерусалим, бяха принудени да въведат няколко богословски лъжи, за да издигнат своята фалшива основа.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Да, той се възвеличи дори до Началника на войнството; и чрез него бе отнета всекидневната жертва, и мястото на Неговото светилище бе повалено. Даниил 8:11.

As we begin to address the counterfeit coins and jewels that have been introduced to Adventism since 1863, it should be noted that there are two primary fields of supposed theological expertise which Adventism boasts of, as their basis for upholding the doctrines of apostate Protestantism and Catholicism. The claim that the modern theologians of Adventism make is that they are either experts in biblical history, or experts in biblical languages. Their application of the verse, reveals the prophetic word has become as a sealed book unto them, and also reveals that their claim of being experts of the biblical languages is simply the modern manifestation of Pharisaism.

Когато започваме да разглеждаме фалшивите монети и скъпоценности, които са били въведени в адвентизма от 1863 г. насам, следва да се отбележи, че съществуват две основни области на предполагаема богословска компетентност, с които адвентизмът се хвали като основание за поддържането на доктрините на отстъпилото протестантство и католицизма. Твърдението, което правят съвременните богослови на адвентизма, е, че те са или специалисти по библейска история, или специалисти по библейските езици. Тяхното приложение на стиха разкрива, че пророческото слово е станало за тях като запечатана книга, и също така разкрива, че претенцията им да бъдат специалисти по библейските езици е просто съвременното проявление на фарисейството.

First is the disregard of the oscillation of the genders for the little horn in verse nine through twelve. If they were actually experts in the Hebrew language, they would not deny, or water down, the fact that Daniel purposely employed gender oscillation in the verses. The little horn is represented in both genders, and those genders go back and forth through the verses. The theologians try to cover this fact with rubbish and counterfeit coins, for it clearly identifies that verse eleven is identifying pagan, not papal Rome. They of course insist that the little horn of verse eleven is the pope, when it is actually pagan Rome.

Първото е пренебрегването на колебанието на родовете за малкия рог в стихове девети до дванадесети. Ако те действително бяха специалисти по еврейския език, не биха отричали или омаловажавали факта, че Даниил умишлено е употребил колебание на рода в тези стихове. Малкият рог е представен и в двата рода, и тези родове се редуват в стиховете. Богословите се опитват да прикрият този факт с безсмислици и фалшиви монети, понеже той ясно установява, че стих единадесети посочва езическия, а не папския Рим. Те, разбира се, настояват, че малкият рог от стих единадесети е папата, докато в действителност това е езическият Рим.

Once it is acknowledged that two of the four little horn verses are male and two are female, then it is simple to incorporate the biblical truth that a woman in Bible prophecy represents a church, and a man represents a state. Knowing this allows all who wish to see, that the little horn of verse eleven, is masculine Rome (pagan Rome), not feminine Rome (papal Rome).

Щом се признае, че два от четирите стиха за малкия рог са в мъжки род, а два — в женски род, тогава става лесно да се включи библейската истина, че жена в библейското пророчество представлява църква, а мъж представлява държава. Познаването на това позволява на всички, които желаят да видят, че малкият рог от единадесети стих е Рим в мъжки род (езическият Рим), а не Рим в женски род (папският Рим).

The verse then is understood as teaching that pagan Rome (he) magnified himself to the prince of the host, as did pagan Rome when it placed the prince of the host upon the cross of Calvary. Not only did pagan Rome magnify itself against Christ at the cross, the verse goes on to say that by him (pagan Rome) “the daily sacrifice was taken away.”

Следователно стихът се разбира като учещ, че езическият Рим (той) се превъзнесе до Княза на войнството, както постъпи езическият Рим, когато постави Княза на войнството на кръста на Голгота. Езическият Рим не само се превъзнесе против Христос на кръста, но стихът продължава, като казва, че чрез него (езическия Рим) „всекидневната жертва бе отнета“.

