Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Five

Книгата на Даниил — сто петдесет и пета част

Unveiling Daniel’s Last Vision: A Parallel Journey of the Wise Virgins

Разкриване на последното видение на Даниил: Паралелно пътуване на мъдрите девици

Author

Jeff Pippenger

Published

March 24, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We have begun our consideration of Daniel’s last vision by identifying Daniel as a symbol of God’s last day covenant people, and we have used the first verse in conjunction with the last chapter to begin to identify the prophetic characteristics of those last day people represented by Belteshazzar. God’s last day covenant people represent the Millerites of the movement of the first angel, and the one hundred and forty-four thousand of the movement of the third angel. The Millerites fulfilled the parable of the ten virgins, and that parable is repeated to the very letter in the last days.

Започнахме разглеждането на последното видение на Даниил, като определихме Даниил като символ на Божия заветен народ в последните дни, и използвахме първия стих във връзка с последната глава, за да започнем да определяме пророческите характеристики на онзи народ от последните дни, представен от Валтасар. Божият заветен народ в последните дни представлява милеритите от движението на първия ангел и сто четиридесет и четирите хиляди от движението на третия ангел. Милеритите изпълниха притчата за десетте девици и тази притча се повтаря до най-малката буква в последните дни.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „Често ме насочват към притчата за десетте девици, пет от които бяха мъдри, а пет неразумни. Тази притча е била и ще бъде изпълнена до най-малката буква, защото има особено приложение за настоящото време и, подобно на вестта на третия ангел, е била изпълнена и ще продължи да бъде настояща истина до края на времето.“ Review and Herald, 19 август 1890 г.

The experience of both movements of the last days, is the experience of Adventism.

Опитността и на двете движения на последните дни е опитността на адвентизма.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> „Притчата за десетте девици от Матей 25 също така илюстрира опитността на адвентния народ.“ Великата борба, 393.

The Millerites represented the movement of the first angel, and their experience was also represented by the church of Philadelphia. In 1856, the Philadelphian Millerite movement transitioned to the Laodicean movement, and in the rebellion of 1863, it further transitioned into the Laodicean Seventh-day Adventist church.

Милеритите представляваха движението на първия ангел, а тяхната опитност бе представена също и от църквата във Филаделфия. През 1856 г. филаделфийското милеритско движение премина в лаодикийското движение, а при отстъплението през 1863 г. то по-нататък премина в лаодикийската Църква на адвентистите от седмия ден.

The one hundred and forty-four thousand represent the movement of the third angel, and their experience was also represented by the church of Philadelphia. In 1989, the book of Daniel was unsealed to the Laodicean Seventh-day Adventist church, and on September 11, 2001, the Laodicean Adventist movement began, and in July of 2023, the transition back to the Philadelphian movement arrived.

Сто четиридесет и четирите хиляди представляват движението на третия ангел, а тяхната опитност бе представена и чрез Филаделфийската църква. През 1989 г. книгата на Даниил бе разпечатана за Лаодикийската църква на адвентистите от седмия ден, а на 11 септември 2001 г. започна Лаодикийското адвентно движение, и през юли 2023 г. настъпи преходът обратно към Филаделфийското движение.

Belteshazzar, or Daniel represents the Philadelphian movement of the last days, that repeats the Philadelphian movement of the Millerites “to the very letter.” The first verse of the last vision represents those last day people, and the last testimony of the last vision must agree with the first testimony of the last vision. The purification process of Daniel chapter twelve identifies the increase of knowledge, and the two classes that are thereby produced. Belteshazzar is the ultimate representation of the wise of the last days. In Daniel chapter twelve there are at least five prophetic truths that were anchors for the Millerite movement, which must be repeated in the movement of the third angel.

Валтасар, или Даниил, представлява филаделфийското движение на последните дни, което повтаря филаделфийското движение на милеристите „до най-малката буква“. Първият стих на последното видение представя този народ на последните дни, а последното свидетелство на последното видение трябва да бъде в съгласие с първото свидетелство на последното видение. Процесът на очистване в дванадесетата глава на Даниил посочва увеличаването на познанието и двата класа, които по този начин се пораждат. Валтасар е върховното представяне на мъдрите в последните дни. В дванадесетата глава на Даниил има най-малко пет пророчески истини, които са били котви за движението на милеристите и които трябва да бъдат повторени в движението на третия ангел.

