Article

# Panium - Number Fourteen

Паниум — номер четиринадесет

The Disappointment as the Key to the Temple Test

Разочарованието като ключ към изпитанието на храма

Author

Jeff Pippenger

Published

February 18, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

The subject of the sanctuary was the “key” that unlocked the disappointment of October 22, 1844 at the beginning of the third angel’s message, and it is the subject of the disappointment that is the “key” to unlock the sanctuary message of the temple test at the end of the third angel.

Темата за светилището беше „ключът“, който отключи разочарованието от 22 октомври 1844 г. в началото на вестта на третия ангел, а темата за разочарованието е „ключът“, който отключва вестта за светилището в изпитанието относно храма в края на вестта на третия ангел.

> And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Matthew 16:19.

> И ще ти дам ключовете на небесното царство; и каквото вържеш на земята, ще бъде вързано на небесата; и каквото развържеш на земята, ще бъде развързано на небесата. Матей 16:19.

The fact that September 11, 2001 is understood as “9/11” in agreement with “911” being the symbol of an emergency call in the United States, was designed by the One who designed all things. Understanding the disappointment of July 18, 2020 is what allows the movement of the one hundred and forty-four thousand to be recognized as such; but only by those who wish to see that Jesus represents the spiritual with the natural today no differently than He did two thousand years ago. “20/20” vision is the best you can have, and the disappointment of 2020 is the waymark that allows the temple to be recognized in the prophetic history of the ten virgins.

Фактът, че 11 септември 2001 г. се разбира като „9/11“ в съгласие с това, че „911“ е символът на спешно повикване в Съединените щати, е бил замислен от Онзи, Който е замислил всички неща. Разбирането на разочарованието от 18 юли 2020 г. е това, което позволява движението на сто четиридесет и четирите хиляди да бъде разпознато като такова; но само от онези, които желаят да видят, че Исус представя духовното чрез естественото днес не по-различно, отколкото го е правил преди две хиляди години. Зрението „20/20“ е най-доброто, което човек може да има, а разочарованието от 2020 г. е ориентирът, който позволява храмът да бъде разпознат в пророческата история на десетте девици.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> „Притчата за десетте девици от Матей 25 също илюстрира опитността на адвентния народ.“ Великата борба, 393.

Twenty 20 vision is even better when combined with the hindsight represented by the foundational truths. Paul teaches that “the spirits of the prophets are subject to the spirits of the prophets,” and Matthew’s virgins are therefore the same virgins that John identifies as the one hundred and forty-four thousand, and John identifies them as virgins in—Revelation 144.

Зрение 20/20 е още по-добро, когато е съчетано с погледа назад, представен от основополагащите истини. Павел учи, че „духовете на пророците се покоряват на пророците“, и следователно девиците на Матей са същите девици, които Йоан определя като сто четиридесет и четири хиляди, а Йоан ги определя като девици в—Откровение 144.

> These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:4.

> Това са онези, които не са се осквернили с жени, защото са девственици. Това са онези, които следват Агнето, където и да отива То. Те бяха изкупени измежду човеците като първи плодове за Бога и за Агнето. Откровение 14:4.

The first fruits of the fall season are the virgins who follow the Lamb into the temple, and the “key” to understanding the temple is the disappointment of 2020.

Първите плодове на есенния сезон са девиците, които следват Агнето в храма, а „ключът“ към разбирането на храма е разочарованието от 2020 година.

> And the key of the house of David will I lay upon his shoulder; so he shall open, and none shall shut; and he shall shut, and none shall open. Isaiah 22:22.

> И ключа на Давидовия дом ще положа на рамото му; тъй че той ще отваря, и никой няма да затваря; и той ще затваря, и никой няма да отваря. Исая 22:22.

If an Adventist is to be among the 144,000, they will of prophetic necessity have suffered a disappointment that was caused by the presentation of a public prediction that failed.

Ако един адвентист ще бъде сред 144 000, той по пророческа необходимост трябва да е преживял разочарование, причинено от изявяването на публично предсказание, което не се е сбъднало.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „Често ме насочват към притчата за десетте девици, пет от които бяха мъдри, а пет неразумни. Тази притча се е изпълнила и ще се изпълни до най-малката подробност, защото има особено приложение за това време и, подобно на вестта на третия ангел, се е изпълнила и ще продължи да бъде настояща истина до самия край на времето.“ Review and Herald, 19 август 1890 г.

The battle of Panium in verse fifteen of Daniel eleven is the battle that leads to verse sixteen, which identifies the Sunday law in the United States.

Битката при Паниум в петнадесетия стих на Даниил единадесета глава е битката, която води до шестнадесетия стих, който посочва неделния закон в Съединените щати.

> So the king of the north shall come, and cast up a mount, and take the most fenced cities: and the arms of the south shall not withstand, neither his chosen people, neither shall there be any strength to withstand. Daniel 11:15.

> И тъй, северният цар ще дойде, ще издигне насип и ще превземе най-укрепените градове; и силите на юга няма да устоят, нито избраният му народ; и не ще има сила да се устои. Данаил 11:15.

In this verse the United States defeats Russia, along with Russia’s chosen people. But in the next verse. No one can stand against the rise of Rome, which marks Judah and Jerusalem as the first step in its conquest of the world; as Rome rose up as the fourth kingdom of Bible prophecy. By standing in the literal glorious land in verse sixteen, the symbol of literal Rome’s authority was within the literal glorious land; thus, typifying verse forty-one, when the mark of spiritual Rome’s authority is enforced upon the spiritual glorious land of the United States.

В този стих Съединените щати побеждават Русия, заедно с избрания от Русия народ. Но в следващия стих никой не може да устои на възхода на Рим, който отбелязва Юда и Ерусалим като първа стъпка в своето завладяване на света; така Рим се издигна като четвъртото царство на библейското пророчество. Като стоеше в буквалната славна земя в стих шестнадесети, символът на властта на буквалния Рим беше в пределите на буквалната славна земя; така предобразяваше стих четиридесет и първи, когато белегът на властта на духовния Рим се налага върху духовната славна земя на Съединените щати.

The two horns of the earth-beast of Revelation thirteen represent Republicanism and Protestantism. In verse fifteen of Daniel eleven Antiochus Magnus, known as Antiochus III and Antiochus the Great defeats the southern kingdom, represented by the Ptolemaic dynasty. Antiochus represents Donald Trump and the southern king represents Russia. The battle of Panium is the battle between the United States and Russia and Russia’s chosen people, a battle which Antiochus prevailed, but thereafter saw his kingdom conquered by literal Rome—the power of verse fourteen, that establishes the external vision of the Republican horn of the earth beast. The internal vision is represented by the Protestant horn of the earth beast. Both horns are at the battle of Panium, for Peter is there as a Protestant with his message from the book of Joel.