In the book of Daniel there are two Hebrew words that are both translated as “take away.” The words are “sur” and “rum”. Both words are used in the sanctuary service. Sur means to take away or remove, and when the ashes from the altar in the sanctuary were removed, the word used to describe the removal of the ashes is “sur”. The word “rum” means to lift up and exalt, and when the priest in the sanctuary was to lift up a wave offering, he was to “rum” (lift up) the offering. In verse eleven, pagan Rome (“the daily”) would “rum” (take away) paganism by lifting up and exalting the religion of paganism.

В книгата на Даниил има две еврейски думи, които и двете са преведени като „отнемам“. Думите са „sur“ и „rum“. И двете думи се използват в службата на светилището. Sur означава да се отнеме или да се премахне, и когато пепелта от олтара в светилището се отстраняваше, думата, използвана, за да се опише отстраняването на пепелта, е „sur“. Думата „rum“ означава да се издигне и възвиси, и когато свещеникът в светилището трябваше да издигне принос чрез възвяване, той трябваше да „rum“ (издигне) приноса. В единадесети стих езическият Рим („ежедневната“) щеше да „rum“ („отнеме“) езичеството, като го издигне и възвиси като религия на езичеството.

Pagan Rome would lift up and exalt the religion of paganism. The Adventist theologians that profess an expertise of biblical languages choose to treat every occurrence of “take away” in the book of Daniel as “remove”. They fail to acknowledge the distinct and precise writing of Daniel, and thus place themselves above the prophet Daniel.

Езическият Рим би издигнал и възвеличил религията на езичеството. Адвентните богослови, които претендират за експертност в библейските езици, избират да предават всяка поява на „отнема“ в книгата на Даниил като „премахва“. Те не успяват да признаят отчетливия и точен изказ на пророк Даниил и така се поставят над самия пророк Даниил.

The theologians that profess to understand the biblical languages provide arguments to justify why Daniel intended to mean the same thing, when he employed two different words. They provide long and tedious word studies to uphold their false claims. The theologians that profess to understand biblical history, argue that the false application is based upon recognizing that in different periods of history the same word might mean something different, and therefore when Daniel employed two different words, only a historical expert can identify what Daniel actually meant. It is important to identify these two false methods for they are employed often by the theologians who seek to hide from the methodology of “line upon line.”

Богословите, които твърдят, че разбират библейските езици, привеждат доводи, за да оправдаят защо Даниил уж е възнамерявал да каже едно и също, когато е употребил две различни думи. Те представят дълги и досадни словесни изследвания, за да поддържат своите лъжливи твърдения. Богословите, които твърдят, че разбират библейската история, изтъкват, че погрешното приложение се основава на признаването, че в различни периоди от историята една и съща дума може да означава нещо различно, и следователно, когато Даниил е употребил две различни думи, само исторически експерт може да установи какво всъщност е имал предвид Даниил. Важно е да бъдат разпознати тези два лъжливи метода, защото те често се използват от богословите, които се стремят да се укрият от методологията на „ред след ред“.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Да, той се възвеличи дори до Княза на войнството; и чрез него се отне всекидневната жертва, и мястото на светилището Му бе съборено. Даниил 8:11.

The word translated as “taken away” in the verse means to “lift up and exalt”. It does not mean to remove. This fact creates confusion and contradiction for the Adventist theologians, for their premises do not hold up under a simple evaluation of the verse, when the actual definition of the word Daniel used is applied to the verse. They argue the little horn of the verse is papal Rome, and therefore the verse would read that “by him” (papal Rome) “the daily was taken away.”

Думата, преведена в стиха като „отнето“, означава „издигна и възвиси“. Тя не означава да се премахне. Този факт поражда объркване и противоречие за адвентните богослови, защото техните предпоставки не издържат на проста проверка на стиха, когато към него се приложи действителното значение на думата, която Даниил е употребил. Те твърдят, че малкият рог в стиха е папският Рим, и следователно стихът би гласял, че „чрез него“ (папския Рим) „ежедневната служба бе издигната и възвисена“.