The first is the purification process that produces two classes of worshippers, and therefore fulfills the parable of the ten virgins in both the beginning and ending movements.

Първият е процесът на очистване, който произвежда две класи поклонници и по този начин изпълнява притчата за десетте девици както в началното, така и в заключителното движение.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. . .. And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:4, 9, 10.

> Но ти, Данииле, затвори думите и запечатай книгата до времето на края: мнозина ще тичат насам-натам и знанието ще се умножи.... И каза: Иди си, Данииле; защото думите са затворени и запечатани до времето на края. Мнозина ще се очистят, ще се избелят и ще бъдат изпитани; а нечестивите ще вършат нечестие; и никой от нечестивите няма да разбере; но разумните ще разберат. Даниил 12:4, 9, 10.

The distinction between the wise and the wicked (foolish), is based upon their understanding (mentally dividing) the increase of knowledge that is opened up at the time of the end, either in 1798 for the Millerites, or 1989 for the one hundred and forty-four thousand. God’s people are required to know that Adventism is the experience of the parable of the ten virgins, for without that understanding they will not seek to understand when the “time of the end” for the final generation arrived, or what was the message that was then unsealed. Without the understanding that the Adventist experience is a three-step testing process, based upon a progressive development of truth, which leads to a “life-or-death” outcome it is impossible to recognize the high calling of every Seventh-day Adventist. Belteshazzar represents a people who know they went through the purification process represented as being “purified, made white, and tried.” That very three-step purification process is specifically identified as the work of the Holy Spirit.

Разграничението между мъдрите и нечестивите (безумните) се основава върху тяхното разбиране (мислено разграничаване) на прираста на познанието, което се открива във времето на края — било през 1798 г. за милеритите, или през 1989 г. за сто четиридесет и четирите хиляди. От Божия народ се изисква да знае, че адвентизмът е преживяването на притчата за десетте девици, защото без това разбиране той няма да се стреми да разбере кога е настъпило „времето на края“ за последното поколение, нито каква е била вестта, която тогава е била разпечатана. Без разбирането, че адвентното преживяване е тристепенен процес на изпитване, основан върху прогресивно развитие на истината, което води до изход „живот или смърт“, е невъзможно да се разпознае високото призвание на всеки адвентист от седмия ден. Валтасар представлява един народ, който знае, че е преминал през очистителния процес, представен като „очистени, избелени и изпитани“. Именно този тристепенен очистителен процес е изрично определен като делото на Светия Дух.

> Nevertheless I tell you the truth; It is expedient for you that I go away: for if I go not away, the Comforter will not come unto you; but if I depart, I will send him unto you. And when he is come, he will reprove the world of sin, and of righteousness, and of judgment: Of sin, because they believe not on me; Of righteousness, because I go to my Father, and ye see me no more; Of judgment, because the prince of this world is judged. I have yet many things to say unto you, but ye cannot bear them now. Howbeit when he, the Spirit of truth, is come, he will guide you into all truth: for he shall not speak of himself; but whatsoever he shall hear, that shall he speak: and he will show you things to come. John 16:7–13.

> Обаче Аз ви казвам истината: за вас е по-добре Аз да си отида; защото, ако не си отида, Утешителят няма да дойде при вас; но ако си отида, ще ви Го изпратя. И когато дойде Той, ще изобличи света за грях, за правда и за съд: за грях, защото не вярват в Мен; за правда, защото отивам при Отца Си и вече няма да Ме виждате; за съд, защото князът на този свят е осъден. Имам още много неща да ви казвам, но сега не можете да ги понесете. А когато дойде Той, Духът на истината, ще ви упътва на всяка истина; защото няма да говори от Себе Си, но каквото чуе, това ще говори; и ще ви извести идните неща. Йоан 16:7–13.

