Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Thirteen

Книгата на Даниил — сто и тринадесета

Unveiling the Triple Application of Prophecy: Understanding the Significance of September 11, 2001, in Biblical Context

Разкриване на тройното приложение на пророчеството: Разбиране на значението на 11 септември 2001 г. в библейски контекст

Author

Jeff Pippenger

Published

March 3, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

When the Lord led His last-day people back to Jeremiah’s “old paths” on September 11, 2001, He had already identified the rule of the triple application of prophecy.

Когато Господ върна Своя народ на последното време към Йеремиевите „стари пътеки“ на 11 септември 2001 г., Той вече бе определил правилото за тройното приложение на пророчеството.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken. Jeremiah 6:16, 17.

> Така казва Господ: Застанете на пътищата и вижте, и попитайте за старите пътеки, къде е добрият път, и ходете по него, и ще намерите покой за душите си. Но те казаха: Няма да ходим по него. Поставих още над вас и стражи, които казваха: Слушайте звука на тръбата. Но те казаха: Няма да слушаме. Еремия 6:16, 17.

When the Lord returned His people to the old paths, they would find rest (the latter rain), and the watchmen were then given a trumpet message. All the prophets most perfectly identify the end of the last days, so the trumpet message of the last days would be the final trumpet, which is the seventh trumpet, which is the third woe.

Когато Господ върна Своя народ към древните пътища, те щяха да намерят покой (късния дъжд), и тогава на стражите бе дадена вест с тръба. Всички пророци най-съвършено определят края на последните дни, затова тръбната вест на последните дни би била последната тръба, която е седмата тръба, която е третото горко.

When His last-day people began to walk within the old paths, it was recognized that the characteristics of the first woe, identified a specific symbolic historical leader (Mohammed), and that the second woe, did the same thing (Osman). It was found that each of the first four trumpets also had specific symbolic leaders to identify the trumpet, and it was then recognized that Osama bin Laden was the symbolic leader of the third woe.

Когато Неговият народ от последните дни започна да ходи в древните пътища, бе разпознато, че характеристиките на първото горко посочват конкретен символичен исторически водач (Мохамед) и че второто горко прави същото (Осман). Установи се, че всяка от първите четири тръби също има конкретни символични водачи, чрез които тръбата се идентифицира, и тогава бе разпознато, че Осама бин Ладен е символичният водач на третото горко.

Mohammed was associated with Arabia, and Osman was the symbol of the Ottoman Empire in Turkey, and Osama bin Laden represented world-wide Islamic terror, though he, as with Mohammed, was an Arabian.

Мохамед бе свързан с Арабия, а Осман беше символът на Османската империя в Турция, и Осама бин Ладен представляваше ислямския терор в световен мащаб, макар че и той, както Мохамед, беше арабин.

It was also recognized that the first woe, hurt the armies of Rome and that the second woe, killed the armies of Rome. September 11, 2001 was then recognized as the point when Islam of the third woe, hurt the army of Rome (the United States), but that at the Sunday law, it will kill the army of Rome, as the United States comes to its conclusion as the sixth kingdom of Bible prophecy, and surrenders its national sovereignty to the threefold union of the dragon, the beast and the false prophet.

Признато беше също, че първото горко порази войските на Рим и че второто горко уби войските на Рим. Тогава 11 септември 2001 г. беше разпознат като моментът, в който ислямът на третото горко порази войската на Рим (Съединените щати), но че при неделния закон той ще убие войската на Рим, когато Съединените щати достигнат своя край като шестото царство на библейското пророчество и предадат националния си суверенитет на тройния съюз на змея, звяра и лъжепророка.

It was recognized that the United States was the earth beast with two horns of power. A primary prophetic characteristic of the earth beast is that it changes from a lamb to a dragon. Prophetically horns represent strength, and the strength of the earth beast was Republicanism and Protestantism, represented as the two horns of the earth beast. But now in the last days, the two strengths of the earth beast have changed to military and economic power. On September 11, 2001 Islam of the third woe struck the earth, a symbol of the earth beast, the Pentagon, a symbol of its military might, and the Twin Towers in New York City, a symbol of its economic strength.