They of course have no problem including the added word that Sister White states directly was added by human wisdom and does not apply to the text.

Те, разбира се, нямат никакъв проблем да включат добавената дума, за която сестра Уайт изрично заявява, че е била добавена от човешка мъдрост и не се отнася за текста.

> “Then I saw in relation to the ‘daily’ (Daniel 8:12) that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text, and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry.” Early Writings, 74.

> „Тогава видях по отношение на „всекидневното“ (Даниил 8:12), че думата „жертва“ е била прибавена чрез човешка мъдрост и не принадлежи на текста, и че Господ даде правилното разбиране за него на онези, които възвестяваха вика за часа на съда.“ Ранни писания, 74.

They identify “the daily” as Christ’s sanctuary ministry, so the “daily sacrifice” upholds the concept that “the daily” is Christ sacrificial work in the heavenly sanctuary. But inspiration identifies that the word “sacrifice” “does not belong to the text”.

Те отъждествяват „всекидневната“ със служението на Христос в светилището, така че „всекидневната жертва“ поддържа схващането, че „всекидневната“ е жертвеното дело на Христос в небесното светилище. Но Вдъхновението посочва, че думата „жертва“ „не принадлежи на текста“.

When the drunkards of Ephraim identify “the daily” as Christ’s sanctuary work, the verse would then read, “by him” (papal Rome) “the daily was taken away,” or it would read, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was taken away.” They actually teach this falsehood. They insist that through the darkness of the papal rule the true understanding of Christ’s sanctuary ministry was removed from the minds of men.

Когато пияниците на Ефрем отъждествяват „ежедневната“ със служението на Христос в светилището, тогава стихът би гласял: „чрез него“ (папския Рим) „ежедневната бе отнета“, или би гласял: „чрез папската власт служението на Христос в светилището бе отнето“. Те действително преподават тази неистина. Те настояват, че чрез тъмнината на папското владичество истинското разбиране за служението на Христос в светилището е било отстранено от умовете на хората.

Yet the word translated as “take away,” does not mean to remove, it means to lift up and exalt. If the professed experts of biblical languages would correctly apply the meaning of the Hebrew word “rum,” to the passage, their rendition would need to say, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was lifted up and exalted.” When did the papacy ever lift up and exalt Christ?

Но думата, преведена като „отнема“, не означава да премахне; тя означава да издигне и възвиси. Ако самопровъзгласилите се специалисти по библейските езици правилно приложеха значението на еврейската дума „rum“ към този пасаж, техният превод би трябвало да гласи: „чрез папската власт служението на Христос в светилището бе издигнато и възвисено“. Кога папството някога е издигало и възвисявало Христос?

They seek to impose the definition of the Hebrew word “sur” upon the Hebrew word “rum.” Daniel uses the word “sur,” which means to remove, in connection with “the daily” in two other verses, but in verse eleven, Daniel chose the word “rum” meaning to lift up and exalt. Not only is the dish of fables concerning this verse foolishness because of the wresting of the meaning of the word translated as “take away,” but there was never a time when Christ’s sanctuary ministry was in any way removed from men.

Те се стремят да наложат значението на еврейската дума „sur“ върху еврейската дума „rum“. Даниил употребява думата „sur“, която означава да се отнеме, във връзка с „ежедневната“ в два други стиха, но в единадесети стих Даниил избира думата „rum“, означаваща да се издигне и възвиси. Не само че цялата измислена баснословна смес относно този стих е безумие поради изопачаването на значението на думата, преведена като „отнемам“, но никога не е имало време, когато Христовото служение в светилището по какъвто и да било начин да е било отнето от човеците.

