Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Sixteen

Скритата история на стих четиридесет — число шестнадесет

The Second Woe - Part Three

Второто горко — част трета

Author

Jeff Pippenger

Published

June 18, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

## Jones' Logic

Логиката на Джоунс

Jones’ logic that the first angel of Revelation fourteen cannot be separated from the following two angels is rock-solid. His identification of the structural connection of those three angels with the trumpet angels is absolutely air-tight. His emphasis was no doubt upon the three angels of Revelation fourteen, but the logic for applying them as “inseparable,” is just as valid for all the angels that preceded them.

Логиката на Джоунс, че първият ангел от Откровение 14 не може да бъде отделен от следващите два ангела, е напълно неопровержима. Неговото установяване на структурната връзка на тези три ангела с ангелите на тръбите е абсолютно безупречно. Без съмнение неговият акцент беше върху трите ангела от Откровение 14, но логиката за прилагането им като „неразделими“ е също толкова валидна и за всички ангели, които са ги предшествали.

Because he was focusing upon the three angels of Revelation fourteen, he did not carry out his own logic to its ultimate conclusion. Ultimately the logic he used to connect the fifth, sixth and seventh woe trumpets to the three angels of Revelation fourteen, also included taking the line of the trumpets all the way back to the first of the seven trumpet angels.

Понеже беше съсредоточен върху трите ангела от Откровение 14, той не доведе собствената си логика до нейния краен извод. В крайна сметка логиката, която използва, за да свърже петата, шестата и седмата скръбни тръби с трите ангела от Откровение 14, включваше също и проследяването на линията на тръбите назад чак до първия от седемте ангели с тръби.

> And I saw the seven angels which stood before God; and to them were given seven trumpets. … And the seven angels which had the seven trumpets prepared themselves to sound. Revelation 8:2, 6.

> И видях седемте ангела, които стояха пред Бога; и на тях им бяха дадени седем тръби. … И седемте ангела, които имаха седемте тръби, се приготвиха да затръбят. Откровение 8:2, 6.

The series of angels begins with the “seven” trumpet angels, and the line of angels in Revelation begins with the first trumpet all the way through to the third angel’s warning of the mark of the beast. Jones is correct for identifying a distinction from the first four trumpets and the last three woe trumpets, for that “four and three” prophetic structure is also found in the churches and the seals. Established upon three witnesses in the book of Revelation allows those who choose to see that seven as a symbol, also contains four as a symbol and three as a symbol.

Поредицата от ангели започва със „седемте“ ангели на тръбите, а редицата на ангелите в Откровение започва с първата тръба и продължава чак до предупреждението на третия ангел относно белега на звяра. Джоунс е прав, като посочва разграничение между първите четири тръби и последните три тръби на горко, защото тази пророческа структура „четири и три“ се открива също и в църквите, и в печатите. Установено върху три свидетелства в книгата Откровение, това позволява на онези, които избират да видят, че седем като символ съдържа също и четири като символ, и три като символ.

## A Divine Connection

Божествена връзка

What we have been identifying in the recent past is that the first and second angels of Revelation fourteen are empowered by a time prophecy of Islam of the first and second woes, and that the empowerment of the third angel is accomplished by the fulfillment of the third woe on 9/11. What Jones’ application identifies, (even though he did not make my point) is that every angel from the first trumpet angel of Revelation eight to the third woe trumpet of Revelation eleven is inseparably connected with the three angels of Revelation fourteen. They are symbols within the same prophetic line. They must be recognized as such to understand the various roles that each of the angels represent. So just as the seven churches, seals and trumpets represent seven, and also the symbol of four and three within the overall symbolism of the seven (churches, seals and trumpets); the line of angels from the first of seven trumpet angels all the way through to the third angel must be considered as a whole. This identifies a line of eleven angels.

Това, което установяваме в последно време, е, че първият и вторият ангел от Откровение 14 са овластени чрез една времепророческа линия на исляма от първата и втората скръб, и че овластяването на третия ангел се осъществява чрез изпълнението на третата скръб на 11 септември. Това, което приложението на Джоунс установява (макар че той не изтъкна моята теза), е, че всеки ангел — от първия тръбен ангел на Откровение 8 до тръбата на третата скръб в Откровение 11 — е неразривно свързан с трите ангела от Откровение 14. Те са символи в рамките на една и съща пророческа линия. Те трябва да бъдат разпознати като такива, за да се разберат различните роли, които всеки от ангелите представлява. Така, както седемте църкви, печати и тръби представляват седем, а също и символа на четири и три в рамките на цялостната символика на седемте (църкви, печати и тръби), така и линията на ангелите — от първия от седемте тръбни ангели чак до третия ангел — трябва да бъде разглеждана като едно цяло. Това определя линия от единадесет ангела.

The three angels of Revelation fourteen represent the warning message of the Millerites that announced the opening of the judgment and thereafter the warning message of the one hundred and forty-four thousand that is announcing the close of judgment.

Трите ангела от Откровение, четиринадесета глава, представляват предупредната вест на милеритите, която възвести откриването на съда, а след това — предупредната вест на сто четиридесет и четирите хиляди, която възвестява приключването на съда.

The seven trumpets represent powers that God employed providentially to bring judgment upon nations that enforced the worship of the sun.

Седемте тръби представят сили, които Бог провиденциално употреби, за да наложи съд над народите, които налагаха поклонението на слънцето.

The first four trumpets identify the progressive demise of Western Rome by the year 476.

Първите четири тръби обозначават постепенното падение на Западния Рим до 476 година.

The fifth and sixth identify the demise of Eastern Rome from 1449 unto 1453.

Петата и шестата посочват падението на Източния Рим от 1449 до 1453 г.

The last three trumpets represent Islam of the three woes.

Последните три тръби представляват исляма на трите беди.

The angel in Revelation ten is Christ, who descends to empower the movement in the beginning and He descends again in Revelation eighteen, to empower the movement at the end.

Ангелът в Откровение десета глава е Христос, Който слиза, за да даде сила на движението в началото, и Той слиза отново в Откровение осемнадесета глава, за да даде сила на движението в края.

The seventh trumpet began to sound on October 22, 1844 at the opening of the judgment which is the antitypical Day of Atonement. The trumpet of Jubilee was to be sounded on the Day of Atonement. Two trumpets therefore are sounded at the judgment; the Jubilee trumpet and the seventh trumpet.

