Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Seven

Книгата на Даниил — седемдесет и седмо число

Unveiling the Prophetic Parallel: Laodicean Adventism in 1863 and Biblical Typology

Разкриване на пророческия паралел: Лаодикийският адвентизъм през 1863 г. и библейската типология

Author

Jeff Pippenger

Published

February 10, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the curse pronounced against rebuilding Jericho.

Бунтът на лаодикийския адвентизъм през 1863 г. е бил предобразен чрез проклятието, произнесено против възстановяването на Ерихон.

> And Joshua adjured them at that time, saying, Cursed be the man before the Lord, that riseth up and buildeth this city Jericho: he shall lay the foundation thereof in his firstborn, and in his youngest son shall he set up the gates of it. Joshua 6:26.

> И Исус ги закле в онова време, като каза: Проклет пред Господа да бъде онзи човек, който стане и съгради този град Йерихон; с първородния си ще положи основите му, и с най-младия си син ще постави портите му. Исус Навин 6:26.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the builders rejecting the corner stone.

Бунтът на лаодикийския адвентизъм през 1863 г. е бил предобразен чрез това, че строителите отхвърлиха крайъгълния камък.

> Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. Matthew 21:42, 43.

> Исус им казва: Не сте ли никога чели в Писанията: „Камъкът, който отхвърлиха зидарите, Той стана глава на ъгъла; от Господа е това, и чудно е в нашите очи“? Затова ви казвам, че Божието царство ще се отнеме от вас и ще се даде на народ, който принася плодовете му. Матей 21:42, 43.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by Aaron’s golden calf.

Бунтът на лаодикийския адвентизъм през 1863 г. е бил предобразен от златното теле на Аарон.

> For they said unto me, Make us gods, which shall go before us: for as for this Moses, the man that brought us up out of the land of Egypt, we wot not what is become of him. And I said unto them, Whosoever hath any gold, let them break it off. So they gave it me: then I cast it into the fire, and there came out this calf. And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies). Exodus 32:23–25.

> Защото ми казаха: Направи ни богове, които да вървят пред нас; понеже за този Мойсей, човека, който ни изведе из Египетската земя, не знаем какво е станало с него. А аз им казах: Който има злато, нека го свали. И тъй, те ми го дадоха; тогава го хвърлих в огъня, и излезе това теле. И когато Мойсей видя, че народът беше разпасан, (защото Аарон го беше направил разпасан за срам между враговете му), Изход 32:23–25.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by Jeroboam’s two golden calves.

Бунтът на лаодикийския адвентизъм през 1863 година бе предобразен от двата златни телци на Еровоам.

> If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. 1 Kings 12:27–29.

> Ако този народ отива да принася жертви в дома Господен в Йерусалим, тогава сърцето на този народ ще се обърне отново към господаря им, към Ровоам, юдовия цар; и те ще ме убият и ще се върнат пак при Ровоам, юдовия цар. Затова царят се посъветва, направи две златни телета и им каза: Твърде много е за вас да ходите горе в Йерусалим; ето твоите богове, Израилю, които те изведоха от египетската земя. И едното постави във Ветил, а другото сложи в Дан. 3 Царе 12:27–29.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the prophet from Judah who died between the ass and the lion.

Бунтът на лаодикийския адвентизъм през 1863 г. е бил предобразен от пророка от Юда, който умря между ослицата и лъва.

> And it came to pass, after he had eaten bread, and after he had drunk, that he saddled for him the ass, to wit, for the prophet whom he had brought back. And when he was gone, a lion met him by the way, and slew him: and his carcase was cast in the way, and the ass stood by it, the lion also stood by the carcase. 1 Kings 13:23, 24.

> И стана, след като яде хляб и след като пи, че му оседла магарето, сиреч за пророка, когото бе върнал обратно. И когато той си отиде, лъв го срещна по пътя и го уби; и трупът му беше хвърлен на пътя, а магарето стоеше до него, и лъвът също стоеше до трупа. 3 Царе 13:23, 24.

The rebellion of Laodicean Adventism in 1863, has been typified by the tenth test of ancient Israel that began their wandering in the wilderness.

Бунтът на лаодикийския адвентизъм през 1863 г. е бил предобразен от десетото изпитание на древния Израил, с което започна тяхното скитане в пустинята.