Беше разпознато, че Съединените щати са земният звяр с двата рога на сила. Основна пророческа характеристика на земния звяр е, че той се променя от агне в змей. В пророчески смисъл роговете представляват сила, а силата на земния звяр беше републиканизмът и протестантизмът, представени като двата рога на земния звяр. Но сега, в последните дни, двете сили на земния звяр са се променили във военна и икономическа мощ. На 11 септември 2001 г. ислямът на третото горко порази земята — символ на земния звяр, Пентагона — символ на неговата военна мощ, и Кулите близнаци в Ню Йорк — символ на неговата икономическа сила.

When it was also recognized that the beginning history of the first woe, and the ending history of the second woe, both presented an illustration of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, it was recognized that at the arrival of the third woe, when the great buildings of New York were brought down, it was identified that the sealing process of the one hundred and forty-four thousand had began.

Когато също бе разпознато, че началната история на първото горко и заключителната история на второто горко и двете представят илюстрация на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди, бе разпознато, че при настъпването на третото горко, когато големите сгради на Ню Йорк бяха съборени, бе установено, че процесът на запечатване на сто четиридесет и четирите хиляди е започнал.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> „Откъде идва мълвата, че съм заявила, че Ню Йорк ще бъде пометен от приливна вълна? Това никога не съм казвала. Казала съм, когато гледах как там се издигат големите сгради, етаж след етаж: „Какви страшни сцени ще се разиграят, когато Господ се надигне, за да разтърси страшно земята! Тогава ще се изпълнят думите от Откровение 18:1–3.“ Цялата осемнадесета глава на Откровение е предупреждение за онова, което идва върху земята. Но нямам особена светлина относно това какво предстои на Ню Йорк, освен че зная, че един ден големите сгради там ще бъдат съборени чрез обръщането и преобръщането на Божията сила. От дадената ми светлина зная, че в света има разрушение. Една дума от Господа, едно докосване на Неговата могъща сила — и тези масивни постройки ще паднат. Ще се разиграят сцени, чиято страшна ужасност не можем да си представим.“ Review and Herald, 5 юли 1906 г.

The “destruction that is in the world,” is the character of Islam, for its character is represented as Apollyon and Abaddon in chapter nine, verse eleven of Revelation.

„погибелта, която е в света“, е характерът на исляма, защото неговият характер е представен като Аполлион и Авадон в девета глава, единадесети стих на Откровение.

> And they had a king over them, which is the angel of the bottomless pit, whose name in the Hebrew tongue is Abaddon, but in the Greek tongue hath his name Apollyon. Revelation 9:11 (NINE ELEVEN).

> И имаха над себе си цар, който е ангелът на бездънната пропаст, чието име на еврейски е Авадон, а на гръцки името му е Аполион. Откровение 9:11 (ДЕВЕТ ЕДИНАДЕСЕТ).

The meaning of the name, or character, of the king that rules Islam, both in Hebrew and Greek, as represented by the two names is “death” and “destruction,” which arrived on September 11, 2001, when the great buildings of New York were thrown down. At that point, Revelation chapter eighteen, verses one through three began to be fulfilled.

Значението на името, или характера, на царя, който управлява исляма, както на еврейски, така и на гръцки, както е представено чрез двете имена, е „смърт“ и „разрушение“, които дойдоха на 11 септември 2001 г., когато великите сгради на Ню Йорк бяха съборени. В този момент започна да се изпълнява Откровение, глава осемнадесета, стихове от първи до трети.

It was recognized that the first mention of the wild man of Islam in the book of Genesis used the Hebrew word for the “wild Arabian ass,” which was translated in the verse as a “wild man.” The symbol of Islam is the horse family, and in Revelation chapter nine, it was also represented as a warhorse. Upon the sacred charts of Habakkuk, that God’s people had been informed “should not be altered,” Islam was also represented by the war horses.

Беше разпознато, че при първото споменаване на дивия човек на исляма в книгата Битие е употребена еврейската дума за „див арабски осел“, която в стиха е преведена като „див човек“. Символът на исляма е семейството на коня, а в деветата глава на Откровение той също е представен като боен кон. В свещените карти на Авакум, за които Божият народ бе уведомен, че „не бива да бъдат изменяни“, ислямът също бе представен чрез бойните коне.