Седмата тръба започна да звучи на 22 октомври 1844 г. при откриването на съда, който е антитипичният Ден на умилостивението. Тръбата на юбилея трябваше да бъде възвестена в Деня на умилостивението. Следователно при съда звучат две тръби: юбилейната тръба и седмата тръба.

> Then shalt thou cause the trumpet of the jubilee to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. And ye shall hallow the fiftieth year, and proclaim liberty throughout all the land unto all the inhabitants thereof: it shall be a jubilee unto you; and ye shall return every man unto his possession, and ye shall return every man unto his family. A jubilee shall that fiftieth year be unto you: ye shall not sow, neither reap that which groweth of itself in it, nor gather the grapes in it of thy vine undressed. Leviticus 25:9–11.

> Тогава заповядай да затръби юбилейната тръба на десетия ден от седмия месец; в Деня на умилостивението да затръбите с тръбата по цялата си земя. И да осветите петдесетата година, и да прогласите свобода по цялата земя за всичките ѝ жители; тя да ви бъде юбилей; и всеки да се върне във владението си, и всеки да се върне в рода си. Тази петдесета година да ви бъде юбилей: да не сеете, нито да жънете онова, което израства от само себе си в нея, нито да берете гроздето от необрязаната си лоза. Левит 25:9–11.

The context that identifies the scattering of Israel for “seven times” located in the very next chapter in Leviticus, is set forth in the verses that lead to the instruction of sounding the jubilee trumpet on the Day of Atonement.

Контекстът, който определя разпръсването на Израил за „седем времена“, изложен в непосредствено следващата глава на Левит, е представен в стиховете, които водят към заповедта да се затръби юбилейният рог в Деня на умилостивението.

> Speak unto the children of Israel, and say unto them, When ye come into the land which I give you, then shall the land keep a sabbath unto the Lord. Six years thou shalt sow thy field, and six years thou shalt prune thy vineyard, and gather in the fruit thereof; But in the seventh year shall be a sabbath of rest unto the land, a sabbath for the Lord: thou shalt neither sow thy field, nor prune thy vineyard. That which groweth of its own accord of thy harvest thou shalt not reap, neither gather the grapes of thy vine undressed: for it is a year of rest unto the land. And the sabbath of the land shall be meat for you; for thee, and for thy servant, and for thy maid, and for thy hired servant, and for thy stranger that sojourneth with thee, And for thy cattle, and for the beast that are in thy land, shall all the increase thereof be meat. And thou shalt number seven sabbaths of years unto thee, seven times seven years; and the space of the seven sabbaths of years shall be unto thee forty and nine years. Leviticus 25:2–8.

> Говори на израилевите чада и им кажи: Когато влезете в земята, която ви давам, тогава земята да пази събота за Господа. Шест години да сееш нивата си и шест години да подрязваш лозето си и да събираш плода му; а в седмата година да има за земята събота на пълна почивка, събота за Господа; нивата си да не сееш и лозето си да не подрязваш. Онова, което поникне само от жетвата ти, да не жънеш, нито да береш гроздето от необрязаната си лоза; защото това е година на почивка за земята. И съботата на земята ще бъде за храна на вас: за тебе, за слугата ти, за слугинята ти, за наемника ти и за пришълеца ти, който пребивава при тебе; и за добитъка ти, и за зверовете, които са в земята ти — целият ѝ плод ще бъде за храна. И да си изброиш седем съботи от години, седем пъти по седем години; и времето на седемте съботи от години да ти бъде четиридесет и девет години. Левит 25:2–8.

When Miller recognized the judgment against Israel for breaking the sabbath rest for the land in chapter twenty-six, he applied the principle that a day represents a year and discovered that a year is three hundred and sixty days, and that seven times three hundred and sixty was twenty-five hundred and twenty years of punishment for breaking the covenant. It was the first prophetic truth he discovered. It’s the foundation of the truths that made up the foundation that Christ laid through the work of Miller. The Jubilee trumpet is an announcement of deliverance and freedom.

Когато Милър разпозна в двадесет и шеста глава съда над Израил за нарушаването на съботната почивка на земята, той приложи принципа, че един ден представлява една година, и откри, че една година е триста и шестдесет дни, и че седем пъти по триста и шестдесет са две хиляди петстотин и двадесет години наказание за нарушаването на завета. Това беше първата пророческа истина, която той откри. Тя е основата на истините, които съставляваха основата, положена от Христос чрез делото на Милър. Юбилейната тръба е възвестяване на избавление и свобода.

The seventh trumpet is Islam of the third woe.

Седмата тръба е ислямът на третото горко.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Но в дните, когато седмият ангел ще прогласи гласа си, когато започне да затръбява, Божията тайна ще се изпълни, както Той я е благовестил на Своите слуги, пророците. Откровение 10:7.

The seventh trumpet of Islam is an external prophetic truth and the Jubilee trumpet is the internal prophetic truth of justification by faith—deliverance from sin, which according to Sister White is the third angel in verity. In the period when the seventh trumpet is sounding, the mystery of Christ in you the hope of glory will be perfected as Christ combines His Divinity with the humanity of the one hundred and forty-four thousand. Those who then receive the seal of God will proclaim a trumpet message of warning represented as the third woe and also the warning of the third angel. The third woe empowers the message of the third angel when the angel who is no less a personage than Jesus Christ descends with a message in His hand.

Седмата тръба на исляма е външна пророческа истина, а юбилейната тръба е вътрешната пророческа истина за оправдание чрез вяра — избавление от греха, което според Сестра Уайт е третият ангел в истинност. В периода, когато звучи седмата тръба, тайната „Христос във вас, надеждата на славата“ ще бъде доведена до съвършенство, когато Христос съчетае Своята Божественост с човечността на сто четиридесет и четирите хиляди. Онези, които тогава приемат Божия печат, ще прогласят тръбен вестителен зов на предупреждение, представен като третото горко, а също и като предупреждението на третия ангел. Третото горко овластява вестта на третия ангел, когато ангелът, който е не по-малко личност от Исус Христос, слиза с вест в ръката Си.

When we identify that it was a time prophecy of the first and second woe that empowered the first angel’s message, and a prophecy of the third woe that empowers the third angel’s message, we are identifying the trumpets as ‘judgments that were brought upon Rome in response to Sunday enforcement.’ Those providential judgments, particularly the last three woe trumpets, align and parallel the warning message of Revelation fourteen’s three angels. Two woes and two angels in the Millerite history and the third woe and the third angel in the history of the one hundred and forty-four thousand. In the beginning history of the first and second angels, the message of the opening of the judgment was empowered by a fulfillment of Islam of the first and second woes. In the ending history of the third angel the message announcing the close of judgment was empowered by a fulfillment of Islam of the third woe.