> But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. Numbers 14:21–23.

> Но, колкото е вярно, че Аз живея, цялата земя ще се изпълни със славата Господня. Понеже всички онези мъже, които видяха славата Ми и знаменията Ми, които извърших в Египет и в пустинята, и Ме изкушаваха вече десет пъти, и не послушаха гласа Ми, наистина няма да видят земята, за която се заклех на бащите им; нито някой от онези, които Ме разгневиха, ще я види. Но слугата Ми Халев, понеже в него имаше друг дух и Ме последва докрай, него ще въведа в земята, в която влезе; и потомството му ще я наследи. Числа 14:21–23.

The apostle Paul taught:

Апостол Павел учеше:

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:11.

> А всички тия неща им се случиха за примери; и бяха написани за наше наставление, върху които са дошли последните времена. 1 Коринтяни 10:11.

Commenting on that prophetic principle, Sister White said:

Коментирайки този пророчески принцип, сестра Уайт каза:

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. . . .

> „Всеки от древните пророци говореше по-малко за своето време, отколкото за нашето, така че тяхното пророкуване е в сила за нас. „А всичко това им се случваше като образи; и се написа за поука на нас, върху които са стигнали последните времена на света.“ 1 Коринтяни 10:11. „На тях им се откри, че не на себе си, а на нас служеха с това, което сега ви се възвести чрез онези, които ви проповядваха благовестието чрез Светия Дух, изпратен от небето — неща, в които ангелите желаят да надникнат.“ 1 Петрово 1:12....

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> „Библията е събрала и е свързала заедно своите съкровища за това последно поколение. Всички великите събития и тържествени действия от историята на Стария завет са се повтаряли и се повтарят в църквата в тези последни дни.“ Selected Messages, book 3, 338, 339.

The message of the latter rain, according to Isaiah, is a message, for he identifies that the wicked will refuse to hear it, and he describes that message as “line upon line”.

Вестта за късния дъжд, според Исая, е вест, защото той посочва, че нечестивите ще откажат да я чуят, и описва тази вест като „правило върху правило“.

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Isaiah 28:9–13.

> Кого ще научи Той на знание? и кого ще направи да разбере учение? Отбитите от млякото, отдръпнатите от гърдите. Защото заповед трябва да бъде върху заповед, заповед върху заповед; правило върху правило, правило върху правило; тук малко и там малко; защото със заекващи устни и с друг език ще говори на този народ. На които каза: Това е покоят, с който можете да успокоите уморения; и това е освежаването; но те не искаха да чуят. Но словото Господне беше за тях заповед върху заповед, заповед върху заповед; правило върху правило, правило върху правило; тук малко и там малко; за да отидат, и да паднат назад, и да бъдат съкрушени, и уловени в примка, и хванати. Исая 28:9–13.

Of the six lines we have just identified, and there are of course others we have not pointed out, one emphasizes 1863, as the end of a progressive test that led to wandering in the wilderness. Two emphasize a former covenant people being passed by and replaced by a new chosen people. One marks a curse for rebuilding something that was intended to be left destroyed and abandoned under God’s curse as it was, and another marks a curse for returning where you were forbidden to go. Two provide examples of counterfeits of the two tables of the Ten Commandments, that represented Habakkuk’s two tables.

От шестте линии, които току-що установихме, а има, разбира се, и други, които не сме посочили, една подчертава 1863 година като края на прогресивно изпитание, довело до скитане в пустинята. Две подчертават как един предишен заветен народ е бил отминат и заменен от нов избран народ. Една отбелязва проклятие за възстановяването на нещо, което е било предназначено да остане разрушено и изоставено под Божието проклятие така, както е било, а друга отбелязва проклятие за завръщане там, където ти е било забранено да отидеш. Две дават примери за фалшификати на двете плочи на Десетте заповеди, които представляваха двете плочи на Авакум.

The golden calves of Aaron and Jeroboam represent a counterfeit image of jealousy, that represented the counterfeit 1863 chart. When brought together, the two witnesses of Aaron and Jeroboam teach that Habakkuk’s two tables represent one table, the very same way the two tables of the Ten Commandments represent one law of God. Together they become one symbol, that is made up of two when they are brought together. The same prophetic dynamics of the two tables of the law of God exist in Habakkuk’s two tables, and together Aaron and Jeroboam’s counterfeits address that prophetic phenomenon.