The work of the Holy Spirit in guiding the wise virgins into “all truth,” requires that He reproves, which means to admonish or convict, the world of sin, righteousness and judgment, which is the very same three steps that produces either a wise or foolish virgin in Daniel chapter twelve. The message that Jesus identified as the work of the Holy Spirit is the “oil,” that reveals the distinction between the wise and the wicked in Daniel twelve. God’s last day people must understand the increase of knowledge for their generation, and that knowledge includes their recognition that they are either foolish or wise virgins in the parable of Matthew chapter twenty-five.

Делото на Светия Дух в това да направлява мъдрите девици „във всяка истина“ изисква Той да изобличава, тоест да увещава или да довежда до убеждение, света за грях, правда и съд — именно същите три стъпки, които в дванадесета глава на Даниил произвеждат или мъдра, или неразумна девица. Вестта, която Исус определи като дело на Светия Дух, е „маслото“, което разкрива разграничението между мъдрите и нечестивите в Даниил 12. Божият народ в последните дни трябва да разбира увеличаването на знанието за своето поколение, и това знание включва тяхното осъзнаване, че в притчата от Матей, двадесет и пета глава, те са или неразумни, или мъдри девици.

> “John was shown these things in holy vision. He saw the company represented by the five wise virgins, with their lamps trimmed and burning, and he exclaimed in rapture, ‘Here is the patience of the saints; here are they that keep the commandments of God and the faith of Jesus. And I heard a voice from heaven saying unto me, Write, Blessed are the dead which die in the Lord from henceforth: Yea, saith the Spirit, that they may rest from their labors; and their works do follow them.’

> „На Йоан бяха показани тези неща в свято видение. Той видя групата, представена от петте мъдри девици, с приготвени и горящи светилници, и възкликна във възторг: „Тук е търпението на светиите; тук са онези, които пазят Божиите заповеди и вярата Иисусова. И чух глас от небето, който ми казваше: Пиши: Блажени са мъртвите, които умират в Господа отсега нататък. Да, казва Духът, за да си починат от трудовете си; и делата им ги следват.“

> “Many who heard the first and second angels’ messages thought they would live to see Christ coming in the clouds of heaven. Had all who claimed to believe the truth acted their part as wise virgins, the message would ere this have been proclaimed to every nation, kindred, tongue, and people. But five were wise and five were foolish. The truth should have been proclaimed by the ten virgins, but only five had made the provision essential to join that company who walked in the light that had come to them. The third angel’s message was needed. This proclamation was to be made. Many who went forth to meet the Bridegroom under the messages of the first and second angels, refused the third angel’s message, the last testing message to be given to the world.

> „Мнозина, които чуха вестите на първия и втория ангел, мислеха, че ще доживеят да видят Христос да идва в небесните облаци. Ако всички, които изповядваха, че вярват в истината, бяха изпълнили своя дял като мъдрите девици, вестта досега би била прогласена на всеки народ, племе, език и люде. Но пет бяха мъдри и пет бяха неразумни. Истината трябваше да бъде прогласена от десетте девици, но само пет бяха направили приготовлението, необходимо, за да се присъединят към онези, които ходеха в светлината, дошла при тях. Вестта на третия ангел беше необходима. Това прогласяване трябваше да бъде извършено. Мнозина, които излязоха да посрещнат Младоженеца под вестите на първия и втория ангел, отказаха вестта на третия ангел, последната изпитателна вест, която трябва да бъде дадена на света.“

> “A similar work will be accomplished when that other angel, represented in Revelation 18, gives his message. The first, second, and third angels’ messages will need to be repeated. The call will be given to the church, ‘Come out of her, My people, that ye be not partakers of her sins.’ ‘Babylon, the great, is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. For all nations have drunk of the wine of the wrath of her fornication, and the kings of the earth have committed fornication with her, and the merchants of the earth are waxed rich through the abundance of her delicacies…. Come out of her, My people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues: for her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities’ [Revelation 18:2–5].