> And the angel of the Lord said unto her, Behold, thou art with child, and shalt bear a son, and shalt call his name Ishmael; because the Lord hath heard thy affliction. And he will be a wild man; his hand will be against every man, and every man’s hand against him; and he shall dwell in the presence of all his brethren. Genesis 16:11, 12.

> И ангелът Господен ѝ рече: Ето, ти си зачнала и ще родиш син, и ще наречеш името му Исмаил; защото Господ чу твоето страдание. И той ще бъде див човек; ръката му ще бъде против всеки човек, и ръката на всеки човек — против него; и ще живее в присъствието на всичките си братя. Битие 16:11, 12.

The first mention of the birth of Ishmael was associated with a “restraint,” which became a primary symbol associated with Islam.

Първото споменаване на раждането на Исмаил беше свързано с „въздържане“, което се превърна в основен символ, свързван с исляма.

> Now Sarai Abram’s wife bare him no children: and she had an handmaid, an Egyptian, whose name was Hagar. And Sarai said unto Abram, Behold now, the Lord hath restrained me from bearing: I pray thee, go in unto my maid; it may be that I may obtain children by her. And Abram hearkened to the voice of Sarai. Genesis 16:1, 2.

> А Сарая, жената на Аврам, не му раждаше деца; и тя имаше слугиня, египтянка, на име Агар. И Сарая каза на Аврам: Ето сега, Господ ме е възпрял да раждам; моля ти се, влез при слугинята ми; може би чрез нея ще имам деца. И Аврам послуша гласа на Сарая. Битие 16:1, 2.

In the very same first mention of Islam, as represented by the birth of Ishmael, submission is emphasized. The concept of submission is fundamental to the religion of Islam. The word “Islam,” is derived from two Arabic words, “salaam,” which means “peace”, and “aslama,” which means “to submit” or “surrender”. Islam teaches that believers should submit their will to the will of Allah (God) in all aspects of life. Once Sarah realized she had made a bad decision by encouraging Abraham to take Hagar and produce Ishmael she got permission from Abraham to treat Hagar harshly, causing Hagar to flee from the home of Abraham. There she received a message from the angel.

Още в самото първо споменаване на исляма, представен чрез раждането на Исмаил, се подчертава покорството. Понятието за покорство е основополагащо за религията ислям. Думата „ислям“ произлиза от две арабски думи — „salaam“, която означава „мир“, и „aslama“, която означава „да се покори“ или „да се предаде“. Ислямът учи, че вярващите трябва да подчиняват своята воля на волята на Аллах (Бог) във всички аспекти на живота. След като Сара осъзна, че е взела лошо решение, като е насърчила Авраам да вземе Агар и да роди Исмаил, тя получи позволение от Авраам да се отнася сурово с Агар, което накара Агар да избяга от дома на Авраам. Там тя получи послание от ангела.

> But Abram said unto Sarai, Behold, thy maid is in thy hand; do to her as it pleaseth thee. And when Sarai dealt hardly with her, she fled from her face. And the angel of the Lord found her by a fountain of water in the wilderness, by the fountain in the way to Shur. And he said, Hagar, Sarai’s maid, whence camest thou? and whither wilt thou go? And she said, I flee from the face of my mistress Sarai. And the angel of the Lord said unto her, Return to thy mistress, and submit thyself under her hands. And the angel of the Lord said unto her, I will multiply thy seed exceedingly, that it shall not be numbered for multitude. And the angel of the Lord said unto her, Behold, thou art with child, and shalt bear a son, and shalt call his name Ishmael; because the Lord hath heard thy affliction. And he will be a wild man; his hand will be against every man, and every man’s hand against him; and he shall dwell in the presence of all his brethren. Genesis 16:6–12.