Златните телци на Аарон и Еровоам представляват фалшив образ на ревност, който представяше фалшивата карта от 1863 година. Когато бъдат събрани заедно, двамата свидетели — Аарон и Еровоам — учат, че двете таблици на Авакум представляват една таблица, по същия начин, по който двете плочи на Десетте заповеди представляват един Божи закон. Заедно те стават един символ, който се състои от две, когато бъдат събрани заедно. Същата пророческа динамика на двете плочи на Божия закон съществува и в двете таблици на Авакум, и заедно фалшификатите на Аарон и Еровоам разглеждат това пророческо явление.

The first generation of Adventism has been typified by the image of jealousy in Ezekiel chapter eight. The vision that begins on the fifth day, of the sixth month in the sixth year in chapter eight of Ezekiel, continues into chapter nine, where the sealing of the one hundred and forty-four thousand is represented. When addressing the illustration of the sealing of chapter nine, Sister White includes the attribute of God’s character that identifies that it is in the third and fourth generation where God judges those who are disobedient. She therefore incorporates the truth associated directly with the second commandment, which is the commandment that forbids the worship of idols, as were Aaron’s and Jeroboam’s golden calves.

Първото поколение на адвентизма е било прообразено чрез образа на ревността в осма глава на Езекиил. Видението, което започва на петия ден от шестия месец, в шестата година, в осма глава на Езекиил, продължава в девета глава, където е представено запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Когато разглежда илюстрацията на запечатването в девета глава, Сестра Уайт включва онази черта от Божия характер, която показва, че именно върху третото и четвъртото поколение Бог извършва съд над непокорните. Следователно тя включва истината, непосредствено свързана с втората заповед — заповедта, която забранява поклонението на идоли, каквито бяха златните телци на Аарон и на Йеровоам.

> “‘And he called to the man clothed with linen, which had the writer’s inkhorn by his side; and the Lord said unto him, Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof. And to the others he said in mine hearing, Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> „И извика към мъжа, облечен в ленена дреха, който имаше писарска мастилница при хълбока си; и Господ му каза: Мини през средата на града, през средата на Ерусалим, и постави белег върху челата на онези мъже, които въздишат и плачат заради всички мерзости, които се вършат в него. А на другите каза, така че чух: Минете след него през града и поразявайте; окото ви да не щади, нито да имате милост: избийте съвършено старци и младежи, девици и малки деца, и жени; но не се приближавайте до никого, върху когото е белегът; и започнете от Моето светилище. Тогава започнаха от старейшините, които бяха пред дома.“

> “Jesus is about to leave the mercy seat of the heavenly sanctuary to put on garments of vengeance and pour out His wrath in judgments upon those who have not responded to the light God has given them. ‘Because sentence against an evil work is not executed speedily, therefore the heart of the sons of men is fully set in them to do evil.’ Instead of being softened by the patience and long forbearance that the Lord has exercised toward them, those who fear not God and love not the truth strengthen their hearts in their evil course. But there are limits even to the forbearance of God, and many are exceeding these boundaries. They have overrun the limits of grace, and therefore God must interfere and vindicate His own honor.

> „Исус е на път да напусне престола на милостта в небесното светилище, за да облече одеждите на възмездието и да излее Своя гняв чрез съдби върху онези, които не са откликнали на светлината, която Бог им е дал. „Понеже присъдата против злото дело не се изпълнява скоро, затова сърцето на човешките синове е напълно предадено да върши зло.“ Вместо да бъдат смекчени от търпението и дълготърпението, които Господ е проявявал към тях, онези, които не се боят от Бога и не обичат истината, закоравяват сърцата си в своя зъл път. Но дори и Божието дълготърпение има граници, и мнозина престъпват тези предели. Те са преминали границите на благодатта и затова Бог трябва да се намеси и да защити Своята собствена чест.“

> “Of the Amorites the Lord said: ‘In the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full.’ Although this nation was conspicuous because of its idolatry and corruption, it had not yet filled up the cup of its iniquity, and God would not give command for its utter destruction. The people were to see the divine power manifested in a marked manner, that they might be left without excuse. The compassionate Creator was willing to bear with their iniquity until the fourth generation. Then, if no change was seen for the better, His judgments were to fall upon them.