Когато разпознаваме, че именно временното пророчество за първото и второто горко е дало сила на вестта на първия ангел, а пророчество за третото горко дава сила на вестта на третия ангел, ние разпознаваме тръбите като „съдби, които бяха стоварени върху Рим в отговор на налагането на неделята“. Тези провиденциални съдби, и по-специално последните три тръби на горкото, се съгласуват и вървят успоредно с предупредителната вест на трите ангела от Откровение четиринадесета глава. Две горко и два ангела в милеритската история, и третото горко и третият ангел в историята на сто четиридесет и четирите хиляди. В началната история на първия и втория ангел вестта за откриването на съда бе овластена чрез изпълнение на исляма в първото и второто горко. В заключителната история на третия ангел вестта, която известява приключването на съда, бе овластена чрез изпълнение на исляма в третото горко.

The empowerment at the beginning and ending was represented by the angel of Revelation ten and eighteen, “who was no less a personage than Jesus Christ.” The external message of Islam and the internal message of judgment is the external third woe trumpet and the internal message of judgment is the trumpet of the third angel. The external trumpet of Islam is the prophecy of twenty-five hundred and twenty years and the internal trumpet of the third angel is the twenty-three hundred years. Both arrived and sounded at the opening of the judgment of the dead, and both arrived again at the opening of the judgment of the living.

Овластяването в началото и в края бе представено чрез ангела от Откровение 10 и 18, „който не беше никой по-маловажен от Исус Христос“. Външната вест на исляма и вътрешната вест на съда е външната тръба на третото горко, а вътрешната вест на съда е тръбата на третия ангел. Външната тръба на исляма е пророчеството за две хиляди петстотин и двадесет години, а вътрешната тръба на третия ангел е две хиляди и триста години. И двете дойдоха и прозвучаха при откриването на съда над мъртвите, и двете дойдоха отново при откриването на съда над живите.

The angel of Revelation ten descended on August 11, 1840 in fulfillment of the prophecy of Islam and in so doing, the angel typified the descent of the angel of Revelation eighteen with a fulfillment of a prophecy of Islam. God’s judgment upon the rebellion of the Sunday law in 321, and then again in 538 is represented by the first six trumpets, and His judgment for the soon-coming Sunday law rebellion is represented by the seventh trumpet, which is the third woe and also the third angel. The warning message of the beginning of the judgment on October 22, 1844 and the warning message of the judgment of the living on 9/11 were both empowered by the seventh angel in the sequence that Jones set forth. Six trumpet angels in chapters eight and nine, then in chapter ten the angel descends who is no less a personage than Jesus Christ. He is the seventh in the sequence of angels, who is followed in chapter eleven by the third woe, which is the seventh trumpet that began to sound in 1844, but is the eighth in the series of angels that lead to the ninth, tenth and eleventh angels in Revelation fourteen.

Ангелът от Откровение десета глава слезе на 11 август 1840 г. в изпълнение на пророчеството за исляма и, като стори това, ангелът предобрази слизането на ангела от Откровение осемнадесета глава с изпълнение на пророчество за исляма. Божият съд над бунта на неделния закон през 321 г., а след това отново през 538 г., е представен чрез първите шест тръби, а Неговият съд за предстоящия бунт на неделния закон е представен чрез седмата тръба, която е третото горко и също така третият ангел. Предупредителната вест за началото на съда на 22 октомври 1844 г. и предупредителната вест за съда над живите на 11 септември бяха и двете овластени от седмия ангел в последователността, която Джоунс изложи. Шест ангела с тръби в осма и девета глава, после в десета глава слиза ангелът, който не е никой по-малък по значение от Исус Христос. Той е седмият в последователността на ангелите, след когото в единадесета глава следва третото горко, което е седмата тръба, започнала да звучи през 1844 г., но е осмият в редицата от ангели, които водят към деветия, десетия и единадесетия ангели в Откровение четиринадесета глава.

The third angel’s message cannot be isolated from the first and second angels’ messages, but neither can it be separated from the seven trumpets of God’s judgment upon apostasy. The first four trumpets of judgment in chapter eight of Revelation identify the progressive demise of Western Rome after Constantine’s first Sunday law in 321 and began at his division of the empire into east and west in 330.

Вестта на третия ангел не може да бъде изолирана от вестите на първия и втория ангел, но също така не може да бъде отделена и от седемте тръби на Божия съд над отстъплението. Първите четири тръби на съда в осма глава на Откровение посочват постепенното загиване на Западния Рим след първия неделен закон на Константин през 321 година и започнаха с неговото разделяне на империята на изток и запад през 330 година.

> “When our nation, in its legislative councils, shall enact laws to bind the consciences of men in regard to their religious privileges, enforcing Sunday observance, and bringing oppressive power to bear against those who keep the seventh-day Sabbath, the law of God will, to all intents and purposes, be made void in our land; and national apostasy will be followed by national ruin.” Review and Herald, December 18, 1888.

> „Когато нашият народ, в своите законодателни съвети, постанови закони, които да обвържат съвестта на хората по отношение на техните религиозни права, налагайки спазването на неделята и упражнявайки потисническа власт срещу онези, които пазят съботата на седмия ден, Божият закон на практика ще бъде обезсилен в нашата земя; и след националното отстъпление ще последва национална гибел.“ Review and Herald, 18 декември 1888 г.

The principle of national apostasy bringing national ruin was brought upon Constantine’s nation beginning with the first four trumpets that brought Western Rome to a conclusion by 476. Eastern Rome came to its conclusion in 1453, though it had prophetically lost its national sovereignty on July 27, 1449. Unlike Babylon, who was overthrown in one night, Rome, both western and eastern was brought to their endings progressively. The demise of Western Rome under the first four trumpets by 476, represents the demise of the United States under four trumpets, which at one level represents the four generations of the United States that began in 1798 and ends at the Sunday law. Those four generations parallel the four generations of Adventism, which parallel the first four churches of Revelation two, and the four escalating abominations of Ezekiel chapter eight and the four waves of grasshoppers in the book of Joel.