> Но Аврам каза на Сара: Ето, слугинята ти е в ръката ти; постъпи с нея, както ти е угодно. И когато Сара се отнесе сурово с нея, тя побягна от лицето ѝ. И ангелът Господен я намери при един воден извор в пустинята, при извора по пътя за Сур. И каза: Агар, слугиньо на Сара, откъде идеш и къде отиваш? А тя каза: Бягам от лицето на господарката си Сара. И ангелът Господен ѝ каза: Върни се при господарката си и се покори под ръцете ѝ. И ангелът Господен ѝ каза: Ще умножа твърде много потомството ти, така щото няма да може да се изброи поради многобройността си. И ангелът Господен ѝ каза: Ето, ти си бременна и ще родиш син, и ще наречеш името му Исмаил; защото Господ чу скръбта ти. И той ще бъде див човек; ръката му ще бъде против всеки човек, и ръката на всеки човек — против него; и той ще живее пред лицето на всичките си братя. Битие 16:6–12.

The restraint of Islam, the “submission” that represents the character of the religion of Islam, and the role of Islam are all in the first mention of Ishmael, and represent the prophetic DNA of the Islam represented by the three woes of Revelation. Once the Lord brought His people to Jeremiah’s old paths they also recognized that the “four winds” that are held in check by the four angels of Revelation chapter seven, are specifically the four winds of Islam.

Сдържането на исляма, „покорството“, което представлява характера на религията ислям, и ролята на исляма — всичко това се съдържа в първото споменаване на Исмаил и представлява пророческото ДНК на исляма, представен от трите горко в Откровение. След като Господ приведе Своя народ към древните пътеки на Еремия, те също така разпознаха, че „четирите ветрове“, които се държат в сдържане от четирите ангела в седма глава на Откровение, са именно четирите ветрове на исляма.

> “Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> „Ангелите държат четирите ветрове, представени като разгневен кон, стремящ се да се откъсне и да се втурне по лицето на цялата земя, носейки разорение и смърт по пътя си.“ Manuscript Releases, volume 20, 217.

The “angry horse” of Islam that is also the “four winds” that are “restrained” while the sealing of the one hundred and forty-four thousand is accomplished, bear “death and destruction” (Abaddon and Apollyon) in their “path.” Just as the restraint placed upon Hagar, placed that prophetic attribute into the symbol of Islam, the four winds and the angry horse are both restrained, and with that fact in place it was recognized that the beginning of the first woe, identifies a restraint upon Islam as represented by Abubakar’s historical command.

„Гневният кон“ на исляма, който е също и „четирите ветрове“, „удържани“, докато се извършва запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди, носи „смърт и погибел“ (Аввадон и Аполлион) в своя „път“. Както ограничението, наложено върху Агар, вложи този пророчески белег в символа на исляма, така и четирите ветрове, и гневният кон са удържани; и при наличието на този факт бе разпознато, че началото на първото „горко“ посочва ограничение върху исляма, представено чрез историческата заповед на Абу Бакр.

> And it was commanded them that they should not hurt the grass of the earth, neither any green thing, neither any tree; but only those men which have not the seal of God in their foreheads. Revelation 9:4.

> И им бе заповядано да не повреждат земната трева, нито каквото и да е зелено растение, нито кое да е дърво, а само онези човеци, които нямат Божия печат на челата си. Откровение 9:4.

Line upon line, the beginning of the second woe, which in the triple application of the three woes is placed over the beginning of the first woe, identifies a release of the four angels, who in the verse represents the release of Islam’s second great jihad.

Ред след ред началото на второто горко, което в тройното приложение на трите горка е поставено върху началото на първото горко, обозначава освобождаването на четирите ангела, което в този стих представлява освобождаването на втория велик джихад на исляма.

> Saying to the sixth angel which had the trumpet, Loose the four angels which are bound in the great river Euphrates. Revelation 9:14.

> като казваше на шестия ангел, който имаше тръбата: Развържи четирите ангела, които са вързани при великата река Ефрат. Откровение 9:14.

It was therefore understood that at the beginning of the third woe, Islam would be both released and restrained, which is the very testimony of Sister White.

Следователно се разбираше, че в началото на третото горко ислямът ще бъде едновременно освободен и възпиран, което е именно свидетелството на сестра Уайт.