> „За аморейците Господ каза: „В четвъртото поколение те ще се върнат тук, защото беззаконието на аморейците още не се е изпълнило.“ Макар този народ да се отличаваше с идолопоклонството и покварата си, той още не бе препълнил чашата на своето беззаконие и Бог не желаеше да даде заповед за пълното му изтребление. Народът трябваше да види божествената сила проявена по явен начин, за да остане без извинение. Състрадателният Създател бе готов да търпи беззаконието им до четвъртото поколение. Тогава, ако не се видеше промяна към по-добро, Неговите съдби щяха да паднат върху тях.“

> “With unerring accuracy the Infinite One still keeps an account with all nations. While His mercy is tendered with calls to repentance, this account will remain open; but when the figures reach a certain amount which God has fixed, the ministry of His wrath commences. The account is closed. Divine patience ceases. There is no more pleading of mercy in their behalf.

> „С безпогрешна точност Безкрайният все още държи сметка на всички народи. Докато Неговата милост се предлага с призиви към покаяние, тази сметка ще остане открита; но когато числата достигнат определена граница, която Бог е установил, започва служението на Неговия гняв. Сметката се затваря. Божественото търпение престава. Няма вече застъпване на милост в тяхна полза.

> “The prophet, looking down the ages, had this time presented before his vision. The nations of this age have been the recipients of unprecedented mercies. The choicest of heaven’s blessings have been given them, but increased pride, covetousness, idolatry, contempt of God, and base ingratitude are written against them. They are fast closing up their account with God.

> „Пророкът, прониквайки с поглед през вековете, видя това време представено пред видението си. Народите на този век са били получатели на безпримерни милости. Най-избраните от небесните благословения са им били дадени, но срещу тях са записани нарастваща гордост, користолюбие, идолопоклонство, презрение към Бога и низка неблагодарност. Те бързо приключват сметката си с Бога.

> “But that which causes me to tremble is the fact that those who have had the greatest light and privileges have become contaminated by the prevailing iniquity. Influenced by the unrighteous around them, many, even of those who profess the truth, have grown cold and are borne down by the strong current of evil. The universal scorn thrown upon true piety and holiness leads those who do not connect closely with God to lose their reverence for His law. If they were following the light and obeying the truth from the heart, this holy law would seem even more precious to them when thus despised and set aside. As the disrespect for God’s law becomes more manifest, the line of demarcation between its observers and the world becomes more distinct. Love for the divine precepts increases with one class according as contempt for them increases with another class.

> „Но онова, което ме кара да треперя, е фактът, че онези, които са имали най-голямата светлина и привилегии, са се заразили с преобладаващото беззаконие. Под влиянието на неправедните около тях мнозина, дори и от онези, които изповядват истината, са станали хладни и са повлечени от силното течение на злото. Всеобщото презрение, хвърляно върху истинското благочестие и святост, води до това, че онези, които не поддържат тясна връзка с Бога, губят почитта си към Неговия закон. Ако следваха светлината и се покоряваха на истината от сърце, този свят закон би им се струвал още по-скъпоценен именно когато е така презиран и отхвърлян. Колкото по-явно става неуважението към Божия закон, толкова по-отчетлива става разграничителната линия между онези, които го пазят, и света. Любовта към божествените предписания нараства у една класа тъкмо според това, както презрението към тях нараства у друга класа.“

> “The crisis is fast approaching. The rapidly swelling figures show that the time for God’s visitation has about come. Although loath to punish, nevertheless He will punish, and that speedily. Those who walk in the light will see signs of the approaching peril; but they are not to sit in quiet, unconcerned expectancy of the ruin, comforting themselves with the belief that God will shelter His people in the day of visitation. Far from it. They should realize that it is their duty to labor diligently to save others, looking with strong faith to God for help. ‘The effectual fervent prayer of a righteous man availeth much.’