> But this man, because he continueth ever, hath an unchangeable priesthood. Wherefore he is able also to save them to the uttermost that come unto God by him, seeing he ever liveth to make intercession for them. Hebrews 7:24, 25.

> Но Той, понеже пребъдва довека, има непреходно свещенство. Затова може и съвършено да спасява онези, които чрез Него пристъпват към Бога, тъй като винаги живее, за да ходатайства за тях. Евреи 7:24, 25.

To claim, as the Adventist theologians do, in an attempt to prop up their false application of the verse, that there was a period of time when the papacy exercised some type of power to remove Christ’s sanctuary intercession is absurd!

Да се твърди, както правят адвентните богослови, в опит да подкрепят своето лъжливо приложение на този стих, че е имало период от време, през който папството е упражнявало някакъв вид власт, за да премахне Христовото застъпничество в светилището, е абсурдно!

But the theologians do not teach that the verse identifies that the papacy lifted up and exalted Christ’s sanctuary ministry. They avoid the meaning of Daniel’s words, and the inspired counsel of Ellen White, to teach what they choose to teach in spite of the testimony of Daniel’s words.

Но богословите не учат, че стихът посочва, че папството е въздигнало и превъзнесло служението на Христос в светилището. Те избягват значението на думите на Даниил и вдъхновеното наставление на Елън Уайт, за да преподават онова, което сами избират да преподават, въпреки свидетелството на думите на Даниил.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Да, той се възвеличи дори до Княза на воинството, и чрез него всекидневната жертва бе отнета, и мястото на Неговото светилище бе повалено. Даниил 8:11.

The theologians teach that the verse means “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was removed,” and the removal of Christ’s sanctuary ministry from the minds of men is supported by the fact that in association with the removal, the place of Christ’s “sanctuary was cast down.” There is not one verse in God’s Word that identifies the heavenly sanctuary, which is where Christ performs his intercession, has ever been cast down. Nor is there any biblical passage that identifies that heaven itself, which is the “place of his sanctuary”, is ever cast down. Once again, the theologians place themselves above the prophet Daniel, for they insist that “the place of his sanctuary” in the verse is referring to God’s sanctuary, in spite of the fact that Daniel teaches directly opposite of that idea.

Богословите учат, че стихът означава: „чрез папската власт свещенослужението на Христос в светилището бе отнето“, а отнемането на Христовото свещенослужение в светилището от умовете на хората се подкрепя от факта, че във връзка с това отнемане мястото на Христовото „светилище биде повалено“. Няма нито един стих в Божието Слово, който да посочва, че небесното светилище, където Христос извършва Своето ходатайство, някога е било повалено. Нито пък има библейски пасаж, който да посочва, че самото небе, което е „мястото на Неговото светилище“, някога е било повалено. Още веднъж богословите поставят себе си над пророк Даниил, защото настояват, че „мястото на Неговото светилище“ в стиха се отнася за Божието светилище, въпреки факта, че Даниил учи точно на обратното на тази идея.

The professed experts of the Hebrew language insist that in the verse the Hebrew word “rum,” needs to be understood with the meaning of the Hebrew word “sur.” They also insist that the Hebrew word “miqdash” needs to be understood as the Hebrew word “qodesh.” “Miqdash” and “qodash” are both translated simply as “sanctuary” in the book of Daniel, yet they have different meanings. “Miqdash” represents any sanctuary, whether it is God’s sanctuary or a pagan sanctuary. It is the general word for sanctuary, but “qodesh” is only used in the Bible to represent God’s sanctuary.

Самопровъзгласилите се експерти по еврейски език настояват, че в този стих еврейската дума „rum“ трябва да бъде разбрана със значението на еврейската дума „sur“. Те също така настояват, че еврейската дума „miqdash“ трябва да бъде разбрана като еврейската дума „qodesh“. „Miqdash“ и „qodash“ и двете са преведени просто като „светилище“ в книгата на Даниил, но имат различни значения. „Miqdash“ обозначава всяко светилище, било то Божие светилище или езическо светилище. Това е общата дума за светилище, но „qodesh“ се употребява в Библията единствено за обозначаване на Божието светилище.