> „Подобно дело ще бъде извършено, когато онзи друг ангел, представен в Откровение 18, даде своята вест. Вестите на първия, втория и третия ангел ще трябва да бъдат повторени. Към църквата ще бъде отправен призивът: „Излезте от нея, люде Мои, за да не участвате в греховете ѝ.“ „Падна, падна Вавилон великият и стана жилище на бесове, свърталище на всеки нечист дух и клетка на всяка нечиста и омразна птица. Защото всички народи пиха от виното на яростта на нейното блудстване, и земните царе блудстваха с нея, и земните търговци забогатяха от изобилието на нейния разкош…. Излезте от нея, люде Мои, за да не участвате в греховете ѝ и да не получите от язвите ѝ; защото греховете ѝ стигнаха до небето и Бог си спомни нейните беззакония“ [Откровение 18:2–5].

> “Take each verse of this chapter, and read it carefully, especially the last two: ‘And the light of a candle shall shine no more at all in thee; and the voice of the bridegroom and of the bride shall be heard no more at all in thee: for thy merchants were the great men of the earth; for by thy sorceries were all nations deceived. And in her was found the blood of prophets, and of saints, and of all that were slain upon the earth.’

> „Вземете всеки стих от тази глава и го прочетете внимателно, особено последните два: „И светлината на светило никак вече няма да свети в тебе; и гласът на младоженеца и на невестата никак вече няма да се чуе в тебе; защото твоите търговци бяха великите мъже на земята; защото чрез твоите магии бяха измамени всички народи. И в нея се намери кръвта на пророци и на светии, и на всички, които са били избити по земята.“

> “The parable of the ten virgins was given by Christ Himself, and every specification should be carefully studied. A time will come when the door will be shut. We are represented either by the wise or the foolish virgins. We cannot now distinguish, nor have we authority to say, who are wise and who foolish. There are those who hold the truth in unrighteousness, and these appear outwardly like the wise.” Manuscript Releases, volume 16, 270.

> „Притчата за десетте девици бе дадена от Самия Христос и всяка нейна подробност трябва да бъде внимателно изучавана. Ще дойде време, когато вратата ще бъде затворена. Ние сме представени или от мъдрите, или от неразумните девици. Сега не можем да различим, нито имаме право да кажем, кои са мъдри и кои неразумни. Има такива, които държат истината в неправда, и те външно приличат на мъдрите.“ Manuscript Releases, том 16, 270.

As Adventists who are to call men and women out of Babylon at the soon-coming Sunday law, we “are represented either by the wise or the foolish virgins.” The company that John saw “represented by the five wise virgins, with their lamps trimmed and burning,” who John further identified as those who possess “the patience of the saints,” and who “keep the commandments of God and the faith of Jesus” are the one hundred and forty-four thousand who are required to keep God’s commandments, exercise the faith of Jesus, and know they are the virgins in the parable of Matthew twenty-five. Not only do they need to understand that they are either wise or foolish virgins, but they must repeat the experience represented by Daniel as being “purified, made white and tried.”

Като адвентисти, които трябва да призоват мъже и жени да излязат от Вавилон при скоро настъпващия неделен закон, ние „сме представени или чрез разумните, или чрез неразумните девици“. Групата, която Йоан видя, „представена чрез петте разумни девици, с приготвени и горящи светилници“, която Йоан по-нататък определи като онези, които притежават „търпението на светиите“ и които „пазят Божиите заповеди и вярата в Исус“, са сто четиридесет и четирите хиляди, от които се изисква да пазят Божиите заповеди, да упражняват вярата на Исус и да знаят, че те са девиците в притчата от Матей двадесет и пета глава. Те не само трябва да разбират, че са или разумни, или неразумни девици, но трябва и да повторят опитността, представена чрез Даниил като „очистени, избелени и изпитани“.

> And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:3–5.

> И пееха като че ли нова песен пред престола и пред четирите живи същества, и пред старците; и никой не можеше да научи тази песен, освен стоте четиридесет и четири хиляди, които бяха изкупени от земята. Те са онези, които не са се осквернили с жени; защото са девственици. Те са онези, които следват Агнето, където и да отива То. Те бяха изкупени измежду човеците като първите плодове за Бога и за Агнето. И в устата им не се намери лукавство; защото са без недостатък пред престола Божий. Откровение 14:3–5.