> „Кризата бързо наближава. Бързо нарастващите показатели показват, че времето за Божието посещение почти е настъпило. Макар и неохотно да наказва, все пак Той ще накаже, и то скоро. Онези, които ходят в светлината, ще видят признаците на приближаващата опасност; но те не трябва да седят в спокойно, безгрижно очакване на разрухата, утешавайки се с убеждението, че Бог ще закриля Своя народ в деня на посещението. Съвсем не. Те трябва да осъзнаят, че е техен дълг да се трудят прилежно, за да спасяват други, като с твърда вяра гледат към Бога за помощ. „Голямо е действието на усърдната молитва на праведния.““

> “The leaven of godliness has not entirely lost its power. At the time when the danger and depression of the church are greatest, the little company who are standing in the light will be sighing and crying for the abominations that are done in the land. But more especially will their prayers arise in behalf of the church because its members are doing after the manner of the world.

> „Квасът на благочестието не е изгубил напълно своята сила. Във време, когато опасността и потиснатостта на църквата са най-големи, малката група, която стои в светлината, ще въздиша и ще плаче поради мерзостите, които се вършат в земята. Но най-вече техните молитви ще се възнасят за църквата, защото нейните членове постъпват по начина на света.

> “The earnest prayers of this faithful few will not be in vain. When the Lord comes forth as an avenger, He will also come as a protector of all those who have preserved the faith in its purity and kept themselves unspotted from the world. It is at this time that God has promised to avenge His own elect which cry day and night unto Him, though He bear long with them.

> „Усърдните молитви на това вярно малцинство няма да бъдат напразни. Когато Господ излезе като Отмъстител, Той ще дойде и като Защитник на всички онези, които са опазили вярата в нейната чистота и са се запазили неосквернени от света. Именно в това време Бог е обещал да въздаде правосъдие на Своите избрани, които викат към Него ден и нощ, макар и дълго да ги търпи.

> “The command is: ‘Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof.’ These sighing, crying ones had been holding forth the words of life; they had reproved, counseled, and entreated. Some who had been dishonoring God repented and humbled their hearts before Him. But the glory of the Lord had departed from Israel; although many still continued the forms of religion, His power and presence were lacking.” Testimonies, volume 5, 207–210.

> „Заповедта е: „Премини през средата на града, през средата на Ерусалим, и постави белег на челата на мъжете, които въздишат и плачат за всички мерзости, които се вършат сред него.“ Тези, които въздишаха и плачеха, бяха излагали словата на живота; те бяха изобличавали, съветвали и умолявали. Някои, които бяха безчестили Бога, се покаяха и смириха сърцата си пред Него. Но славата Господня бе отстъпила от Израил; макар мнозина все още да продължаваха външните форми на религията, Неговата сила и присъствие липсваха.“ Свидетелства, том 5, 207–210.

To rightly divide the vision of the sealing as set forth by Ezekiel, it is essential to understand the four generations of Adventism. Sister White begins the passage we selected by directly referencing Ezekiel chapter nine, and the portion we have selected also ends with a direct reference of Ezekiel chapter nine. In the passage she says of Ezekiel, “The prophet, looking down the ages, had this time presented before his vision.” Ezekiel saw the circumstances that are occurring during the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

За да се разграничи правилно видението за запечатването, както е изложено от Езекиил, необходимо е да се разберат четирите поколения на адвентизма. Сестра Уайт започва откъса, който избрахме, с пряко позоваване на девета глава на Езекиил, а частта, която избрахме, също завършва с пряко позоваване на девета глава на Езекиил. В откъса тя казва за Езекиил: „Пророкът, взирайки се през вековете, имаше това време представено пред видението си.“ Езекиил видя обстоятелствата, които настъпват по време на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди.

In the previous article we identified with three specific passages from the Spirit of Prophecy that Isaiah’s “drunkards of Ephraim,” who in this passage are identified as the “ancient men,” and who in both passages represent the leadership of Jerusalem (Adventism), cannot see that there is to be a mighty manifestation of the power of God as in former years. In this passage the very manifestation of God’s power that they refuse to see will occur as part of the divine judgment which is brought upon them, for it is stated that, “the people were to see the divine power manifested in a marked manner, that they might be left without excuse.”