Принципът, според който националното отстъпничество води до национална гибел, бе приложен върху народа на Константин, започвайки с първите четири тръби, които доведоха Западния Рим до неговия край през 476 г. Източният Рим достигна своя край през 1453 г., макар че пророчески бе изгубил своя национален суверенитет на 27 юли 1449 г. За разлика от Вавилон, който бе повален за една нощ, Рим — и западният, и източният — бе доведен до своя край постепенно. Погибелта на Западния Рим под първите четири тръби до 476 г. представлява погибелта на Съединените щати под четири тръби, което на едно равнище представлява четирите поколения на Съединените щати, започнали през 1798 г. и завършващи при неделния закон. Тези четири поколения съответстват на четирите поколения на адвентизма, които съответстват на първите четири църкви от Откровение, втора глава, и на четирите нарастващи мерзости в осма глава на Езекиил, и на четирите вълни от скакалци в книгата на Йоил.

> For thus saith the Lord God; How much more when I send my four sore judgments upon Jerusalem, the sword, and the famine, and the noisome beast, and the pestilence, to cut off from it man and beast? Ezekiel 14:21.

> Защото така казва Господ Бог: Колко повече, когато изпратя върху Йерусалим четирите Си тежки съда — меча, и глада, и лютия звяр, и морa, — за да изтребя от него човек и добитък? Езекиил 14:21.

The fifth and sixth trumpets brought down Eastern Rome, and eastern Rome in prophetic relation to western Rome, represents the state. Western Rome represents the church. Western Rome also represents the United States, who is conquered first, as was western Rome.

Петата и шестата тръба повалиха Източния Рим, а Източният Рим, в пророческо отношение към Западния Рим, представлява държавата. Западният Рим представлява църквата. Западният Рим също така представлява Съединените щати, които са завладени първи, както беше и Западният Рим.

> “As America, the land of religious liberty, shall unite with the Papacy in forcing the conscience and compelling men to honor the false sabbath, the people of every country on the globe will be led to follow her example.” Testimonies, volume 6, 18.

> „Когато Америка, страната на религиозната свобода, се съюзи с папството, за да насилва съвестта и да принуждава хората да почитат фалшивата събота, народите на всяка страна по земното кълбо ще бъдат подтикнати да последват нейния пример.“ Свидетелства, том 6, 18.

The first four trumpets represent the four generations of American history, and when the United States falls, the glorious land of verse forty-one of Daniel eleven has just fallen, and the next obstacle is Egypt, a symbol of the rest of the nations of the world. The United Nations, who are the ten kings, then agree to give their seventh kingdom to the papacy, for ‘a short space—one hour,’ in Revelation seventeen. This occurs at Herod’s birthday party, when he pledges half his kingdom. At Herod’s birthday party, in that hour the handwriting appears upon the plaster of the walls, and Belshazzar is slain. That hour arrives at the Sunday law and continues until the close of human probation. The seventh kingdom is conquered as typified by the destruction of the walls of Constantinople that came down in 1453. From the Sunday law in the United States, as typified by 1449; unto the fall of Constantinople in 1453 is four symbolic years. The papacy received its deadly wound in 1798.

Първите четири тръби представляват четирите поколения от американската история, и когато Съединените щати паднат, тъкмо е паднала славната земя от четиридесет и първи стих на Даниил единадесета глава, а следващото препятствие е Египет — символ на останалите народи по света. Тогава Обединените нации, които са десетте царе, се съгласяват да дадат седмото си царство на папството за „кратко време — един час“ в Откровение седемнадесета глава. Това се случва на рождения пир на Ирод, когато той обещава половината от царството си. На рождения пир на Ирод, в този час, се явява написаното върху варта на стените и Валтасар е убит. Този час настъпва при неделния закон и продължава до края на човешкото изпитателно време. Седмото царство е завладяно, както е представено прообразно чрез разрушаването на стените на Константинопол, които паднаха през 1453 година. От неделния закон в Съединените щати, представен прообразно чрез 1449 година, до падането на Константинопол през 1453 година има четири символични години. Папството получи смъртоносната си рана през 1798 година.

In Daniel eleven verse forty the papacy fell in 1798, at the time of the end. Then the king of the south fell in 1989, at the time of the end. The United States falls in verse forty-one and Egypt falls in verse forty-two and the papacy comes to its second and final fall in verse forty-five.

В Даниил единадесета глава, четиридесети стих, папството падна през 1798 година, във времето на края. След това царят на юг падна през 1989 година, във времето на края. Съединените щати падат в четиридесет и първи стих, а Египет пада в четиридесет и втори стих, и папството стига до своето второ и окончателно падение в четиридесет и пети стих.

> “From the rise and fall of nations as made plain in the books of Daniel and the Revelation, we need to learn how worthless is mere outward and worldly glory. Babylon, with all its power and magnificence, the like of which our world has never since beheld,—power and magnificence which to the people of that day seemed so stable and enduring,—how completely has it passed away! As ‘the flower of the grass,’ it has perished. James 1:10. So perished the Medo-Persian kingdom, and the kingdoms of Grecia and Rome. And so perishes all that has not God for its foundation. Only that which is bound up with His purpose, and expresses His character, can endure. His principles are the only steadfast things our world knows.” Prophets and Kings, 548.

> „От възхода и падението на народите, както е ясно разкрито в книгите на Даниил и Откровението, ние трябва да се научим колко безстойностна е само външната и светска слава. Вавилон, с цялата си мощ и великолепие, подобно на което нашият свят никога след това не е виждал — мощ и великолепие, които на хората от онова време са се стрували тъй устойчиви и трайни, — колко напълно е изчезнал! Като „цвят на тревата“ той е погинал. Яков 1:10. Така погина и Мидо-Персийското царство, и царствата на Гърция и Рим. И така загива всичко, което няма Бога за своя основа. Само онова, което е свързано с Неговата цел и изразява Неговия характер, може да устои. Неговите принципи са единствените непоколебими неща, които нашият свят познава.“ Пророци и царе, 548.

The fall of the United States (the false prophet) in verse forty-one was typified by 1449, and the fall of Egypt (the dragon) in verse forty-two was typified by 1453 and the papacy (the beast) comes to its end with none to help as typified by 1798. The false prophet and the dragon are brought down by trumpet powers, and the beast is brought down by a dragon power.