There are at least five truths represented in Daniel chapter twelve, which are truths associated with the Millerite movement of the first angel, that will be repeated and understood more fully by the movement of the one hundred and forty-four thousand. One of those truths is the three-step purification process associated with the parable of the ten virgins. The first truth William Miller understood in terms of prophetic time, was the “seven times,” of Leviticus twenty-six, and that truth is identified in Daniel twelve, and it is the first truth of Millerite history that is there mentioned.

Има най-малко пет истини, представени в дванадесета глава на Даниил, които са истини, свързани с милеристкото движение на първия ангел, и които ще бъдат повторени и по-пълно разбрани от движението на сто четиридесет и четирите хиляди. Една от тези истини е трисъставният процес на очистване, свързан с притчата за десетте девици. Първата истина, която Уилям Милър разбра по отношение на пророческото време, беше „седемте времена“ от Левит двадесет и шеста глава, и тази истина е посочена в Даниил 12, и тя е първата истина от милеристката история, която се споменава там.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Then I Daniel looked, and, behold, there stood other two, the one on this side of the bank of the river, and the other on that side of the bank of the river. And one said to the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, How long shall it be to the end of these wonders? And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished. And I heard, but I understood not: then said I, O my Lord, what shall be the end of these things? And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:4–10.

> Но ти, Данииле, затвори думите и запечатай книгата до времето на края; мнозина ще тичат насам-натам и знанието ще се умножи. Тогава аз, Даниил, погледнах, и ето, стояха други двама, единият от тази страна на речния бряг, а другият от онази страна на речния бряг. И един каза на мъжа, облечен в ленени дрехи, който беше над водите на реката: Колко време ще има до края на тези чудеса? И чух мъжа, облечен в ленени дрехи, който беше над водите на реката, когато вдигна дясната си ръка и лявата си ръка към небето и се закле в Онзи, Който живее довека, че ще бъде за време, времена и половина; и когато се свърши разпръсването на силата на святия народ, всичко това ще се изпълни. И чух, но не разбрах; тогава казах: Господарю мой, какъв ще бъде краят на това? А той рече: Иди си, Данииле, защото думите са затворени и запечатани до времето на края. Мнозина ще се очистят, ще се избелят и ще бъдат изпитани; а нечестивите ще вършат нечестие; и никой от нечестивите няма да разбере; но разумните ще разберат. Даниил 12:4–10.

This passage begins with the book of Daniel being sealed up until the time of the end, and the passage concludes with the book of Daniel being sealed up to the time of the end. Between the first and last sealings of Daniel’s words, the sworn testimony of “Him, that liveth forever,” was “that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished.”

Този пасаж започва с това, че книгата на Даниил е запечатана до времето на края, и пасажът завършва с това, че книгата на Даниил е запечатана до времето на края. Между първото и последното запечатване на думите на Даниил, клетвеното свидетелство на „Оня, Който живее до вечни векове“, беше „че това ще бъде за време, времена и половина време; и когато приключи разпръскването на силата на светия народ, всичко това ще се изпълни“.

The One who provided this sworn testimony was the One who was upon the waters, clothed in linen. Daniel saw an angel on one bank of the Hiddekel River and another angel on the other bank, and one of those angel’s asked a question, which the One upon the waters answered. The question was, “How long?” This is the same first two words of the question asked in verse thirteen of Daniel chapter eight.

Този, Който даде това потвърдено с клетва свидетелство, беше Онзи, Който стоеше над водите, облечен в ленени дрехи. Даниил видя ангел на единия бряг на река Хидекел и друг ангел на другия бряг, и един от тези ангели зададе въпрос, на който Онзи над водите отговори. Въпросът беше: „Докога?“ Това са същите първи две думи от въпроса, зададен в тринадесети стих на осма глава от книгата на Даниил.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Тогава чух един светец да говори; и друг светец рече на онзи светец, който говореше: Докога ще трае видението за всекидневната жертва и за престъплението на запустението, за да бъдат и светилището, и воинството предадени на потъпкване? А той ми каза: До две хиляди и триста денонощия; тогава светилището ще се очисти. Даниил 8:13, 14.