> “At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> „По онова време, докато делото на спасението се приближава към своя край, скръб ще настава на земята и народите ще се гневят, но ще бъдат възпирани, така че да не попречат на делото на третия ангел. По онова време ще дойде „късният дъжд“, или освежаването от присъствието на Господа, за да даде сила на силния вик на третия ангел и да приготви светиите да устоят в периода, когато ще бъдат излети седемте последни язви.“ Ранни писания, 85.

When the historical record of Islam was investigated it was found that the warfare and accomplishments of Arabic Islam of the first woe, is understood by Islam as “the first great jihad”, and that the warfare of the Ottoman Empire that began when the four angels were loosed is understood by Islam as “the second great jihad”. In agreement with the triple application Islam believes the third and last great jihad, began on September 11, 2001. As William Miller once wrote, “History and prophecy, doth agree.”

Когато беше изследван историческият летопис на исляма, се установи, че войната и постиженията на арабския ислям от първото горко се разбират от исляма като „първия велик джихад“, и че войната на Османската империя, започнала, когато четирите ангела бяха развързани, се разбира от исляма като „втория велик джихад“. В съгласие с тройното приложение ислямът вярва, че третият и последен велик джихад е започнал на 11 септември 2001 година. Както някога е написал Уилям Милър: „Историята и пророчеството са в съгласие.“

The “line upon line” application of a release and simultaneous restraint as represented by laying the beginning prophetic line of the first and second woes, over one another, was perfectly confirmed by the Spirit of Prophecy, and immediately after Islam struck on September 11, 2001 President George W. Bush placed a world-wide restraint upon Islam by initiating his war on terror. The simultaneous releasing and restraining of the “angry horse” of Islam was confirmed by the Bible, the Spirit of Prophecy, and also history.

Приложението „ред върху ред“ на едно освобождаване и едновременно възпиране, представено чрез полагането една върху друга на началната пророческа линия на първото и второто горко, бе съвършено потвърдено от Духа на пророчеството; и непосредствено след като ислямът нанесе удар на 11 септември 2001 г., президентът Джордж У. Буш наложи световно възпиране върху исляма, като започна своята война срещу терора. Едновременното освобождаване и възпиране на „гневния кон“ на исляма бе потвърдено от Библията, Духа на пророчеството, а също и от историята.

Those who “follow the Lamb” back to the Millerite old paths find the “rest,” which is the latter rain, that Sister White identifies begins when the nations are angered, yet held in check, as they were on September 11, 2001.

Онези, които „следват Агнето“ обратно към старите Милеритски пътеки, намират „покоя“, който е късният дъжд, за който Сестра Уайт посочва, че започва, когато народите се разгневят, но бъдат възпирани, както беше на 11 септември 2001 г.

> “At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> „По онова време, докато делото на спасението се привършва, скръб ще идва върху земята и народите ще се разгневят, но ще бъдат възпирани, за да не възпрепятстват делото на третия ангел. По онова време ще дойде „късният дъжд“, или освежаването от присъствието на Господа, за да даде сила на силния глас на третия ангел и да подготви светиите да устоят в периода, когато ще бъдат излети седемте последни язви.“ Early Writings, 85.

Those who “follow the Lamb” back to the Millerite old paths find the “rest,” which is the latter rain, that Sister White identifies begins when the mighty angel of Revelation eighteen descended on September 11, 2001.

Онези, които „следват Агнето“ обратно към старите милеритски пътеки, намират „покоя“, който е късният дъжд, за който сестра Уайт посочва, че започва, когато могъщият ангел от Откровение осемнадесета глава слезе на 11 септември 2001 г.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> „Късният дъжд трябва да се излее върху Божия народ. Могъщ ангел трябва да слезе от небето и цялата земя да се освети от неговата слава.“ Review and Herald, 21 април 1891 г.

That mighty angel descended when the buildings of New York were thrown down, the sealing of the one hundred and forty-four thousand began, and the latter rain began to sprinkle. Those who were led back to Jeremiah’s old paths, and found the “rest,” which is the latter rain, then recognized that Isaiah’s “rest and refreshing,” was also the latter rain, but it was also an identification of the test which on September 11, 2001 confronted God’s people, and especially the “scornful men” who “ruled Jerusalem”. They came to understand that the test was twofold, for it represented the message of Islam of the third woe, and just as importantly, it represented the biblical methodology that established the message of the latter rain.