Падането на Съединените щати (лъжепророка) в стих четиридесет и първи беше предобразено от 1449 г., а падането на Египет (дракона) в стих четиридесет и втори беше предобразено от 1453 г.; и папството (звярът) достига своя край без никой да му помогне, както беше предобразено от 1798 г. Лъжепророкът и драконът са повалени от сили на тръбите, а звярът е повален от сила на дракона.

The number four is a symbol of the dissolution of a kingdom. Alexander’s kingdom disintegrated into four kingdoms, and Egypt came down in the Red Sea in the fourth generation, and Israel is bowing to the sun in the fourth abomination of Ezekiel eight. The four generations of Protestantism and Republicans in the earth beast began in 1798 and ends at the soon-coming Sunday law for both horns. Ezekiel’s four sore judgments upon Jerusalem illustrate four judgments upon the United States, and those four judgments upon the sixth kingdom of Bible prophecy typify the four years from 1449 unto 1453 when the seventh kingdom of Bible prophecy agrees to give half their kingdom unto the papacy in a church and state relationship that the whore of Tyre reigns over.

Числото четири е символ на разпадането на едно царство. Царството на Александър се разпадна на четири царства, и Египет загина в Червеното море в четвъртото поколение, и Израил се покланя на слънцето в четвъртата мерзост от Езекиил осма глава. Четирите поколения на протестантизма и на републиканците в звяра от земята започнаха през 1798 г. и завършват при скорошно настъпващия неделен закон и за двата рога. Четирите тежки съда на Езекиил върху Ерусалим илюстрират четири съда върху Съединените щати, а тези четири съда върху шестото царство на библейското пророчество са предобраз на четирите години от 1449 до 1453, когато седмото царство на библейското пророчество се съгласява да даде половината от царството си на папството в отношения между църква и държава, над които блудницата от Тир царува.

The four years of 1449 unto 1453 represent the demise of the seventh kingdom at the Sunday law, and they also represent the period of the demise of the eighth kingdom from the Sunday law unto the close of probation. The conquering of Egypt, who is the world and also the dragon that is given to the papacy, is a fractal at the beginning of the period symbolized by the four years of 1449 unto 1453. This identifies the fall of Constantinople at the Sunday law, and then again when Michael stands up. When Michael stands up the four angels are fully released according to inspiration.

Четирите години от 1449 до 1453 представляват гибелта на седмото царство при неделния закон, а също така представляват и периода на гибелта на осмото царство от неделния закон до края на изпитателното време. Покоряването на Египет, който е светът, а също и змеят, който е даден на папството, е фрактал в началото на периода, символизиран от четирите години от 1449 до 1453. Това определя падането на Константинопол при неделния закон, а след това отново, когато Михаил се изправи. Когато Михаил се изправи, четирите ангела са напълно пуснати според вдъхновението.

> “I saw that the four angels would hold the four winds until Jesus’ work was done in the sanctuary, and then will come the seven last plagues.” Early Writings, 36.

> „Видях, че четирите ангела ще задържат четирите ветрове, докато делото на Исус не бъде завършено в светилището, и тогава ще дойдат седемте последни язви.“ Ранни писания, 36.

Four divisions of Alexander’s kingdom, four trumpets upon Western Rome, four winds released on Eastern Rome, four sore judgments upon Jerusalem, four winds released when the papacy comes to its end with none to help. With these prophetic symbols set forth we will consider the second woe in the context of applying it at the soon coming Sunday law.

Четири дяла на царството на Александър, четири тръби върху Западния Рим, четири ветрове, пуснати върху Източния Рим, четири тежки съдби върху Ерусалим, четири ветрове, пуснати, когато папството дойде до своя край и нямаше кой да му помогне. След като изложихме тези пророчески символи, ще разгледаме второто горко в контекста на прилагането му към скоро настъпващия неделен закон.

## The Council of Florence

Флорентинският събор

In 1439, at the Council of Florence (also called the Union of Florence), representatives of the Eastern Orthodox Church (led by the Byzantine Emperor John VIII Palaiologos and the Patriarch of Constantinople) signed a formal decree of union with the Roman Catholic Church. They agreed to identify the Pope of Rome as the head (supreme authority) of the entire Church.

През 1439 г., на Флорентинския събор (наричан също Флорентинска уния), представители на Източноправославната църква (водени от византийския император Йоан VIII Палеолог и Константинополския патриарх) подписват официален декрет за уния с Римокатолическата църква. Те се съгласяват да признаят папата на Рим за глава (върховна власт) на цялата Църква.

> For the husband is the head of the wife, even as Christ is the head of the church: and he is the saviour of the body. Ephesians 5:23.

> Защото мъжът е глава на жената, както и Христос е глава на църквата; и Той е Спасителят на тялото. Ефесяни 5:23.

## The Nicene Creed

Никейският символ на вярата

The Emperor and Patriarch accepted the “Filioque clause” in the Nicene Creed, which was an addition to the Nicene Creed, claiming that the Holy Spirit proceeds from the Father and the Son. The Nicene Creed is one of the most important and widely used statements within the history of the Catholic faith. The Nicene Creed is a formal summary of core Catholic beliefs. It was originally written to defend the truth about who Jesus Christ is. In 325, a major controversy arose because a priest named Arius taught that Jesus was created by God the Father and was not fully God.

Императорът и патриархът приеха „клаузата Filioque“ в Никейския символ на вярата, която представляваше добавка към Никейския символ на вярата, утвърждаваща, че Светият Дух изхожда от Отца и Сина. Никейският символ на вярата е едно от най-важните и най-широко използвани изповедания в историята на католическата вяра. Никейският символ на вярата е официално обобщение на основните католически вярвания. Първоначално той е бил съставен, за да защити истината за това кой е Иисус Христос. През 325 г. възникнал голям спор, защото един свещеник на име Арий учел, че Иисус е бил сътворен от Бог Отец и не е бил напълно Бог.

Emperor Constantine called the First Council of Nicaea to settle the issue. The council strongly affirmed that Jesus is fully God, “of the same substance” as the Father. The Creed was later expanded at the Council of Constantinople in 381. It is to be noted at this point; that the Nicene Creed was established in the history of Constantine the first, and it would be an issue for the last Constantine, who was Constantine the eleventh, who was the last Emperor of the eastern Byzantine Empire. Constantine the Great, who was the first is repeatedly set forth as a subject in Bible prophecy. He is the ruler at the beginning of the empire of the east and therefore typifies the ruler at the ending of the empire of the east. The fact that the Nicene Creed is an element of both the beginning and ending histories must be noted by a student of prophecy, if they understand the principle of alpha and omega.