The same prophetic structure is found in both conversations, except that in chapter eight, Daniel is by the Ulai River, and not the Hiddekel River. In chapter eight an angel (saint) “said unto that certain saint which spake, how long.” The Hebrew word translated as “that certain saint,” is the Hebrew word “Palmoni,” meaning the Wonderful Numberer, or the Numberer of Secrets. In chapter eight Jesus (the Wonderful Numberer) was speaking, and another saint asked Jesus (that certain saint), “how long.”

Една и съща пророческа структура се открива и в двата разговора, с изключение на това, че в осма глава Даниил е при река Улай, а не при река Хидекел. В осма глава един ангел (светия) „каза на онзи светия, който говореше: докога“. Еврейската дума, преведена като „онзи светия“, е еврейската дума „Палмони“, която означава Чудният Изчислител, или Изчислителят на тайните. В осма глава Исус (Чудният Изчислител) говореше, а друг светия попита Исус (онзи светия): „докога“.

In chapter twelve, the One who is standing on the water is asked by an angel who was on one of the banks of the Hiddekel River, “how long.” These two passages must be considered together, line upon line. The first question of chapter eight is “how long is the vision concerning the trampling down of the sanctuary and host, that is accomplished first by paganism, and then by papalism?” The question of chapter twelve is, “how long shall it be to the end of these wonders.” The sworn answer is then given by Palmoni, the Wonderful Numberer who was clothed in linen and standing upon the waters, “it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished.”

В дванадесета глава към Онзи, Който стои над водата, е отправен въпрос от ангел, който беше на единия бряг на реката Хидекел: „докога“. Тези два пасажа трябва да се разглеждат заедно, ред върху ред. Първият въпрос в осма глава е: „докога е видението за потъпкването на светилището и на множеството, извършвано най-напред от езичеството, а след това от папството?“ Въпросът в дванадесета глава е: „докога ще бъде до края на тези чудеса“. След това клетвеният отговор е даден от Палмони, Чудният Брояч, Който беше облечен в лен и стоеше над водите: „ще бъде за време, времена и половина време; и когато довърши разпръсването на силата на светия народ, всичко това ще се свърши.“

The questions of the Ulai and Hiddekel Rivers are “how long shall be the vision of the scattering of God’s people that is accomplished by paganism and then papalism as they trample down the sanctuary and host?” The answer is the trampling down ends in 1798, when the work of Palmoni in raising up the Millerite temple begins, and then ends forty-six years later in 1844 when the sanctuary was to be cleansed.

Въпросите на реките Улай и Хидекел са: „докога ще трае видението за разпръсването на Божия народ, осъществявано първо чрез езичеството, а после чрез папството, докато те потъпкват светилището и войнството?“ Отговорът е, че потъпкването приключва през 1798 г., когато започва делото на Палмони по издигането на милеритския храм, а след това завършва четиридесет и шест години по-късно, през 1844 г., когато светилището трябваше да бъде очистено.

In chapter twelve Daniel heard the conversation, “but I understood not.” Daniel expressed a desire to understand, as represented by him asking Christ. “O my Lord, what shall be the end of these things?” His expression of desire to understand represented the desire of the wise virgins to understand, for the entire dialogue was placed between the two references of the book of Daniel being sealed to the time of the end. Daniel represented the desire placed upon William Miller to understand the truth which was unsealed in 1798, and the first truth he was led to recognize was the trampling down of the sanctuary and host, first by paganism and then papalism during the period when the power of the holy people was scattered in fulfillment of the “seven times,” of Leviticus twenty-six.

В дванадесета глава Даниил чу разговора, „но не разбрах“. Даниил изрази желание да разбере, както е представено в това, че той попита Христос: „Господарю мой, какъв ще бъде краят на тези неща?“ Изразеното от него желание да разбере представляваше желанието на мъдрите девици да разберат, защото целият диалог бе поставен между двете препратки към това, че книгата на Даниил е запечатана до времето на края. Даниил представляваше желанието, вложено у Уилям Милър, да разбере истината, която бе разпечатана през 1798 година, а първата истина, която бе поведен да разпознае, беше потъпкването на светилището и множеството, първо от езичеството, а после от папството през периода, когато силата на светия народ бе разпръсната в изпълнение на „седемте времена“ от Левит двадесет и шеста глава.