Daniel knew the difference between a pagan sanctuary and God’s sanctuary. If Daniel was going to identify a pagan sanctuary, he would use the word “miqdash.” It is amazing to me that the supposed experts of the Hebrew language never address the fact that in four consecutive verses, Daniel uses both words three times. Daniel’s usage of the two Hebrew words, both translated as “sanctuary” defines the meaning Daniel intended to be understood.

Даниил знаеше разликата между езическо светилище и Божието светилище. Ако Даниил възнамеряваше да посочи езическо светилище, той би използвал думата „микдаш“. Поразително е за мен, че предполагаемите специалисти по еврейски език никога не обръщат внимание на факта, че в четири последователни стиха Даниил използва и двете думи три пъти. Употребата от Даниил на двете еврейски думи, и двете превеждани като „светилище“, определя значението, което Даниил е възнамерявал да бъде разбрано.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:11–14.

> Да, той се възвеличи дори до Княза на войнството; и чрез него бе отнета всекидневната жертва, и мястото на Неговото светилище бе съборено. И войнство му биде предадено против всекидневната жертва поради престъплението; и то повали истината на земята; и действаше, и благоденстваше. Тогава чух един светец да говори; и друг светец каза на онзи определен светец, който говореше: Докога ще трае видението за всекидневната жертва и за престъплението на запустението, та и светилището, и войнството да бъдат предадени на потъпкване? И той ми каза: До две хиляди и триста денонощия; тогава светилището ще се очисти. Даниил 8:11–14.

In the very passage that includes the foundation of Adventism, Daniel employs two different Hebrew words that are both translated as “sanctuary.” In verses thirteen and fourteen Daniel chose to use the Hebrew word for “sanctuary,” that is only used biblically to identify God’s sanctuary, but in verse eleven, Daniel used the general or generic Hebrew word that can be God’s sanctuary, or it can be a pagan sanctuary.

Именно в самия пасаж, който включва основата на адвентизма, Даниил употребява две различни еврейски думи, и двете превеждани като „светилище“. В стихове тринадесети и четиринадесети Даниил избира да употреби еврейската дума за „светилище“, която библейски се използва единствено за обозначаване на Божието светилище; но в стих единадесети Даниил използва общата, родова еврейска дума, която може да означава Божието светилище, а може да означава и езическо светилище.

If Daniel had wanted to identify the “sanctuary” in verse eleven, as God’s sanctuary, he would have used the same Hebrew word that he used twice within the next three verses. It is absolutely clear that Daniel was making a distinction between a pagan sanctuary in verse eleven, and God’s sanctuary in verses thirteen and fourteen! But the drunkards of Ephraim argue that the “place of his sanctuary” that was “cast down,” in verse eleven, was the place of God’s sanctuary, though they avoid the word “place.”

Ако Даниил беше искал да отъждестви „светилището“ в единадесети стих като Божието светилище, той би използвал същата еврейска дума, която употребява два пъти в следващите три стиха. Съвършено ясно е, че Даниил прави разграничение между езическо светилище в единадесети стих и Божието светилище в тринадесети и четиринадесети стих! Но пияниците на Ефрем твърдят, че „мястото на неговото светилище“, което е било „съборено“, в единадесети стих, е било мястото на Божието светилище, макар да избягват думата „място“.

They teach that the papacy took away Christ’s ministry of intercession and cast down the truth of the heavenly sanctuary. But Daniel was clear that the “sanctuary” in verse eleven, was not God’s sanctuary, but a pagan sanctuary. Daniel was just as clear that it was not the “sanctuary” that was cast down, but “the place” of his sanctuary.