Двата рога на земния звяр от Откровение тринадесета глава представляват Републиканизма и Протестантизма. В петнадесетия стих на Даниил единадесета глава Антиох Магнус, известен като Антиох III и Антиох Велики, побеждава южното царство, представено от Птолемеевата династия. Антиох представлява Доналд Тръмп, а южният цар представлява Русия. Битката при Паниум е битката между Съединените щати и Русия и избрания народ на Русия — битка, в която Антиох надделява, но след това вижда царството си завладяно от буквалния Рим — силата от четиринадесети стих, която установява външното видение на републиканския рог на земния звяр. Вътрешното видение е представено от протестантския рог на земния звяр. И двата рога присъстват в битката при Паниум, защото Петър е там като протестант със своята вест от книгата на Йоил.

## 250 Years

250 години

When we consider the two lines of the earth beast, we find that in 1776 the earth beast began its rise, and by 1798, (twenty-two years later) the sea beast of Revelation thirteen received its deadly wound, and the earth beast began its rule as the sixth kingdom of Bible prophecy. Two hundred and fifty years later, in 2026 we have awakened to the internal temple test that began May 8, 2025.

Когато разгледаме двете линии на земния звяр, откриваме, че през 1776 година земният звяр започна възхода си, а до 1798 година (двадесет и две години по-късно) морският звяр от Откровение тринадесета глава получи смъртоносната си рана, и земният звяр започна своето управление като шестото царство в библейското пророчество. Двеста и петдесет години по-късно, през 2026 година, ние се пробудихме за изпита на вътрешния храм, който започна на 8 май 2025 година.

Those “250” years are also connected with Antiochus Magnus. Beginning with the decree in 457 BC and projecting from that decree two hundred and fifty years we arrive at 207, seven years before the battle of Panium, and ten years after Ptolemy defeated Antiochus at the battle of Raphia, which is represented in verse eleven of Daniel eleven. Daniel 11:11 is of course the external line of the Republican horn that aligns with Revelation 11:11, which is the internal line of the Protestant horn. Daniel and the Revelation are the same book, and Revelation employs the seals as symbols of external prophecy and the churches as symbols of the parallel internal prophecy.

Тези „250“ години са свързани също и с Антиох Велики. Като започнем от указа през 457 г. пр. Хр. и от този указ отмерим двеста и петдесет години, достигаме до 207 г., седем години преди битката при Панион и десет години след като Птолемей побеждава Антиох в битката при Рафия, която е представена в единадесети стих на Даниил единадесета глава. Даниил 11:11, разбира се, е външната линия на републиканския рог, която съответства на Откровение 11:11, което е вътрешната линия на протестантския рог. Даниил и Откровението са една и съща книга, а Откровението използва печатите като символи на външното пророчество и църквите като символи на паралелното вътрешно пророчество.

Cyrus represents all three decrees, for you cannot have a third without a first and a second.

Кир представя и трите указа, защото не може да има трети без първи и втори.

> “In the seventh chapter of Ezra the decree is found. Verses 12–26. In its completest form it was issued by Artaxerxes, king of Persia, 457 BC. But in Ezra 6:14 the house of the Lord at Jerusalem is said to have been built ‘according to the commandment [“decree,” margin] of Cyrus, and Darius, and Artaxerxes king of Persia.’ These three kings, in originating, reaffirming, and completing the decree, brought it to the perfection required by the prophecy to mark the beginning of the 2300 years. Taking 457 BC, the time when the decree was completed, as the date of the commandment, every specification of the prophecy concerning the seventy weeks was seen to have been fulfilled.” The Great Controversy, 326.

> „В седмата глава на Ездра се намира указът. Стихове 12–26. В своята най-пълна форма той е издаден от Артаксеркс, царя на Персия, през 457 г. пр. Хр. Но в Ездра 6:14 се казва, че домът Господен в Ерусалим е бил построен „според заповедта [„указ“, в полето] на Кир, Дарий и Артаксеркс, царя на Персия“. Тези трима царе, като положиха началото на указа, потвърдиха го отново и го доведоха до завършеност, го приведоха до съвършенството, изисквано от пророчеството, за да отбележи началото на 2300-те години. Като се приема 457 г. пр. Хр., времето, когато указът е бил завършен, за датата на заповедта, се виждаше, че всяко определение на пророчеството относно седемдесетте седмици е било изпълнено.“ Великата борба, 326.

From the three decrees that are represented by Cyrus in 457 BC, “250” years concludes in the history between the battle of Raphia in 217 BC, when Ptolemy IV defeated Antiochus the Great and 200 BC when Antiochus then defeated Ptolemy at the battle of Panium in verse fifteen. The line aligns Antiochus Magnus with Donald Trump. At the beginning of the sixth kingdom of Bible prophecy in 1776 unto 1798 there is a period of “22” years that represent the rise of the sixth kingdom. Those “22” years also illustrate the history represented by the number “22” at the end of the history of the sixth kingdom from 2001 unto 2023. “22” is the symbol of the combination of Divinity with humanity which is accomplished within the history of the sixth kingdom of Bible prophecy, who is the earth beast with an external horn of Republicanism and an internal horn of Protestantism.

От трите указа, които са представени от Кир през 457 г. пр. Хр., „250“ години завършват в историята между битката при Рафия през 217 г. пр. Хр., когато Птолемей IV побеждава Антиох Велики, и 200 г. пр. Хр., когато след това Антиох побеждава Птолемей в битката при Паний, в петнадесети стих. Тази линия съпоставя Антиох Магнус с Доналд Тръмп. В началото на шестото царство на библейското пророчество, от 1776 до 1798 г., има период от „22“ години, който представя възхода на шестото царство. Тези „22“ години също така онагледяват историята, представена с числото „22“, в края на историята на шестото царство, от 2001 до 2023 г. „22“ е символът на съчетаването на Божествеността с човечеството, което се осъществява в историята на шестото царство на библейското пророчество, което е земният звяр с външен рог на републиканизма и вътрешен рог на протестантизма.

The work Christ accomplishes with the union represented by “22” is the final work of Christ in the Most Holy Place, that is represented by the blotting out of sin, which according to Joel accompanied with Peter’s inspired commentary takes place during the outpouring of the latter rain.

Делото, което Христос извършва чрез съединението, представено с „22“, е последното дело на Христос в Пресвятото място, което е представено чрез изглаждането на греха и което, според Йоил, съпроводено с вдъхновения коментар на Петър, се извършва по време на изливането на късния дъжд.

> Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord. Acts 3:19.

> И тъй, покайте се и се обърнете, за да се заличат греховете ви, когато дойдат времена на освежаване от присъствието на Господа. Деяния 3:19.