Император Константин свика Първия Никейски събор, за да уреди този въпрос. Съборът твърдо утвърди, че Исус е напълно Бог, „единосъщен“ с Отца. По-късно Символът на вярата бе разширен на Константинополския събор през 381 г. Тук следва да се отбележи, че Никейският символ на вярата бе установен в историята на първия Константин и че той щеше да бъде въпрос и за последния Константин, който беше Константин единадесети, последният император на източната Византийска империя. Константин Велики, който беше първият, многократно е представян като предмет в библейските пророчества. Той е владетелят в началото на източната империя и следователно е образ на владетеля в края на източната империя. Фактът, че Никейският символ на вярата е елемент и в началната, и в крайната история, трябва да бъде отбелязан от изследователя на пророчествата, ако той разбира принципа на алфа и омега.

In 381, the Nicene Creed was updated with the doctrine of Purgatory, the doctrine of the Eucharist, with the acceptance of the use of unleavened bread for the Eucharist, which was a Latin practice. The Creed of 381 also accepted the Catholic understanding of original sin and the afterlife. It ended with this key line: “We also define that the holy apostolic see and the Roman Pontiff holds the primacy over the whole world and is the true vicar of Christ.”

През 381 г. Никейският символ на вярата бе допълнен с учението за чистилището, с учението за Евхаристията, включително с приемането на употребата на безквасен хляб за Евхаристията, което бе латинска практика. Символът на вярата от 381 г. прие също и католическото разбиране за първородния грях и задгробния живот. Той завършваше с този ключов ред: „Ние също така постановяваме, че светият апостолски престол и Римският понтифик притежава върховенство над целия свят и е истинският викарий на Христос.“

At the Council of Florence another updated version was signed on July 6, 1439, 14 years before Constantinople fell to the Ottoman Turks in 1453. The union was signed under heavy political pressure. The Byzantine Empire was desperate for military help from the West against the advancing Ottomans. When the Greek delegates returned home, the agreement was strongly rejected by the majority of the clergy, monks, and ordinary people in the East. Most of the bishops who signed it later withdrew their support. The union was never fully implemented and was formally repudiated by the Eastern Orthodox Church in the following years. By the time Constantinople fell in 1453, the union had already effectively collapsed. It is often described by historians as a political union that failed due to deep theological, cultural, and popular resistance.

На Флорентинския събор на 6 юли 1439 г., 14 години преди Константинопол да падне под османските турци през 1453 г., бе подписан друг обновен вариант. Унията бе подписана под силен политически натиск. Византийската империя отчаяно се нуждаеше от военна помощ от Запада срещу настъпващите османци. Когато гръцките делегати се завърнаха у дома, споразумението бе решително отхвърлено от мнозинството от духовенството, монасите и обикновените хора на Изток. Повечето от епископите, които го подписаха, по-късно оттеглиха подкрепата си. Унията никога не бе напълно осъществена и през следващите години бе официално отхвърлена от Източноправославната църква. По времето, когато Константинопол падна през 1453 г., унията вече фактически се бе разпаднала. Тя често е описвана от историците като политическа уния, която се е провалила поради дълбока богословска, културна и народна съпротива.

At the First Council of Nicaea of 325 the Nicene Creed was adopted. It is marked five years before the year 330, when the 360 years of Daniel eleven, verse twenty-four, represented as a “time” concluded.

На Първия Никейски събор от 325 година бе приет Никейският символ на вярата. Това е отбелязано пет години преди 330 година, когато завършиха 360-те години от Данаил 11:24, представени като „време“.

> He shall enter peaceably even upon the fattest places of the province; and he shall do that which his fathers have not done, nor his fathers’ fathers; he shall scatter among them the prey, and spoil, and riches: yea, and he shall forecast his devices against the strong holds, even for a time. Daniel 11:24.

> Той ще влезе мирно дори в най-плодородните места на областта; и ще върши това, което не са вършили нито бащите му, нито бащите на бащите му; ще разпръсва между тях плячка и грабеж, и богатства; да, ще замисля кроежите си против крепостите, но само за време. Данаил 11:24.

The year 31 BC and 330 both mark the “time appointed” of verses twenty-seven and twenty-nine of Daniel eleven.

Годините 31 пр. Хр. и 330 бележат „определеното време“ от двадесет и седми и двадесет и девети стих на Даниил единадесета глава.

> And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. … At the time appointed he shall return, and come toward the south; but it shall not be as the former, or as the latter. Daniel 11:27, 29.

> И сърцата и на двамата тези царе ще бъдат насочени към злодеяние, и те ще говорят лъжи на една трапеза; но това няма да успее, защото краят още ще бъде в определеното време. … В определеното време той ще се върне и ще дойде към юг; но няма да бъде както първия път, нито както последния. Даниил 11:27, 29.

The beginning (330) and ending (1449–1453) of the prophetic line of eastern Rome is represented by the first and last emperor Constantine. The alpha and omega of the prophetic line of eastern Rome, called the Byzantine Empire is connected to the ending of the three hundred and sixty-years Imperial Rome ruled supremely from the battle of Actium in 31 BC unto the year 330, and then onward to 1453. Before the battle of Actium in 31 BC Mark Antony and Augustus Ceasar spoke lies at one table that did not prosper. Before the year 330, in 325 the Nicene Creed was adopted. Before the year 1453 the updated version of the very same Nicene Creed was adopted. Before 31 BC two political figures told lies at one table. In 325 the spiritual lies were told at one table. Those two witnesses identify the political and spiritual lies that were adopted in 1439 at the Council of Florence. That updated Nicene Creed was called the Decree of Union.

Началото (330) и краят (1449–1453) на пророческата линия на източния Рим са представени от първия и последния император Константин. Алфата и омегата на пророческата линия на източния Рим, наречена Византийската империя, е свързана с края на триста и шестдесетгодишния императорски Рим, който управлява върховно от битката при Акциум през 31 г. пр. Хр. до 330 година, а след това нататък до 1453 година. Преди битката при Акциум през 31 г. пр. Хр. Марк Антоний и Август Цезар говориха лъжи на една трапеза, които не успяха. Преди 330 година, през 325 година, беше приет Никейският символ на вярата. Преди 1453 година беше приета обновената версия на същия този Никейски символ на вярата. Преди 31 г. пр. Хр. две политически личности изговориха лъжи на една трапеза. През 325 година духовните лъжи бяха изговорени на една трапеза. Тези двама свидетели посочват политическите и духовните лъжи, които бяха приети през 1439 година на Флорентинския събор. Този обновен Никейски символ на вярата беше наречен Декрет за унията.