Те учат, че папството е отнело на Христос служението на ходатайство и е повалило истината за небесното светилище. Но Даниил ясно посочи, че „светилището“ в единадесети стих не беше Божието светилище, а езическо светилище. Даниил беше също тъй ясен, че не „светилището“ беше повалено, а „мястото“ на неговото светилище.

Refusing to acknowledge the purposeful gender oscillation of verses nine through twelve, the modern theologians adopted the definition of “the daily” that originated within apostate Protestantism, and began to construct a foundation upon the sand of human conjecture, tradition and custom. When they arrive at verse eleven, they even reject the inspired counsel of Sister White that identified that Miller’s understanding of “the daily” as paganism was correct, and begin to employ the art of misdirection and conjecture to defend their love of Catholic and Protestant theology.

Отказвайки да признаят целенасоченото колебание на рода в стихове девети до дванадесети, съвременните богослови възприеха определението за „всекидневната“, възникнало в отстъпилото протестантство, и започнаха да градят основа върху пясъка на човешките предположения, предание и обичай. Когато стигат до стих единадесети, те дори отхвърлят вдъхновения съвет на Сестра Уайт, която посочи, че разбирането на Милър за „всекидневната“ като езичество е правилно, и започват да използват изкуството на заблуждаването и предположението, за да защитят любовта си към католическото и протестантското богословие.

They change pagan Rome into papal Rome in the verse, and they force the definition of “remove” upon the word that means “lift up and exalt”. They define the satanic symbol of “the daily”, as a godly symbol, and then insist that a pagan temple is God’s temple, while avoiding the direct reference to “the place” of the sanctuary. And the “unlearned” (as Isaiah identifies them), who will only understand if the “learned” tell them it is so, accept the dish of fables unto their own destruction.

Те превръщат езическия Рим в папски Рим в стиха и насилствено налагат значението „премахвам“ върху дума, която означава „издигам и възвеличавам“. Те определят сатанинския символ на „ежедневната“ като богоугоден символ и след това настояват, че един езически храм е Божият храм, като същевременно избягват прякото позоваване на „мястото“ на светилището. А „неучените“ (както Исая ги определя), които ще разберат само ако „учените“ им кажат, че е така, приемат това блюдо от басни за собствената си погибел.

We will continue our consideration of the increase of the knowledge represented as the jewels in Miller’s dream in the next article.

В следващата статия ще продължим нашето разглеждане на увеличаването на познанието, представено като скъпоценните камъни в съня на Милър.

> “The apostle Paul warns us that ‘some shall depart from the faith, giving heed to seducing spirits, and doctrines of devils.’ This is what we may expect. Our greatest trials will come because of that class who have once advocated the truth, but who turn from it to the world, and trample it under their feet in hate and derision. God has a work for his faithful servants to do. The attacks of the enemy must be met with the truth of his word. Falsehood must be unmasked, its true character must be revealed, and the light of the law of Jehovah must shine forth into the moral darkness of the world. We are to present the claims of his word. We shall not be held guiltless if we neglect this solemn duty. But while we stand in defense of the truth, let us not stand in defense of self, and make a great ado because we are called to bear reproach and misrepresentation. Let us not pity ourselves, but be very jealous for the law of the Most High.

> „Апостол Павел ни предупреждава, че „някои ще отстъпят от вярата, като внимават на прелъстителни духове и бесовски учения“. Това е, което можем да очакваме. Най-големите ни изпитания ще дойдат поради онази категория хора, които някога са защитавали истината, но се отвръщат от нея към света и я потъпкват с омраза и присмех. Бог има дело за Своите верни слуги. Нападките на врага трябва да бъдат посрещнати с истината на Неговото слово. Лъжата трябва да бъде разобличена, истинският ѝ характер трябва да бъде разкрит, и светлината на закона на Йехова трябва да заблести в нравствения мрак на света. Ние трябва да представяме изискванията на Неговото слово. Няма да бъдем без вина, ако пренебрегнем този тържествен дълг. Но докато стоим в защита на истината, нека не стоим в защита на себе си и да вдигаме голям шум, защото сме призовани да понасяме укор и злословие. Нека не съжаляваме себе си, а да бъдем твърде ревностни за закона на Всевишния.“