The blotting out of sin is the last work of the heavenly High Priest.

Заличаването на греха е последното дело на небесния Първосвещеник.

> “As anciently the sins of the people were by faith placed upon the sin offering and through its blood transferred, in figure, to the earthly sanctuary, so in the new covenant the sins of the repentant are by faith placed upon Christ and transferred, in fact, to the heavenly sanctuary. And as the typical cleansing of the earthly was accomplished by the removal of the sins by which it had been polluted, so the actual cleansing of the heavenly is to be accomplished by the removal, or blotting out, of the sins which are there recorded. But before this can be accomplished, there must be an examination of the books of record to determine who, through repentance of sin and faith in Christ, are entitled to the benefits of His atonement. The cleansing of the sanctuary therefore involves a work of investigation—a work of judgment. This work must be performed prior to the coming of Christ to redeem His people; for when He comes, His reward is with Him to give to every man according to his works. Revelation 22:12.” The Great Controversy, 421.

> „Както в древността греховете на народа чрез вяра биваха възлагани върху жертвата за грях и чрез нейната кръв пренасяни, образно, в земното светилище, така и в новия завет греховете на покайващите се чрез вяра се възлагат върху Христос и действително се пренасят в небесното светилище. И както прообразното очистване на земното се извършваше чрез отстраняването на греховете, с които то бе осквернено, така и действителното очистване на небесното трябва да се извърши чрез отстраняването, или заличаването, на греховете, които са записани там. Но преди това да може да бъде извършено, трябва да се направи преглед на записните книги, за да се установи кои, чрез покаяние за греха и вяра в Христос, имат право на благата на Неговото умилостивение. Следователно очистването на светилището включва дело на изследване — дело на съд. Това дело трябва да бъде извършено преди идването на Христос, за да изкупи Своя народ; защото, когато Той дойде, наградата Му е с Него, за да отдаде на всекиго според делата му. Откровение 22:12.“ Великата борба, 421.

The work that began on October 22, 1844, began at the climax of the Midnight Cry and the work is finished at the climax of the Midnight Cry, which Peter identifies as the period of the blotting out sin, which marks the period of the judgment of the living, when the “times of refreshing” arrives.

Делото, което започна на 22 октомври 1844 г., започна в кулминацията на Среднощния вик, и делото се завършва в кулминацията на Среднощния вик, който Петър определя като периода на заличаването на греха, бележещ периода на съда над живите, когато настъпят „времената на освежаване“.

> “The work of the investigative judgment and the blotting out of sins is to be accomplished before the second advent of the Lord. Since the dead are to be judged out of the things written in the books, it is impossible that the sins of men should be blotted out until after the judgment at which their cases are to be investigated. But the apostle Peter distinctly states that the sins of believers will be blotted out ‘when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; and He shall send Jesus Christ.’ Acts 3:19, 20. When the investigative judgment closes, Christ will come, and His reward will be with Him to give to every man as his work shall be.” The Great Controversy, 485.

> „Делото на следствения съд и заличаването на греховете трябва да се извършат преди второто пришествие на Господа. Понеже мъртвите ще бъдат съдени според написаното в книгите, невъзможно е греховете на хората да бъдат заличени преди съда, на който техните дела ще бъдат разследвани. Но апостол Петър ясно заявява, че греховете на вярващите ще бъдат заличени „когато дойдат времена на разхлаждане от лицето на Господа; и Той изпрати Исуса Христа“. Деян. 3:19, 20. Когато следственият съд приключи, Христос ще дойде и Неговата награда ще бъде с Него, за да въздаде на всекиго според делата му.“ Великата борба, 485.

The “times of refreshing” are also the “times of the restitution of all things.”

„времената на разхлаждане“ са също и „времената за възстановяване на всичко“.

> Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; And he shall send Jesus Christ, which before was preached unto you: Whom the heaven must receive until the times of restitution of all things, which God hath spoken by the mouth of all his holy prophets since the world began. Acts 3:19–21.

> И тъй, покайте се и се обърнете, за да се заличат греховете ви, за да дойдат времена на отрада от лицето на Господа, и Той да ви изпрати Исус Христос, Който ви бе предопределен и по-напред проповядван; Когото небето трябва да приеме до времената на възстановяването на всичко, за което Бог е говорил чрез устата на всичките Си свети пророци от началото на света. Деяния 3:19–21.

The “times of refreshing” comes “from the presence of the Lord” that occurs when “Jesus Christ” is sent. When the angel of Revelation ten descended on August 11, 1840, Sister White identified that the angel “was no less a personage than Jesus Christ.” The work Christ began on October 22, 1844 was ushered in by the history of 1840 to 1844; a history which Sister White says was “a glorious manifestation of the power of God,” while aligning that very history with the Pentecostal season in the time of Peter, and then using those two lines of prophetic history to point forward to the descent of the angel of Revelation eighteen who lightens the earth with His glory.

„Времената на разхлаждане“ идват „от лицето на Господа“, когато бъде изпратен „Исус Христос“. Когато ангелът от Откровение десета глава слезе на 11 август 1840 година, Сестра Уайт посочи, че този ангел „не беше никой друг освен Исус Христос“. Делото, което Христос започна на 22 октомври 1844 година, бе въведено от историята от 1840 до 1844 година — история, за която Сестра Уайт казва, че е била „славно проявление на Божията сила“, като същевременно съпоставя именно тази история с петдесятния период във времето на Петър, а след това използва тези две линии на пророческа история, за да посочи напред към слизането на ангела от Откровение осемнадесета глава, който осветява земята със Своята слава.

> “The angel who unites in the proclamation of the third angel’s message is to lighten the whole earth with his glory. A work of world-wide extent and unwonted power is here foretold. The advent movement of 1840–44 was a glorious manifestation of the power of God; the first angel’s message was carried to every missionary station in the world, and in some countries there was the greatest religious interest which has been witnessed in any land since the Reformation of the sixteenth century; but these are to be exceeded by the mighty movement under the last warning of the third angel.