Онзи могъщ ангел слезе, когато сградите на Ню Йорк бяха съборени; тогава започна запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди и късният дъжд започна да поръсва. Онези, които бяха върнати към древните пътеки на Еремия и намериха „покоя“, който е късният дъжд, тогава разпознаха, че „покой и освежаване“ у Исая също беше късният дъжд; но то беше и отъждествяване на изпита, който на 11 септември 2001 г. се изправи пред Божия народ, и особено пред „присмивателните човеци“, които „управляваха Ерусалим“. Те стигнаха до разбирането, че изпитът беше двоен, защото представляваше посланието на исляма от третото горко, и също тъй важно, представляваше библейската методология, която утвърди вестта на късния дъжд.

> To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Isaiah 28:12–14.

> На които Той каза: Това е покоят, с който можете да дадете покой на уморения; и това е отдихът; но те не поискаха да чуят. Но словото Господне беше за тях заповед след заповед, заповед след заповед; правило след правило, правило след правило; тук малко и там малко; за да отидат, и да паднат назад, и да бъдат строшени, и уловени в примка, и хванати. Затова чуйте словото Господне, вие присмивачи, които управлявате този народ, който е в Ерусалим. Исая 28:12–14.

Walking in the old paths allowed God’s last day people to then see that the parable of the ten virgins, which “illustrates the experience of the Adventist people,” was to be repeated “to the very letter,” during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. The testimony of the history where the parable was first fulfilled identified that Habakkuk chapter two was directly connected with and part of the parable. Therefore the “debate” of Habakkuk two represented the test of the rest and refreshing that the scornful men refused to hear. As faithful Bible students continued to investigate the old paths, they realized that not only was the parable of the ten virgins, and Habakkuk two, the same prophecy, but so too was Ezekiel chapter twelve.

Ходенето в старите пътеки позволи на Божия народ в последните дни да види, че притчата за десетте девици, която „илюстрира опитността на адвентния народ“, трябваше да се повтори „до последната буква“ по време на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Свидетелството на историята, в която притчата първоначално се изпълни, посочи, че втора глава на Авакум е пряко свързана с притчата и е част от нея. Следователно „спорът“ във втора глава на Авакум представляваше изпита относно покоя и освежаването, който присмехулните мъже отказаха да чуят. Докато верните изследователи на Библията продължаваха да изследват старите пътеки, те осъзнаха, че не само притчата за десетте девици и втора глава на Авакум са едно и също пророчество, но също така и дванадесета глава на Езекиил.

> “A portion of Ezekiel’s prophecy also was a source of strength and comfort to believers: ‘The word of the Lord came unto me, saying, Son of man, what is that proverb that ye have in the land of Israel, saying, The days are prolonged, and every vision faileth? Tell them therefore, Thus saith the Lord God. . . . The days are at hand, and the effect of every vision. . . . I will speak, and the word that I shall speak shall come to pass; it shall be no more prolonged.’ ‘They of the house of Israel say, The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off. Therefore say unto them, Thus saith the Lord God; There shall none of My words be prolonged any more, but the word which I have spoken shall be done.’ Ezekiel 12:21–25, 27, 28.” The Great Controversy, 393.

> Част от пророчеството на Езекиил също беше източник на сила и утеха за вярващите: „И Господното слово дойде към мене и каза: Сине човешки, що е тази поговорка, която имате в Израилевата земя и която казва: Дните се продължават и всяко видение пропада? Затова им кажи: Така казва Господ Йехова.... Дните наближиха и изпълнението на всяко видение.... Аз ще говоря, и словото, което ще изговоря, ще се изпълни; то няма вече да се отлага.“ „От Израилевия дом казват: Видението, което той вижда, е за много дни напред и той пророкува за времена, които са далеч. Затова им кажи: Така казва Господ Йехова: Нито едно от Моите слова няма вече да се отлага, но словото, което съм говорил, ще се изпълни.“ Езекиил 12:21–25, 27, 28.“ Великата борба, 393.