> “Says the apostle, ‘The time will come when they will not endure sound doctrine; but after their own lusts shall they heap to themselves teachers, having itching ears; and they shall turn away their ears from the truth, and shall be turned unto fables.’ On every side we see men easily led captive by the delusive imaginations of those who make void the word of God; but when the truth is brought before them, they are filled with impatience and anger. But the exhortation of the apostle to the servant of God is, ‘Watch thou in all things, endure afflictions, do the work of an evangelist, make full proof of thy ministry.’ In his day some left the cause of the Lord. He writes, ‘Demas hath forsaken me, having loved this present world;’ and again, he says, ‘Alexander the coppersmith did me much evil: the Lord reward him according to his works: of whom be thou ware also; for he hath greatly withstood our words.’

> „Апостолът казва: „Ще дойде време, когато няма да търпят здравото учение, но по своите страсти ще си натрупат учители, понеже слухът им гъделичка; и ще отвърнат ушите си от истината и ще се обърнат към басни.“ Отвсякъде виждаме хора, които лесно биват пленявани от измамливите въображения на онези, които обезсилват Божието слово; но когато истината им бъде представена, те се изпълват с нетърпение и гняв. Но увещанието на апостола към Божия служител е: „А ти бъди трезвен във всичко, понасяй страдания, върши делото на благовестител, изпълнявай докрай служението си.“ В негово време някои оставиха делото на Господа. Той пише: „Димас ме остави, понеже обикна сегашния свят“; и още казва: „Медникарят Александър ми стори много зло; Господ ще му въздаде според делата му; от него и ти се пази, защото той много се противеше на нашите думи.“

> “Prophets and apostles experienced similar trials of opposition and reproach, and even the spotless Lamb of God was tempted in all points like as we are. He bore the contradiction of sinners against himself.

> „Пророците и апостолите преживяваха подобни изпитания на съпротива и укор, а дори и непорочният Божий Агнец беше изкушаван във всичко, както и ние. Той понесе противоречието на грешниците против Себе Си.

> “Every warning for this time must be faithfully delivered; but ‘the servant of the Lord must not strive; but be gentle unto all men, apt to teach, patient; in meekness instructing those that oppose themselves.’ We must cherish carefully the words of our God lest we be contaminated by the deceptive workings of those who have left the faith. We are to resist their spirit and influence with the same weapon our Master used when assailed by the prince of darkness,—‘It is written.’ We should learn to use the word of God skillfully. The exhortation is, ‘Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth.’ There must be diligent work and earnest prayer and faith to meet the winding error of false teachers and seducers; for ‘in the last days perilous times shall come. For men shall be lovers of their own selves, covetous, boasters, proud, blasphemers, disobedient to parents, unthankful, unholy, without natural affection, truce-breakers, false accusers, incontinent, fierce, despisers of those that are good, traitors, heady, high-minded, lovers of pleasures more than lovers of God; having a form of godliness, but denying the power thereof: from such turn away.’ These words portray the character of the men the servants of God will have to meet. ‘False accusers,’ ‘despisers of those that are good,’ will attack those who are faithful to their God in this degenerate age. But the embassador of Heaven must manifest the spirit that was displayed in the Master. In humility and love he must labor for the salvation of men.