> „Ангелът, който се съединява в провъзгласяването на вестта на третия ангел, трябва да озари цялата земя със своята слава. Тук се предсказва дело със световен обхват и необикновена мощ. Адвентното движение от 1840–44 г. беше славно проявление на Божията сила; вестта на първия ангел беше занесена до всяка мисионска станция по света, а в някои страни се прояви най-големият религиозен интерес, засвидетелстван в която и да е земя след Реформацията от шестнадесети век; но всичко това ще бъде надминато от могъщото движение под последното предупреждение на третия ангел.“

> “The work will be similar to that of the Day of Pentecost. As the ‘former rain’ was given, in the outpouring of the Holy Spirit at the opening of the gospel, to cause the upspringing of the precious seed, so the ‘latter rain’ will be given at its close for the ripening of the harvest. ‘Then shall we know, if we follow on to know the Lord: His going forth is prepared as the morning; and He shall come unto us as the rain, as the latter and former rain unto the earth.’ Hosea 6:3. ‘Be glad then, ye children of Zion, and rejoice in the Lord your God: for He hath given you the former rain moderately, and He will cause to come down for you the rain, the former rain, and the latter rain.’ Joel 2:23. ‘In the last days, saith God, I will pour out of My Spirit upon all flesh.’ ‘And it shall come to pass, that whosoever shall call on the name of the Lord shall be saved.’ Acts 2:17, 21.

> „Делото ще бъде подобно на това в Деня на Петдесетница. Както „ранният дъжд“ бе даден при изливането на Светия Дух в началото на благовестието, за да предизвика поникването на скъпоценното семе, така и „късният дъжд“ ще бъде даден при неговия завършек за узряването на жетвата. „Тогава ще познаем, ако следваме да познаваме Господа: излизането Му е приготвено като зората; и Той ще дойде при нас като дъжда, като късния и ранния дъжд на земята.“ Осия 6:3. „И тъй, радвайте се, синове Сионови, и веселете се в Господа, вашия Бог; защото Той ви даде ранния дъжд умерено, и ще направи да слезе за вас дъждът, ранният дъжд и късният дъжд.“ Йоил 2:23. „В последните дни, казва Бог, ще излея от Духа Си върху всяка плът.“ „И всеки, който призове името Господне, ще се спаси.“ Деяния 2:17, 21.

> “The great work of the gospel is not to close with less manifestation of the power of God than marked its opening. The prophecies which were fulfilled in the outpouring of the former rain at the opening of the gospel are again to be fulfilled in the latter rain at its close. Here are ‘the times of refreshing’ to which the apostle Peter looked forward when he said: ‘Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; and He shall send Jesus.’ Acts 3:19, 20.” The Great Controversy, 611.

> „Великото дело на евангелието не трябва да завърши с по-малко проявление на Божията сила, отколкото беляза неговото начало. Пророчествата, които се изпълниха в изливането на ранния дъжд при откриването на евангелието, трябва отново да се изпълнят в късния дъжд при неговия завършек. Това са „времената на освежение“, към които апостол Петър гледаше напред, когато каза: „И тъй, покайте се и се обърнете, за да се заличат греховете ви, та да дойдат от лицето на Господа времена на освежение; и Той да изпрати определения за вас Исус Христос.“ Деяния 3:19, 20.“ Великата борба, 611.

The Advent movement of 1840 to 1844 was a glorious manifestation of the power of God that ushered in the opening of the work of Christ in cleansing His sanctuary. That history began when Jesus, represented as the first angel of Revelation fourteen, descended on August 11, 1840 as represented in chapter ten of Revelation. The manifestation of the power of God that then began escalated to the opening of the investigative judgment, and therefore typified a manifestation of the power of God which would escalate to the close of the investigative judgment. The period at the end began at 9/11, when Jesus again descended as the angel of Revelation eighteen when the great buildings of New York were brought down by the touch of God, and the work of the investigative judgment changed from the dead, unto the living. The rains arrive when Jesus is sent.

Адвентното движение от 1840 до 1844 година беше славна проява на Божията сила, която въведе откриването на делото на Христос по очистването на Неговото светилище. Тази история започна, когато Исус, представен като първия ангел от Откровение 14, слезе на 11 август 1840 година, както е представено в 10 глава на Откровение. Проявата на Божията сила, която тогава започна, се усили до откриването на изследователния съд и следователно предобразяваше проява на Божията сила, която щеше да се усили до приключването на изследователния съд. Периодът в края започна на 11 септември, когато Исус отново слезе като ангела от Откровение 18, когато великите сгради на Ню Йорк бяха съборени чрез допира на Бога и делото на изследователния съд се промени от мъртвите към живите. Дъждовете идват, когато Исус е изпратен.

Jesus taught that we are to ask in order to receive, and Zechariah says we are to ask for the latter rain, in the time of the latter rain. It is therefore evident you must know that you are in the time of the latter rain, in order to fulfill Zechariah’s direction.

Исус учеше, че трябва да искаме, за да получим, а Захария казва, че трябва да искаме късния дъжд във времето на късния дъжд. Следователно е очевидно, че трябва да знаете, че се намирате във времето на късния дъжд, за да изпълните наставлението на Захария.

> Ask ye of the Lord rain in the time of the latter rain; so the Lord shall make bright clouds, and give them showers of rain, to every one grass in the field. Zechariah 10:1.

> Искайте от Господа дъжд във времето на късния дъжд; и Господ ще направи светли облаци и ще им даде поройни дъждове, на всекиго трева на полето. Захария 10:1.

At 9/11 Jesus descended as the angel of Revelation eighteen and the latter rain began to sprinkle, but it only falls on those who meet Zechariah’s command to “ask for the latter rain,” when you have the genuine understanding that “the times of refreshing” and restoration of all things has arrived. The soul must “recognize” that the prophetic period of the latter rain has arrived.

На 11 септември Исус слезе като ангела от Откровение осемнадесета глава и късният дъжд започна да ръси, но той пада само върху онези, които изпълняват заповедта на Захария да „искат късния дъжд“, когато притежавате истинското разбиране, че „времената на разхлаждане“ и възстановяването на всички неща са настъпили. Душата трябва да „разпознае“, че пророческият период на късния дъжд е настъпил.

> “We must not wait for the latter rain. It is coming upon all who will recognize and appropriate the dew and showers of grace that fall upon us. When we gather up the fragments of light, when we appreciate the sure mercies of God, who loves to have us trust Him, then every promise will be fulfilled. [Isaiah 61:11 quoted.] The whole earth is to be filled with the glory of God.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 984.

> „Ние не бива да чакаме късния дъжд. Той идва върху всички, които ще разпознаят и ще си присвоят росата и дъждовете на благодатта, които падат върху нас. Когато събираме късчетата светлина, когато ценим сигурните Божии милости, Този, Който обича да Му се доверяваме, тогава всяко обещание ще се изпълни. [Цитиран Исая 61:11.] Цялата земя трябва да се изпълни със славата на Бога.“ The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 984.

At 9/11 the times of refreshing began, and the blotting out of the sins of the living began. That judgment is aligned with the very first tenant of the three-step covenant of Abraham. That first tenant was that when the Lord brought Israel out of Egyptian bondage He would judge both His covenant people, and the nation where they had been living as pilgrims and strangers. The first covenant people typified the last covenant people who are the one hundred and forty-four thousand. Those prophetic people will be judged as the Protestant horn of the earth beast, while the Republican horn of the earth beast is simultaneously judged.