Miller’s desire to know the truth is represented by Daniel’s desire, but Miller’s understanding was incomplete. Daniel represents Miller’s desire, and Belteshazzar represents those that have a complete understanding of the thing and the vision. There are at least five important truths that were part of the experience of the Millerites in chapter twelve of Daniel, that will find a parallel counterpart in the history of the one hundred and forty-four thousand. One is that they fulfilled and understood that they were fulfilling the parable of the ten virgins, with its three-step testing process, and the other is that they understand the foundation stone of the “seven times,” of Leviticus chapter twenty-six.

Желанието на Милър да познае истината е представено чрез желанието на Даниил, но разбирането на Милър беше непълно. Даниил представя желанието на Милър, а Валтасасар представя онези, които имат пълно разбиране за това дело и за видението. Има най-малко пет важни истини, които бяха част от опитността на милеристите в дванадесета глава на Даниил, и които ще намерят свой паралелен съответстващ израз в историята на сто четиридесет и четирите хиляди. Едната е, че те изпълниха и разбираха, че изпълняват притчата за десетте девици с нейния тристепенен процес на изпитване, а другата е, че разбират крайъгълния камък — „седемте времена“ — от двадесет и шеста глава на Левит.

We will continue this study in our next article.

Ще продължим това изследване в следващата си статия.

> “‘Then shall the kingdom of heaven be likened unto ten virgins, which took their lamps, and went forth to meet the bridegroom. And five of them were wise, and five were foolish. They that were foolish took their lamps, and took no oil with them; but the wise took oil in their vessels with their lamps. While the bridegroom tarried, they all slumbered and slept. And at midnight there was a cry made, Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him. Then all those virgins arose, and trimmed their lamps. And the foolish said unto the wise, Give us of your oil; for our lamps are gone out. But the wise answered, saying, Not so; lest there be not enough for us and you: but go ye rather to them that sell, and buy for yourselves. And while they went to buy, the bridegroom came; and they that were ready went in with him to the marriage: and the door was shut. Afterward came also the other virgins, saying, Lord, Lord, open to us. But he answered and said, Verily I say unto you, I know you not. Watch therefore; for ye know neither the day nor the hour wherein the Son of man cometh.’

> „Тогава небесното царство ще се оприличи на десет девици, които взеха светилниците си и излязоха да посрещнат младоженеца. И пет от тях бяха мъдри, а пет — неразумни. Неразумните, като взеха светилниците си, не взеха с тях масло; а мъдрите взеха масло в съдовете си заедно със светилниците си. И понеже младоженецът се забави, те всички задрямаха и заспаха. А в среднощ се нададе вик: Ето, младоженецът иде; излезте да го посрещнете. Тогава всички онези девици станаха и приготвиха светилниците си. И неразумните казаха на мъдрите: Дайте ни от вашето масло, защото светилниците ни угасват. А мъдрите отговориха, като казаха: Не можем, да не би да не стигне и на нас, и на вас; идете по-добре при онези, които продават, и купете за себе си. И докато отиваха да купят, младоженецът дойде; и ония, които бяха готови, влязоха с него на сватбата; и вратата се затвори. След това дойдоха и другите девици и казаха: Господи, Господи, отвори ни. А той в отговор рече: Истина ви казвам: не ви познавам. И тъй, бдете, защото не знаете нито деня, нито часа, когато Човешкият Син ще дойде.“