The period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, as represented by the Advent movement of 1840 to 1844, represents the period of time in the last days, when “the effect of every vision” “shall come to pass.” The prophetic history of the first woe, laid upon the prophetic history of the second woe, identifies the prophetic history of the third woe, which is the prophetic history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. It is also the history of 1840 to 1844. It is also the history where the work of the messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant is accomplished. It is the history where the two horns of the earth beast go through a transition from the sixth unto the “eighth” that “is of the seven”. It is the history where the two prophets are slain in the street, in chapter eleven of Revelation.

Периодът на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди, представен чрез адвентното движение от 1840 до 1844 година, представлява периода от време в последните дни, когато „изпълнението на всяко видение“ „ще се сбъдне“. Пророческата история на първото горко, положена върху пророческата история на второто горко, определя пророческата история на третото горко, която е пророческата история на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Това е също и историята от 1840 до 1844 година. Това е също и историята, в която се извършва делото на вестителя, който приготвя пътя за Вестителя на Завета. Това е историята, в която двата рога на земния звяр преминават през преход от шестия към „осмия“, който „е от седемте“. Това е историята, в която двамата пророци са убити на улицата, в единадесета глава на Откровението.

Just as significant though, is the fact that because God’s word never fails, in conjunction with the principle that all the prophets are speaking more of the last days than any other period, on September 11, 2001 the “prophetic days are at hand” where the “words that” God has spoken “will come to pass,” and “it shall be no more prolonged.”

Не по-малко важно е и обстоятелството, че понеже Божието слово никога не остава неизпълнено, в съчетание с принципа, че всички пророци говорят за последните дни повече, отколкото за който и да било друг период, на 11 септември 2001 г. „пророческите дни са наближили“, когато „думите, които“ Бог е изговорил, „ще се сбъднат“ и „това няма вече да се отлага“.

The rebellion of 1863 assigned Laodicean Adventism to wander in the wilderness until they were all dead. The Lord returned to that history on September 11, 2001 as He had done with ancient Israel at Kadesh.

Бунтът от 1863 г. определи лаодикийския адвентизъм да се скита в пустинята, докато всички измрат. Господ се завърна към тази история на 11 септември 2001 г., както бе сторил с древния Израил при Кадис.

The first visit to Kadesh produced the rebellion of the ten spies, and brought the time of wandering in the wilderness. At the end of the forty years, they returned to Kadesh, and it was there that Moses struck the Rock a second time and was prevented from entering into the Promised Land, but they went in with Joshua. September 11, 2001, identifies the last generation, and God will no longer prolong His Word.

Първото посещение в Кадис породи бунта на десетимата съгледвачи и доведе времето на скитането в пустинята. В края на четиридесетте години те се завърнаха в Кадис и именно там Мойсей удари Канарата втори път и му бе възпрепятствано да влезе в Обетованата земя, но те влязоха с Исус Навин. 11 септември 2001 г. бележи последното поколение и Бог вече няма да отлага Словото Си.

We will address this fact in the next article.

Ще разгледаме този факт в следващата статия.

> “The history of the wilderness life of Israel was chronicled for the benefit of the Israel of God to the close of time. God’s dealings with the wanderers of the desert in all their marchings to and fro, in their exposure to hunger, thirst, and weariness, and in the striking manifestations of his power for their relief, are a divine parable, fraught with warning and instruction for his people in all ages. The varied experience of the Hebrews was a school of preparation for their promised home in Canaan. God would have his people in these last days review with humble hearts, and teachable spirits, the fiery trials through which ancient Israel passed, that they may be instructed in their preparation for the heavenly Canaan.