На 11 септември започнаха времената на освежаване и започна заличаването на греховете на живите. Този съд е съгласуван с първото условие на тройния завет на Авраам. Това първо условие беше, че когато Господ изведе Израил от египетското робство, Той щеше да съди както Своя заветен народ, така и народа, в който те бяха живели като пришълци и странници. Първият заветен народ беше предобраз на последния заветен народ, който са сто четиридесет и четирите хиляди. Този пророчески народ ще бъде съден като протестантския рог на земния звяр, докато републиканският рог на земния звяр едновременно бива съден.

The judgment of the Republican horn comes at the end of its history, which is the Sunday law. The Sunday law is represented in verse sixteen’s fulfillment of Rome taking control of Judah in 63 BC—on the Day of Atonement according to some historians.

Съдът над републиканския рог настъпва в края на неговата история, което е неделният закон. Неделният закон е представен в изпълнението на шестнадесетия стих, когато Рим поема контрол над Юдея през 63 г. пр. Хр. — в Деня на умилостивението според някои историци.

Antiochus Magnus, represents the United States in verses ten through fifteen. Ronald Reagan prevailed in the battle of verse ten, that typified verse forty’s collapse of the Soviet Union. Isaiah 8:8 identifies the same battle represented in verses ten and forty of Daniel eleven, and those three parallel verses allow Russia to be identified as the victor in verse eleven’s battle of Raphia.

Антиох Магнус представлява Съединените щати в стихове десети до петнадесети. Роналд Рейгън надделя в битката от стих десети, която предобрази разпадането на Съветския съюз в стих четиридесети. Исая 8:8 посочва същата битка, представена в стихове десети и четиридесети на Данаил 11, и тези три паралелни стиха позволяват Русия да бъде определена като победител в битката при Рафия от стих единадесети.

The battle of Raphia in verse eleven prefigured the war in Ukraine between the king of the south (Russia) and the papacy’s proxy power (the Ukraine). The war was initiated by the Obama Administration in the time of the first pope from the southern hemisphere, who was also the first pope from the America’s, though it was south America. “South” is a symbol of globalism, spiritualism and communism, and the first southern pope from the America’s aligned with the globalist president Obama, when the war of verse eleven arrived. Reagan as the United States in verse ten entered into a secret alliance with a conservative pope; then the Nazi’s of Ukraine were employed by a globalist president in a period of a globalist pope. The United States under Trump, is now in an open relationship with the first north American, and so-called conservative pope.

Сражението при Рафия в единадесети стих предобразяваше войната в Украйна между южния цар (Русия) и прокси-властта на папството (Украйна). Войната беше инициирана от администрацията на Обама по времето на първия папа от южното полукълбо, който беше и първият папа от Америките, макар и от Южна Америка. „Юг“ е символ на глобализма, спиритизма и комунизма, и първият южен папа от Америките се съюзи с президента глобалист Обама, когато настъпи войната от единадесети стих. Рейгън като Съединените щати в десети стих влезе в таен съюз с консервативен папа; след това нацистите на Украйна бяха използвани от президент глобалист в период на папа глобалист. Съединените щати под управлението на Тръмп сега са в открити отношения с първия северноамерикански и тъй наречен консервативен папа.

Reagan had a secret alliance with the antichrist of Bible prophecy in the battle of verse ten, and Obama initiated the battle of verse eleven, in a period when the pope was also a globalist, like unto Obama. Trump is now in an open relationship with a parallel pope to Reagan, with the exception that the initial secret alliance, is now an open alliance. The three popes, and the three presidents, align with the three battles of verses ten, eleven and fifteen.

Рейгън имаше тайно съюзничество с антихриста от библейското пророчество в битката от десети стих, а Обама започна битката от единадесети стих, в период, когато папата също беше глобалист, подобно на Обама. Сега Тръмп е в открити отношения с папа, паралелен на Рейгъновия, с изключение на това, че първоначалният таен съюз сега е открит съюз. Тримата папи и тримата президенти съответстват на трите битки в стихове десети, единадесети и петнадесети.

> “Marvelous in her shrewdness and cunning is the Roman Church. She can read what is to be. She bides her time, seeing that the Protestant churches are paying her homage in their acceptance of the false sabbath and that they are preparing to enforce it by the very means which she herself employed in bygone days. Those who reject the light of truth will yet seek the aid of this self-styled infallible power to exalt an institution that originated with her. How readily she will come to the help of Protestants in this work it is not difficult to conjecture. Who understands better than the papal leaders how to deal with those who are disobedient to the church?

> „Чудна в своята проницателност и хитрост е Римската църква. Тя може да разчита онова, което предстои да стане. Тя изчаква своето време, като вижда, че протестантските църкви ѝ отдават почит чрез приемането на лъжливата събота и че се готвят да я наложат чрез самите средства, които тя самата е употребявала в отминали дни. Онези, които отхвърлят светлината на истината, още ще потърсят помощта на тази самонарекла се непогрешима власт, за да възвеличат една институция, която е произлязла от нея. Колко охотно тя ще се притече на помощ на протестантите в това дело, не е трудно да се предположи. Кой разбира по-добре от папските водачи как да се постъпва с онези, които са непокорни на църквата?“

> “The Roman Catholic Church, with all its ramifications throughout the world, forms one vast organization under the control, and designed to serve the interests, of the papal see. Its millions of communicants, in every country on the globe, are instructed to hold themselves as bound in allegiance to the pope. Whatever their nationality or their government, they are to regard the authority of the church as above all other. Though they may take the oath pledging their loyalty to the state, yet back of this lies the vow of obedience to Rome, absolving them from every pledge inimical to her interests.

> „Римокатолическата църква, с всичките си разклонения по целия свят, представлява една обширна организация под контрола на папския престол и предназначена да служи на неговите интереси. Нейните милиони членове, във всяка страна на земното кълбо, са наставлявани да се считат обвързани с вярност към папата. Каквато и да е тяхната националност или тяхното управление, те трябва да смятат властта на църквата за по-висша от всяка друга. Макар да могат да полагат клетва, с която заявяват своята лоялност към държавата, зад нея стои обетът за послушание към Рим, който ги освобождава от всяко обещание, враждебно на нейните интереси.