The first waymark of lies at one table came before 31 BC, and was between two political factions of pagan Rome. The time appointed for those lies was 31 BC, and it consisted of Augustus, a symbol of Rome against a confederacy of a man and woman representing Egypt. The second set of lies was 325, and the time appointed was 330. The third set of lies was in 1439, and the time appointed was 1449–1453. Those at the table in 1439 represented western and eastern Rome, with eastern Rome seeking a political goal, by agreeing to a religious argument. 31 BC, followed by 330 and then 1453 represent a triple application of the line of Rome.

Първият ориентир на лъжите при една трапеза беше преди 31 пр. Хр. и беше между две политически фракции на езическия Рим. Определеното време за тези лъжи беше 31 пр. Хр. и то се състоеше от Август, символ на Рим, срещу съюз на мъж и жена, представляващи Египет. Вторият набор от лъжи беше през 325 г., а определеното време беше 330 г. Третият набор от лъжи беше през 1439 г., а определеното време беше 1449–1453 г. Тези при трапезата през 1439 г. представляваха западния и източния Рим, като източният Рим търсеше политическа цел, като се съгласяваше с религиозен довод. 31 пр. Хр., последвано от 330, а след това от 1453, представляват тройно приложение на линията на Рим.

The political threat of the alliance of Marc Antony and Cleopatra, typified the spiritual threat of the heresy of Arianism in 325, which in turn typified the political and religious threat of the Islamic Turks in 1439.

Политическата заплаха от съюза на Марк Антоний и Клеопатра предобразяваше духовната заплаха на арианската ерес през 325 г., която на свой ред предобразяваше политическата и религиозната заплаха на ислямските турци през 1439 г.

The doctrines of the Nicene Creed are lies and there is no truth in them. The document signed on July 6, 1439, at the Council of Florence was called the Decree of Union and represented the same lies and more. When the delegates returned to Constantinople in 1439, they were met with anger and accusations of betrayal. The saying went around: “Better the Turkish turban than the Pope’s mitre.”

Доктрините на Никейския символ на вярата са лъжи и в тях няма истина. Документът, подписан на 6 юли 1439 г. на Флорентинския събор, бе наречен Декрет за унията и изразяваше същите лъжи, а и още повече. Когато делегатите се завърнаха в Константинопол през 1439 г., те бяха посрещнати с гняв и обвинения в предателство. Разпространяваше се следният израз: „По-добре турската чалма, отколкото папската митра.“

The union was signed mainly because the Byzantine Emperor desperately needed Western military help against the Ottomans. Once it became clear that very little (or no) military aid was coming, support for the union evaporated. In 1450–1451, several Eastern synods rejected the union, and after Constantinople fell in 1453, the union was completely abandoned. The ultimate outcome of the Decree of Union of Florence is considered by the Eastern Orthodox Church as a failed and rejected council. It is not recognized as valid. The Roman Catholic Church, however, still considers it a valid ecumenical council.

Униата бе подписана главно защото византийският император отчаяно се нуждаеше от западна военна помощ срещу османците. Щом стана ясно, че много малка военна помощ (или никаква) няма да дойде, подкрепата за унията се изпари. През 1450–1451 г. няколко източни синода отхвърлиха унията, а след падането на Константинопол през 1453 г. унията бе напълно изоставена. Окончателният резултат от Флорентинския декрет за унията се счита от Източноправославната църква за неуспял и отхвърлен събор. Той не се признава за валиден. Римокатолическата църква обаче все още го счита за валиден вселенски събор.

We are setting the logic to understand how the prophetic characteristics of the second woe are repeated in the history of the third woe. The one-hundred-and-fifty-year prophecy of the first woe began on July 27, 1299 and ended on July 27, 1449.

Полагаме логиката, чрез която да разберем как пророческите характеристики на второто горко се повтарят в историята на третото горко. Сто и петдесетгодишното пророчество за първото горко започна на 27 юли 1299 г. и завърши на 27 юли 1449 г.

## 1449

1449

Constantine XI Palaiologos was born in 1404 and reigned from January, 1449 unto May 29, 1453. He was the final emperor of the Eastern Roman (Byzantine) Empire, which had lasted over 1,100 years. He bravely led the defense of Constantinople during the Ottoman siege in 1453 with only about 7,000 to 8,000 defenders against Mehmed II’s army of 80,000 plus. He died fighting on the city walls on May 29, 1453 when Constantinople finally fell. His body was never conclusively identified. His death marked the end of the Roman Empire (the last direct continuation of the empire founded by Augustus in 27 BC).

Константин XI Палеолог е роден през 1404 г. и царува от януари 1449 г. до 29 май 1453 г. Той е последният император на Източната Римска (Византийска) империя, просъществувала повече от 1 100 години. Той храбро ръководи отбраната на Константинопол по време на османската обсада през 1453 г. само с около 7 000 до 8 000 защитници срещу войската на Мехмед II, наброяваща над 80 000 души. Загива в сражение на градските стени на 29 май 1453 г., когато Константинопол окончателно пада. Тялото му никога не е било установено с окончателна сигурност. Неговата смърт бележи края на Римската империя (последното пряко продължение на империята, основана от Август през 27 г. пр. Хр.).

He is remembered in Greek history and Orthodox tradition as a heroic figure — often called “the Marble Emperor” in legend (the belief that he will one day return to save Constantinople).

В гръцката история и православната традиция той се помни като героична личност — често наричан в преданието „Мраморният император“ (вярата, че един ден ще се завърне, за да спаси Константинопол).

John VIII Palaiologos (1392–1448) was the second-to-last Byzantine Emperor who reigned from 1425–1448. He was the eldest son of Emperor Manuel II Palaiologos and the older brother of Constantine XI. John VIII spent most of his reign desperately trying to save the dying Byzantine Empire from the Ottomans. In 1439, he personally traveled to Italy and presided over the Council of Florence, where he and the Eastern Orthodox delegation temporarily agreed to reunite with the Roman Catholic Church and accept the Pope as head of the Church. Constantine the Great had also presided over the Council of Nicaea. John VIII hoped this union with the papacy would bring Western military help against the Turks, but the union was deeply unpopular back in Constantinople and ultimately failed. John VIII died in 1448 (of natural causes), just five years before Constantinople fell in 1453. His brother Constantine XI then became emperor and died defending the city.