> „Историята на живота на Израил в пустинята бе записана за благото на Божия Израил до края на времето. Божиите отношения със скитниците в пустинята във всичките им странствания насам и натам, в излагането им на глад, жажда и умора, и в поразителните проявления на Неговата сила за тяхното облекчение, са Божествена притча, изпълнена с предупреждение и наставление за Неговия народ във всички векове. Разнообразният опит на евреите беше школа за подготовка за обещания им дом в Ханаан. Бог желае Неговият народ в тези последни дни да прегледа със смирени сърца и възприемчив дух огнените изпитания, през които премина древният Израил, за да бъде наставен в подготовката си за небесния Ханаан.“

> “The rock which, smitten by the command of God, sent forth its living waters, was a symbol of Christ, smitten and bruised that by his blood a fountain might be prepared for the salvation of perishing man. As the rock had been once smitten, so Christ was to be ‘once offered, to bear the sins of many.’ But when Moses rashly smote the rock at Kadesh, the beautiful symbol of Christ was marred. Our Saviour was not to be sacrificed a second time. As the great offering was made but once, it is only necessary for those who seek the blessings of his grace to ask in Jesus’ name,—to pour forth the heart’s desires in penitential prayer. Such prayer will bring before the Lord of hosts the wounds of Jesus, and then will flow forth afresh the life-giving blood, symbolized by the flowing of the living water for thirsting Israel.

> „Скалата, която, ударена по Божията заповед, изведе живите си води, беше символ на Христос, поразен и наранен, за да може чрез Неговата кръв да бъде приготвен извор за спасението на загиващия човек. Както скалата беше ударена веднъж, така и Христос трябваше да бъде „веднъж принесен в жертва, за да понесе греховете на мнозина“. Но когато Мойсей прибързано удари скалата в Кадис, прекрасният символ на Христос беше помрачен. Нашият Спасител не трябваше да бъде жертван втори път. Както великата жертва беше принесена само веднъж, така за онези, които търсят благословенията на Неговата благодат, е необходимо единствено да поискат в Исусовото име — да излеят копнежите на сърцето в покайна молитва. Такава молитва ще представи пред Господа на Силите раните на Исус и тогава отново ще потече животворящата кръв, символизирана чрез изливането на живата вода за жадуващия Израил.“

> “Only by living faith in God, and humble obedience to his commands, can man hope to meet the divine approval. On the occasion of that mighty miracle at Kadesh, Moses, wearied with the continual murmuring and rebellion of the people, lost sight of his Almighty Helper; he heeded not the command, ‘Speak ye unto the rock, and it shall give forth its waters;’ and without the divine strength he was left to mar his record with an exhibition of passion and human weakness. The man who should, and might have stood pure, firm, and unselfish to the close of his work, was overcome at last. God was dishonored before the congregation of Israel, when he might have been honored, and his name glorified.

> „Само чрез жива вяра в Бога и смирено послушание към Неговите заповеди човек може да се надява да срещне божественото одобрение. При случая на онова велико чудо в Кадис Моисей, уморен от непрестанното роптание и бунт на народа, изпусна от поглед своя Всемогъщ Помощник; той не послуша заповедта: „Кажете на канарата, и тя ще даде водата си“; и, лишен от божествена сила, бе оставен да помрачи своята история с проява на страст и човешка слабост. Човекът, който трябваше и можеше да остане чист, твърд и безкористен до края на своето дело, накрая бе победен. Бог бе обезчестен пред събранието на Израил, когато би могъл да бъде почетен и името Му прославено.“

> “The judgment immediately pronounced against Moses was most cutting and humiliating,—that he with rebellious Israel must die before crossing the Jordan. But shall man assert that the Lord dealt severely with his servant for that one offense? God had honored Moses as he had honored no other man then living. He had vindicated his cause again and again. He had heard his prayers, and had spoken with him face to face, as a man speaketh with a friend. Just in proportion to the light and knowledge which Moses had enjoyed, was his criminality increased.” Signs of the Times, October 7, 1880.

> „Присъдата, незабавно произнесена срещу Мойсей, беше най-жестока и унизителна — че той, заедно с бунтовния Израил, трябваше да умре, преди да премине Йордан. Но ще дръзне ли човек да твърди, че Господ се е отнесъл сурово към Своя слуга заради това едно прегрешение? Бог беше почел Мойсей така, както не беше почел никой друг човек, живеещ тогава. Той беше защитавал делото му отново и отново. Беше чул молитвите му и беше говорил с него лице в лице, както човек говори с приятел. Именно в същата степен, в която Мойсей бе се ползвал от светлина и познание, се увеличаваше и неговата вина.“ Signs of the Times, October 7, 1880.

Back to Articles