> “History testifies of her artful and persistent efforts to insinuate herself into the affairs of nations; and having gained a foothold, to further her own aims, even at the ruin of princes and people. In the year 1204, Pope Innocent III extracted from Peter II, king of Arragon, the following extraordinary oath: ‘I, Peter, king of Arragonians, profess and promise to be ever faithful and obedient to my lord, Pope Innocent, to his Catholic successors, and the Roman Church, and faithfully to preserve my kingdom in his obedience, defending the Catholic faith, and persecuting heretical pravity.’—John Dowling, The History of Romanism, b. 5, ch. 6, sec. 55. This is in harmony with the claims regarding the power of the Roman pontiff ‘that it is lawful for him to depose emperors’ and ‘that he can absolve subjects from their allegiance to unrighteous rulers.’—Mosheim, b. 3, cent. 11, pt. 2, ch. 2, sec. 9, note 17.

> „Историята свидетелства за нейните изкусни и упорити усилия да се вмъква в делата на народите; и, щом веднъж си осигури опора, да прокарва собствените си цели, дори и с цената на гибелта на князе и народи. През 1204 година папа Инокентий III изтръгва от Петър II, крал на Арагон, следната необикновена клетва: „Аз, Петър, крал на арагонците, заявявам и обещавам винаги да бъда верен и послушен на моя господар, папа Инокентий, на неговите католически приемници и на Римската църква, и вярно да пазя моето кралство в негово послушание, защитавайки католическата вяра и преследвайки еретическата поквара.“ — John Dowling, The History of Romanism, b. 5, ch. 6, sec. 55. Това е в съзвучие с претенциите относно властта на римския понтифик, „че за него е законно да сваля императори“ и „че може да освобождава поданиците от тяхната вярност към неправедни владетели.“ — Mosheim, b. 3, cent. 11, pt. 2, ch. 2, sec. 9, note 17.

> “And let it be remembered, it is the boast of Rome that she never changes. The principles of Gregory VII and Innocent III are still the principles of the Roman Catholic Church. And had she but the power, she would put them in practice with as much vigor now as in past centuries. Protestants little know what they are doing when they propose to accept the aid of Rome in the work of Sunday exaltation. While they are bent upon the accomplishment of their purpose, Rome is aiming to re-establish her power, to recover her lost supremacy. Let the principle once be established in the United States that the church may employ or control the power of the state; that religious observances may be enforced by secular laws; in short, that the authority of church and state is to dominate the conscience, and the triumph of Rome in this country is assured.

> „И нека се помни, че хвалбата на Рим е, че той никога не се променя. Принципите на Григорий VII и Инокентий III все още са принципите на Римокатолическата църква. И ако само имаше властта, тя би ги привела в действие с не по-малка сила сега, отколкото в миналите векове. Протестантите слабо съзнават какво вършат, когато предлагат да приемат помощта на Рим в делото на възвеличаването на неделята. Докато са устремени към осъществяването на своята цел, Рим се стреми да възстанови своята власт, да си възвърне изгубеното върховенство. Нека само веднъж бъде установен в Съединените щати принципът, че църквата може да използва или да контролира властта на държавата; че религиозните обреди могат да бъдат налагани чрез светски закони; накратко, че властта на църквата и държавата трябва да господства над съвестта — и триумфът на Рим в тази страна е осигурен.“

> “God’s word has given warning of the impending danger; let this be unheeded, and the Protestant world will learn what the purposes of Rome really are, only when it is too late to escape the snare. She is silently growing into power. Her doctrines are exerting their influence in legislative halls, in the churches, and in the hearts of men. She is piling up her lofty and massive structures in the secret recesses of which her former persecutions will be repeated. Stealthily and unsuspectedly she is strengthening her forces to further her own ends when the time shall come for her to strike. All that she desires is vantage ground, and this is already being given her. We shall soon see and shall feel what the purpose of the Roman element is. Whoever shall believe and obey the word of God will thereby incur reproach and persecution.” The Great Controversy, 580, 581.

> „Божието слово е отправило предупреждение за надвисващата опасност; ако то бъде пренебрегнато, протестантският свят ще узнае какви са всъщност намеренията на Рим едва когато вече ще бъде твърде късно да избегне примката. Тя безшумно нараства във власт. Нейните учения упражняват влиянието си в законодателните зали, в църквите и в сърцата на хората. Тя издига своите възвишени и масивни здания, в чиито тайни вътрешности ще бъдат повторени предишните ѝ гонения. Крадешком и незабелязано тя укрепва силите си, за да прокара собствените си цели, когато дойде времето да нанесе удара си. Всичко, което тя желае, е изгодна позиция, и тя вече ѝ се предоставя. Скоро ще видим и ще почувстваме каква е целта на римския елемент. Който повярва и се покори на Божието слово, с това ще навлече върху себе си укор и преследване.“ Великата борба, 580, 581.

In 2016 Trump was elected, then the globalists represented by Biden stole the election of 2020, but that is only recognized by those who have 20/20 vision. In verse thirteen Donald Trump “returns” in 2024, with more power than ever, and begins his preparation for the golden age as well as the battle of Panium in verse fifteen. Then Leo the pope arrived to establish the vision in 2025, the third pope associated with the three battles of verses ten through fifteen, and also with the three presidents of those battles. The first and third popes and presidents are considered conservative, and the middle pope and president were globalists. The first alliance was secret, the last is open, for it is represented in verse fourteen as the symbol that establishes the external vision of the prophecies of the latter days.

През 2016 г. Тръмп бе избран, после глобалистите, представени от Байдън, откраднаха изборите през 2020 г., но това се разпознава единствено от онези, които имат зрение 20/20. В тринадесети стих Доналд Тръмп „се завръща“ през 2024 г. с повече власт от когато и да било и започва подготовката си за златната епоха, както и за битката при Паниум в петнадесети стих. След това Лъв, папата, пристигна, за да утвърди видението през 2025 г. — третият папа, свързан с трите битки в стихове десети до петнадесети, а също и с тримата президенти на тези битки. Първият и третият папа и президент се считат за консервативни, а средният папа и президент бяха глобалисти. Първият съюз беше таен, последният е открит, защото в четиринадесети стих е представен като символа, който утвърждава външното видение на пророчествата за последните дни.

On December 31, 2023 the work of the first angel, as typified by the work of the first decree began laying the foundation. The foundational test was over whether William Miller was correct or incorrect in his identification that it was Rome that establishes the vision in verse fourteen. Miller’s identification of Rome as the symbol that established the prophetic vision of the latter days is in some aspects the most significant of all of Miller’s foundational truths. How Miller arrived at certain understandings can only be derived from applying sanctified logic to his time and circumstances, but with some of his prophetic discoveries there is very specific testimony as to why he came to his understandings. The most fundamental of his understandings was his identification that it is Rome that establishes the vision.