> “We are now living in a most perilous time, and not one of us should be tardy in seeking a preparation for the coming of Christ. Let none follow the example of the foolish virgins, and think that it will be safe to wait until the crisis comes before gaining a preparation of character to stand in that time. It will be too late to seek for the righteousness of Christ when the guests are called in and examined. Now is the time to put on the righteousness of Christ,—the wedding garment that will fit you to enter into the marriage supper of the Lamb. In the parable, the foolish virgins are represented as begging for oil, and failing to receive it at their request. This is symbolic of those who have not prepared themselves by developing a character to stand in a time of crisis. It is as if they should go to their neighbors and say, Give me your character, or I shall be lost. Those that were wise could not impart their oil to the flickering lamps of the foolish virgins. Character is not transferable. It is not to be bought or sold; it is to be acquired. The Lord has given to every individual an opportunity to obtain a righteous character through the hours of probation; but he has not provided a way by which one human agent may impart to another the character which he has developed by going through hard experiences, by learning lessons from the great Teacher, so that he can manifest patience under trial, and exercise faith so that he can remove mountains of impossibility. It is impossible to impart the fragrance of love,—to give to another gentleness, tact, and perseverance. It is impossible for one human heart to pour into another the love of God and humanity.

> „Сега живеем в едно крайно опасно време и никой от нас не бива да се бави в търсенето на подготовка за идването на Христос. Нека никой не следва примера на неразумните девици и да мисли, че ще бъде безопасно да чака, докато настъпи кризата, преди да придобие подготовка на характера, за да устои в онова време. Ще бъде твърде късно да се търси Христовата правда, когато гостите бъдат повикани вътре и прегледани. Сега е времето да облечете Христовата правда — сватбената дреха, която ще ви направи годни да влезете в брачната вечеря на Агнеца. В притчата неразумните девици са представени като молещи за масло и неуспяващи да го получат по своята молба. Това е символ на онези, които не са се подготвили чрез изграждане на характер, за да устоят във време на криза. Все едно че отиват при своите съседи и казват: Дайте ми от вашия характер, иначе ще погина. Мъдрите не можеха да предадат своето масло на трепкащите светилници на неразумните девици. Характерът не е прехвърлим. Той не може да бъде купен или продаден; той трябва да бъде придобит. Господ е дал на всеки човек възможност да придобие праведен характер през времето на благодат; но Той не е предвидил начин, по който един човешки деятел да може да предаде на друг характера, който е развил, преминавайки през тежки преживявания, изучавайки уроци от великия Учител, така че да може да проявява търпение в изпитание и да упражнява вяра, така че да премества планини на невъзможност. Невъзможно е да се предаде благоуханието на любовта — да се дадат на друг кротост, такт и постоянство. Невъзможно е едно човешко сърце да излее в друго любовта към Бога и към човечеството.“

> “But the day is coming, and it is close upon us, when every phase of character will be revealed by special temptation. Those who remain true to principle, who exercise faith to the end, will be those who have proved true under test and trial during the previous hours of their probation, and have formed characters after the likeness of Christ. It will be those who have cultivated close acquaintance with Christ, who, through his wisdom and grace, are partakers of the divine nature. But no human being can give to another, heart-devotion and noble qualities of mind, and supply his deficiencies with moral power. We can each do much for each other by giving to men a Christlike example, thus influencing them to go to Christ for the righteousness without which they cannot stand in the judgment. Men should prayerfully consider the important matter of character-building, and frame their characters after the divine model.” The Youth Instructor, January 16, 1896.

> „Но идва денят, и той е близо до нас, когато всяка страна на характера ще бъде разкрита чрез особено изкушение. Онези, които останат верни на принципа, които упражняват вяра докрай, ще бъдат онези, които са се доказали верни под изпит и изпитание през предишните часове на своята благодатна възможност и са изградили характери по подобието на Христос. Това ще бъдат онези, които са поддържали тясно общение с Христос и които чрез Неговата мъдрост и благодат стават причастници на божественото естество. Но никое човешко същество не може да даде на друго сърдечна преданост и благородни качества на ума, нито да допълни неговите недостатъци с нравствена сила. Всеки от нас може да направи много един за друг, като дава на хората христоподобен пример и така им въздейства да отидат при Христос за праведността, без която не могат да устоят в съда. Хората трябва с молитва да обмислят важния въпрос за изграждането на характера и да оформят характерите си по божествения образец.“ The Youth Instructor, 16 януари 1896 г.

Back to Articles