Йоан VIII Палеолог (1392–1448) е предпоследният византийски император, управлявал от 1425 до 1448 г. Той е най-големият син на император Мануил II Палеолог и по-голям брат на Константин XI. Йоан VIII прекарва по-голямата част от своето управление в отчаяни усилия да спаси умиращата Византийска империя от османците. През 1439 г. той лично пътува до Италия и председателства Флорентинския събор, където той и източноправославната делегация временно се съгласяват да се възсъединят с Римокатолическата църква и да приемат папата за глава на Църквата. Константин Велики също е председателствал Никейския събор. Йоан VIII се надява този съюз с папството да донесе западна военна помощ срещу турците, но съюзът е крайно непопулярен в самия Константинопол и в крайна сметка се проваля. Йоан VIII умира през 1448 г. (от естествена смърт), само пет години преди падането на Константинопол през 1453 г. След това неговият брат Константин XI става император и загива, защитавайки града.

When John VIII died in 1448, his brother Constantine XI was chosen as successor. By 1448 the Byzantine Empire was a tiny vassal state, and the Ottomans had significant influence over who sat on the throne in Constantinople. On July 27, 1449, a very significant political event occurred in the final years of the Byzantine Empire. The Byzantine Emperor John VIII Palaiologos had died earlier in 1448. His brother, Constantine XI Palaiologos (the last emperor), was proclaimed emperor in Constantinople. However, before Constantine XI officially ascended the throne, he sent ambassadors to the Ottoman Sultan (Murad II) and requested permission to reign. The Sultan granted that permission, and only then was Constantine XI formally crowned and recognized as emperor. This act was seen as the voluntary surrender of Byzantine independence. For the first time, a Byzantine emperor openly acknowledged that he ruled only by permission of the Ottoman Turks. Just four years later, in 1453, Constantinople fell to the Ottomans.

Когато Йоан VIII умря през 1448 г., за негов наследник бе избран брат му Константин XI. Към 1448 г. Византийската империя беше миниатюрна васална държава и османците оказваха значително влияние върху това кой ще седне на престола в Константинопол. На 27 юли 1449 г. настъпи едно твърде значимо политическо събитие в последните години на Византийската империя. Византийският император Йоан VIII Палеолог бе починал по-рано през 1448 г. Неговият брат, Константин XI Палеолог (последният император), бе провъзгласен за император в Константинопол. Обаче, преди Константин XI официално да се възкачи на престола, той изпрати пратеници при османския султан (Мурад II) и поиска позволение да царува. Султанът даде това позволение и едва тогава Константин XI бе тържествено коронясан и признат за император. Този акт бе възприет като доброволно предаване на византийската независимост. За пръв път византийски император открито призна, че управлява само с позволението на османските турци. Само четири години по-късно, през 1453 г., Константинопол падна под властта на османците.

Three hundred and ninety-one years and fifteen days after July 27, 1449, on August 11, 1840, the Turks sought protection from Egypt by submitting to the four great European powers, thus fulfilling the prophecy of an hour, day, month and year. We have now set the logic in place to apply the first and second woe at the soon coming Sunday law. Peter as a symbol of the one hundred and forty-four thousand represents the movement of the third angel and William Miller represents the movement in the first and second angels. Both movements are associated with “keys.”

Триста деветдесет и една години и петнадесет дни след 27 юли 1449 г., на 11 август 1840 г., турците потърсиха закрила от Египет, като се подчиниха на четирите велики европейски сили, като по този начин изпълниха пророчеството за час, ден, месец и година. Сега вече изложихме логиката, за да приложим първото и второто горко при скоро идващия неделен закон. Петър, като символ на сто четиридесет и четирите хиляди, представлява движението на третия ангел, а Уилям Милър представлява движението в първия и втория ангел. И двете движения са свързани с „ключове“.

> And the key of the house of David will I lay upon his shoulder; so he shall open, and none shall shut; and he shall shut, and none shall open. Isaiah 22:22.

> И ще положа на рамото му ключа на Давидовия дом; и той ще отваря, и никой няма да затваря; и той ще затваря, и никой няма да отваря. Исая 22:22.

> And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Matthew 16:18, 19.

> И Аз ти казвам: ти си Петър, и на тази канара ще съградя Моята църква; и портите на ада няма да ѝ надделеят. И ще ти дам ключовете на небесното царство; и каквото свържеш на земята, ще бъде свързано на небесата; и каквото развържеш на земята, ще бъде развързано на небесата. Матей 16:18, 19.

We will approach the battle of Nineveh in the next article as the “key” that not only opens the bottomless pit, but as the prophetic key that aligns the entire testimony of Daniel eleven into perfect order. In Miller’s dream the “key” attached to the casket was Miller’s method of Bible study. Proof texting of the Millerite history combined with “line upon line” in the history of the third angel is the key that allows the key of Revelation nine to unlock and align the hidden history of verse forty’s external message into order.

В следващата статия ще разгледаме битката при Ниневия като „ключа“, който не само отваря бездънната яма, но и като пророческия ключ, който привежда в съвършен ред цялото свидетелство на Даниил единадесета глава. В съня на Милър „ключът“, прикрепен към ковчежето, беше методът на Милър за изучаване на Библията. Доказването чрез текстове на Милеритската история, съчетано с „ред по ред“ в историята на третия ангел, е ключът, който позволява на ключа от Откровение девета глава да отключи и приведе в ред скритата история на външната вест на четиридесетия стих.

We will continue our considerations in the next article.

Ще продължим нашите разсъждения в следващата статия.

> “To the prophet the wheel within a wheel, the appearances of living creatures connected with them, all seemed intricate and unexplainable. But the hand of Infinite Wisdom is seen among the wheels, and perfect order is the result of its work. Every wheel works in perfect harmony with every other.” Testimonies to Ministers, 214.

> „На пророка колелото в колелото, образите на живите същества, свързани с тях, всичко изглеждаше сложно и необяснимо. Но сред колелата се вижда ръката на Безкрайната Мъдрост и съвършеният ред е резултат от нейното дело. Всяко колело действа в съвършена хармония с всяко друго.“ Свидетелства към служителите, 214.

Back to Articles