На 31 декември 2023 г. делото на първия ангел, както бе предобразено чрез делото на първия указ, започна да полага основата. Основополагащото изпитание беше дали Уилям Милър е бил прав или не е бил прав в своето определяне, че именно Рим установява видението в четиринадесети стих. Определянето от Милър на Рим като символа, който установява пророческото видение на последните дни, в някои отношения е най-значимата от всички основополагащи истини на Милър. Как Милър е достигнал до определени разбирания може да бъде изведено единствено чрез прилагането на осветена логика към неговото време и обстоятелства, но при някои от неговите пророчески открития има съвсем конкретно свидетелство защо е стигнал до своите разбирания. Най-основополагащото от неговите разбирания беше определянето му, че именно Рим установява видението.

Miller directly testifies how he searched to understand what it was that was “taken away” in the book of Daniel. He not only identifies where he found his answer, but he speaks of his excitement when he discovered the jewel, he had been searching for. Apollos Hale records a commentary upon Miller’s own writings, and in the following passage Hale is identifying how Miller became a student of prophecy. Miller, as the messenger of the light which was unsealed in 1798, is a sacred example of those who Daniel called the “wise” who “understand” when the book is “unsealed.” Miller’s testimony of how he was led into studying the Bible is a purposeful example by the One who controls all things. Pay attention to Miller’s development, for he is the example of the wise who understand the increase of knowledge, even if they, as Miller, come out from the darkness of error.

Милър пряко свидетелства как е търсил да разбере кое е било „отнето“ в книгата на Даниил. Той не само посочва къде е намерил своя отговор, но говори и за вълнението си, когато е открил скъпоценния камък, който е търсел. Аполос Хейл предава коментар върху собствените писания на Милър, а в следващия откъс Хейл посочва как Милър е станал изследовател на пророчеството. Милър, като вестител на светлината, която бе разпечатана през 1798 година, е свещен пример за онези, които Даниил нарича „разумните“, които „разбират“, когато книгата бъде „разпечатана“. Свидетелството на Милър за това как е бил доведен до изучаването на Библията е целенасочен пример от Онзи, Който управлява всичко. Обърнете внимание на развитието на Милър, защото той е примерът за разумните, които разбират увеличението на знанието, дори ако те, както Милър, излизат от тъмнината на заблудата.

> “‘In the month of May, 1816, I was brought under conviction, and O, what horror filled my soul! I forgot to eat. The heavens appeared like brass, and the earth like iron. Thus I continued till October, when God opened my eyes; and O, my soul, what a Saviour I discovered Jesus to be! My sins fell like a burden from my soul: and then how plain the Bible seemed to me! It all spoke of Jesus; he was in every page and every line. O, that was a happy day! I wanted to go right home to heaven; Jesus was all to me, and I thought I could make everybody else see him as I saw him, but I was mistaken.

> „През месец май 1816 година бях доведен до осъзнаване на вината си, и о, какъв ужас изпълни душата ми! Забравях да ям. Небесата ми се виждаха като мед, а земята — като желязо. Така продължих до октомври, когато Бог отвори очите ми; и о, душо моя, какъв Спасител открих, че е Исус! Греховете ми паднаха като бреме от душата ми; и тогава колко ясен ми се стори Библията! Всичко говореше за Исус; Той беше на всяка страница и във всеки ред. О, това беше щастлив ден! Исках веднага да си отида у дома на небето; Исус беше всичко за мен, и мислех, че мога да накарам всички останали да Го видят така, както аз Го виждах, но се лъжех.“

> “‘During, the twelve years I was a deist, I read all histories I could find; but now I loved the Bible. It taught of Jesus! But still there was a good deal of the Bible that was dark to me. In 1818 or 19, while conversing with a friend! To whom I made a visit, and who had known and heard me talk while I was a deist, he inquired, in rather a significant manner, “What do you think of this text, and that?” referring to the old texts I objected to while a deist. I understood what he was about, and replied—If you will give me time, I will tell you what they mean. “How long time do you want?” I don’t know, but I will tell you, I replied, for I could not believe that God had given a revelation that could not be understood. I then resolved to study my Bible, believing I could find out what the Holy Spirit meant. But as soon as I had formed this resolution the thought came to me—“Suppose you find a passage that you cannot understand, what will you do?”

> „През дванадесетте години, през които бях деист, прочетох всички истории, които можех да намеря; но сега обикнах Библията. Тя учеше за Исус! И все пак немалка част от Библията ми беше тъмна. През 1818 или 1819 година, докато разговарях с един приятел, когото бях посетил и който ме беше познавал и ме беше слушал да говоря, когато бях деист, той попита, по един доста многозначителен начин: „Какво мислиш за този текст и за онзи?“ — като се отнасяше до старите текстове, срещу които възразявах, докато бях деист. Разбрах към какво клони той и отговорих: Ако ми дадеш време, ще ти кажа какво означават. „Колко време ти е нужно?“ Не зная, но ще ти кажа — отвърнах аз, защото не можех да повярвам, че Бог е дал откровение, което не може да бъде разбрано. Тогава реших да изучавам Библията си, вярвайки, че мога да открия какво е имал предвид Светият Дух. Но щом взех това решение, в ума ми дойде мисълта: „Да предположим, че намериш място, което не можеш да разбереш — какво ще направиш?“

> “This mode of studying the Bible then came to my mind:—I will take the words of such passages, and trace them through the Bible, and find out their meaning in this way. I had Cruden’s Concordance, [purchased in 1798] which I think is the best in the world; so I took that and my Bible, and set down to my desk, and read nothing else, except the newspapers a little, for I was determined to know what my Bible meant. I began at Genesis, and read on slowly; and when I came to a text that I could not understand, I searched through the Bible to find out what it meant. After I had gone through the Bible in this way, O, how bright and glorious the truth appeared! I found what I have been preaching to you. I was satisfied that the seven times terminated in 1843. Then I came to the 2300 days; they brought me to the same conclusion; but I had no thought of finding out when the Saviour was coming, and I could not believe it; but the light struck me so forcibly I did not know what to do. Now, I thought, I must put on spurs and breeching; I will not go faster than the Bible, and I will not fall behind it. Whatever the Bible teaches, I will hold on to it. But still there were some texts that I could nor understand.”