> „Всяко предупреждение за това време трябва вярно да бъде предадено; но „слугата на Господа не бива да се кара, а да бъде кротък към всички, способен да поучава, търпелив; с кротост да наставлява онези, които се противят сами на себе си“. Трябва грижливо да пазим думите на нашия Бог, за да не бъдем заразени от измамните действия на онези, които са отстъпили от вярата. Ние трябва да се противопоставяме на техния дух и влияние със същото оръжие, което нашият Учител употреби, когато бе нападнат от княза на тъмнината, — „Писано е“. Трябва да се научим да служим умело със словото Божие. Наставлението е: „Старай се да се представиш одобрен пред Бога, работник, който няма от що да се срамува, като право разяснява словото на истината.“ Нужни са усърден труд, искрена молитва и вяра, за да се посрещне извратеното заблуждение на лъжливите учители и съблазнители; защото „в последните дни ще настанат усилни времена. Защото човеците ще бъдат себелюбиви, сребролюбиви, самохвалци, горделиви, хулители, непокорни на родители, неблагодарни, нечестиви, без естествена привързаност, непримирими, клеветници, невъздържани, свирепи, неприятели на доброто, предатели, безразсъдни, надути, сластолюбиви повече, отколкото боголюбиви; имащи вид на благочестие, но отречени от силата му: от такива се отвръщай.“ Тези думи изобразяват характера на хората, с които слугите на Бога ще трябва да се срещат. „Клеветници“, „неприятели на доброто“ ще нападат онези, които са верни на своя Бог в този покварен век. Но посланикът на Небето трябва да проявява духа, който бе явен в Учителя. В смирение и любов той трябва да се труди за спасението на човеците.

> “Paul continues concerning those who oppose the work of God, comparing them to the men who made war against the faithful in the time of ancient Israel. He says: ‘Now as Jannes and Jambres withstood Moses, so do these also resist the truth; men of corrupt minds, reprobate concerning the faith. But they shall proceed no further: for their folly shall be manifest unto all men, as theirs also was.’ We know that the time is coming when the folly of warring against God will be revealed. We can afford to wait in calm patience and trust, no matter how much maligned and despised; for ‘nothing is secret, that shall not be made manifest,’ and those who honor God shall be honored by him in the presence of men and angels. We are to share in the sufferings of the reformers. It is written, ‘The reproaches of them that reproached thee fell on me.’ Christ understands our grief. Not one of us is called to bear the cross alone. The suffering Man of Calvary is touched with the feeling of our woes, and as he has suffered being tempted, he is able also to succor them that are in sorrow and trial for his sake. ‘Yea, and all that will live godly in Christ Jesus shall suffer persecution. But evil men and seducers shall wax worse and worse, deceiving, and being deceived. But continue thou in the things which thou hast learned.’” Review and Herald, January 10, 1888.

> „Павел продължава относно онези, които се противопоставят на Божието дело, като ги сравнява с мъжете, които водеха война против верните във времето на древния Израил. Той казва: „И както Яний и Ямврий се противиха на Моисей, така и тия се противят на истината; човеци с покварен ум, неодобрени по отношение на вярата. Но няма да успеят повече; защото безумието им ще стане явно на всички, както стана и тяхното.“ Ние знаем, че идва време, когато ще се открие безумието на воюването против Бога. Можем да си позволим да чакаме в спокойно търпение и доверие, колкото и да ни клеветят и презират; защото „няма нищо тайно, което да не стане явно“, и онези, които почитат Бога, ще бъдат почетени от Него пред човеци и ангели. Ние трябва да участваме в страданията на реформаторите. Писано е: „Укорите на онези, които укоряваха Тебе, паднаха върху Мене.“ Христос разбира нашата скръб. Никой от нас не е призован да носи кръста сам. Страдалецът от Голгота се трогва от чувството за нашите скърби и, понеже Сам е страдал, бидейки изкушаван, може и да помага на онези, които са в печал и изпитание заради Него. „Да! И всички, които желаят да живеят благочестиво в Христа Исуса, ще бъдат гонени. А злите човеци и измамниците ще се влошават повече и повече, мамейки и бивайки мамени. А ти постоянствай в това, което си научил.“ Review and Herald, 10 януари 1888 г.

Back to Articles