> „Тогава в ума ми дойде този начин на изучаване на Библията: — Ще вземам думите на такива пасажи, ще ги проследявам из Библията и по този начин ще открия тяхното значение. Имах Крудъновата конкорданция [закупена през 1798 г.], която според мен е най-добрата в света; затова взех нея и Библията си, седнах на бюрото си и не четях нищо друго, освен малко вестници, защото бях решен да узная какво означава моята Библия. Започнах от Битие и четях бавно нататък; и когато стигнех до текст, който не можех да разбера, претърсвах Библията, за да открия какво означава той. След като бях преминал през Библията по този начин, о, колко светла и славна ми се яви истината! Открих онова, което съм ви проповядвал. Убедих се, че седемте времена приключваха през 1843 година. После стигнах до 2300 денонощия; те ме доведоха до същото заключение; но не бях и помислял да открия кога ще дойде Спасителят и не можех да повярвам в това; ала светлината ме порази тъй силно, че не знаех какво да правя. Тогава си казах: сега трябва да сложа шпорите и юздата; няма да вървя по-бързо от Библията и няма да изоставам след нея. Каквото учи Библията, за него ще се държа. Но все още имаше някои текстове, които не можех да разбера.“

> “So much for his general mode of studying the Bible. On another occasion he stated his mode of settling the meaning of the text before us—the meaning of ‘the daily.’ ‘I read on,’ said he, ‘And could find no other case in which it was found, but in Daniel. I then took those words which stood in connection with it, “take away.” “He shall take away the daily,” “from the time the daily shall be taken away,” etc. I read on, and thought I should find no light on the text; finally I came to 2 Thessalonians 2:7, 8. ‘For the mystery of iniquity doth already work, only he who now letteth, will let, until he be taken out of the way, and then shall that wicked be revealed,’ etc. And when I had come to that text, O, how clear and glorious the truth appeared! There it is! that is “the daily!” Well, now, what does Paul mean by “he who now letteth,” or hindereth? By “the man of sin,” and “the wicked,” Popery is meant. Well, what is it which hinders Popery from being revealed? Why, it is Paganism; well, then, “the daily” must mean Paganism.’” Apollos Hale, The Second Advent Manual, 66.

> „Толкова за неговия общ начин на изучаване на Библията. При друг случай той изложи начина си за установяване значението на разглеждания от нас текст — значението на „ежедневната“. „Продължих да чета — каза той — и не можах да намеря друг случай, в който тя се среща, освен в Данаил. Тогава взех онези думи, които стояха във връзка с нея: „отнеме“. „Той ще отнеме ежедневната“, „от времето, когато ежедневната бъде отнета“ и т.н. Продължих да чета и мислех, че няма да намеря никаква светлина върху текста; накрая стигнах до 2 Солунци 2:7, 8. „Защото тайната на беззаконието вече действа, само че има един, който сега възпира, докле бъде отстранен; и тогава ще се открие онзи беззаконник“ и т.н. И когато стигнах до този текст, о, колко ясна и славна се яви истината! Ето го! това е „ежедневната“! И тъй, какво има предвид Павел с „онзи, който сега възпира“, или пречи? Под „човека на греха“ и „беззаконника“ се има предвид папството. И тъй, какво е онова, което пречи папството да бъде разкрито? Защо, това е езичеството; е, тогава „ежедневната“ трябва да означава езичество.“ Apollos Hale, The Second Advent Manual, 66.

The Providential guidance of Miller’s study by both human and Divine is in the record. His old friend pushed him, and the thoughts which came to him were the voice of the angel Gabriel, who Sister White identifies “line upon line” as the angel who repeatedly visited Miller. He identifies the seven times as his first discovery and then identifies the 2,300 as the second witness to the seven times, for they both ended in 1843, (he initially believed). Those two prophecies are his alpha and omega discoveries, and within the prophetic relationship to Miller they identify the mistake that would be corrected by Samuel Snow with the message of the Midnight Cry that initiated the “seventh-month movement.” The movement of the Midnight Cry was the “seventh-month movement” when it left the Exeter camp meeting, for it was identifying the coming of the Lord on the tenth day of the seventh month, which in 1844 fell on October 22.

Провидното ръководство на изучаването на Милър — както от човешка, така и от Божествена страна — е засвидетелствано в записа. Негов стар приятел го подтикваше, а мислите, които идваха при него, бяха гласът на ангела Гавриил, когото Сестра Уайт определя „ред след ред“ като ангела, който многократно посещаваше Милър. Той посочва седемте времена като своето първо откритие, а след това определя 2,300-те като втория свидетел за седемте времена, защото и двете завършваха през 1843 г. (както той първоначално вярваше). Тези две пророчества са неговите открития алфа и омега и в рамките на пророческата връзка с Милър те посочват грешката, която щеше да бъде поправена от Самюъл Сноу чрез вестта на Среднощния вик, дала началото на „движението на седмия месец“. Движението на Среднощния вик беше „движението на седмия месец“, когато напусна лагерното събрание в Ексетър, защото посочваше идването на Господа на десетия ден от седмия месец, който през 1844 г. се падна на 22 октомври.

The mistake that produces the empowerment of the second angel is represented by Miller’s initial understanding that the seven times and the 2,300 years concluded together in 1843. In the passage the next doctrine that is discussed is how Miller came to identify Rome as the symbol that establishes the vision. The Adventist history teachers identify that all of William Miller’s prophetic understandings were based upon his identifying two desolating powers. He understood those two desolating powers to be pagan and papal Rome, and he saw those two powers in 2 Thessalonians when he came to understand that the “daily” in the book of Daniel is pagan Rome. Every prophetic model set forth by Miller, who Sister White informs us was repeatedly visited by angels, was based upon his understanding that Rome establishes the vision. Every one!

Грешката, която поражда овластяването на втория ангел, е представена чрез първоначалното разбиране на Милър, че седемте времена и 2 300-те години завършват заедно през 1843 година. В разглеждания откъс следващото учение, което се обсъжда, е как Милър стигна до това да разпознае Рим като символа, който установява видението. Преподавателите по адвентна история посочват, че всички пророчески разбирания на Уилям Милър са били основани върху това, че той е разпознавал две опустошителни сили. Той разбираше тези две опустошителни сили като езическия и папския Рим, и виждаше тези две сили във 2 Солунци, когато стигна до разбирането, че „ежедневната“ в книгата Даниил е езическият Рим. Всеки пророчески модел, изложен от Милър, за когото Сестра Уайт ни известява, че многократно е бил посещаван от ангели, беше основан върху неговото разбиране, че Рим установява видението. Всеки един!

From December 31, 2023 the Lion of the tribe of Judah has been unsealing the Revelation of Jesus Christ. From that point the foundational test had begun, and it reached its conclusion when the first pope from the United States began his reign on May 8, 2025. At that point, the temple test began.

От 31 декември 2023 г. Лъвът от Юдовото племе разпечатва Откровението на Исус Христос. От този момент бе започнало основополагащото изпитание и то достигна своя завършек, когато първият папа от Съединените щати започна своето управление на 8 май 2025 г. В този момент започна храмовото изпитание.

We will continue these things in the next article and employ the “250” years as a witness to uphold our identification that the foundational test ended with the current pope.

Ще продължим тези теми в следващата статия и ще използваме „250“-те години като свидетелство, за да потвърдим нашето отъждествяване, че основополагащият изпит приключи с настоящия папа.

Back to Articles