В предишната статия установихме въз основа на три конкретни пасажа от Духа на пророчеството, че Исайевите „пияници на Ефрем“, които в този пасаж са определени като „старците“ и които и в двата пасажа представляват ръководството на Ерусалим (адвентизма), не могат да видят, че предстои могъщо проявление на Божията сила, както в предишните години. В този пасаж самото проявление на Божията сила, което те отказват да видят, ще настъпи като част от Божествения съд, който се стоварва върху тях, защото е заявено, че „народът трябваше да види Божествената сила, проявена по забележителен начин, за да остане без извинение“.

Laodicean Adventism refuses to see the manifestation of the latter rain that began sprinkling on September 11, 2001, but they will see the climax of that rainfall when the message of the Midnight Cry is repeated in the last days. That message is Islam of the third Woe. Did not the leadership of ancient Israel, who had just crucified their Messiah watch as the Holy Spirit was poured out at Pentecost?

Лаодикийският адвентизъм отказва да види проявлението на късния дъжд, който започна да ръси на 11 септември 2001 година, но те ще видят кулминацията на този дъжд, когато в последните дни вестта на Среднощния вик бъде повторена. Тази вест е ислямът на третото Горко. Не наблюдаваше ли ръководството на древния Израил, което току-що бе разпнало своя Месия, как Светият Дух бе излян на Петдесетница?

The passage is identifying the church, which by context is represented by Ezekiel as Jerusalem, and the members within the church (Jerusalem), are contrasted by a “little company,” who are also identified as those “that walk in the light,” and are the “faithful few.” The Bible teaches that “many” are called, but “few” are chosen. The subject of the passage includes the wrath of God that is brought upon His people. The people have brought their judgment upon themselves, but God is specific in emphasizing that it is His angels that accomplish the work of destruction. God never lies, and He has promised that it is He that visits the iniquity of men unto the third and fourth generation. To attribute the execution of judgment to any other than God is to deny His character, and suggest He is a liar.

Този пасаж посочва църквата, която според контекста е представена от Езекиил като Ерусалим, а членовете вътре в църквата (Ерусалим) са противопоставени на една „малка група“, които също са определени като онези, „които ходят в светлината“, и са „верните малцина“. Библията учи, че „мнозина“ са призвани, но „малцина“ са избрани. Предметът на пасажа включва Божия гняв, който се излива върху Неговия народ. Народът е навлякъл съда върху себе си, но Бог изрично подчертава, че именно Неговите ангели извършват делото на унищожението. Бог никога не лъже и Той е обещал, че именно Той наказва беззаконието на човеците до третото и четвъртото поколение. Да се приписва изпълнението на съда на някой друг, а не на Бога, означава да се отрича Неговият характер и да се внушава, че Той е лъжец.

The passage identifies that when the destroying angels of Ezekiel begin to go through Jerusalem, that it is then that, “the ministry of His wrath commences.” God’s wrath begins with Jerusalem, which is his church, which is Laodicean Adventism.

Пасажът посочва, че когато ангелите-погубители от Езекиил започват да преминават през Ерусалим, именно тогава „започва служението на Неговия гняв“. Божият гняв започва с Ерусалим, който е Неговата църква, а именно лаодикийският адвентизъм.

> For the time is come that judgment must begin at the house of God: and if it first begin at us, what shall the end be of them that obey not the gospel of God? 1 Peter 4:17.

> Защото настъпи времето съдът да започне от Божия дом; и ако първо започне от нас, какъв ще бъде краят на онези, които не се покоряват на Божието евангелие? 1 Peter 4:17.

God’s wrath is accomplished by God’s angels, and when their work begins, they are commanded to “smite,” all and to “let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary.” The wrath of God is carried out by holy angels, and the point we are wishing to identify here is that the commencement of God’s ministry of wrath is accomplished in the fourth generation.

Божият гняв се извършва от Божиите ангели и когато тяхното дело започне, им се заповядва „поразявайте“, всички, и „нека окото ви не пощади, нито имайте милост: избийте съвсем стар и млад, девици и малки деца, и жени; но не се приближавайте до никого, върху когото е белегът; и започнете от Моето светилище“. Божият гняв се изпълнява от свети ангели, а онова, което желаем да установим тук, е, че началото на Божието служение на гняв се извършва в четвъртото поколение.

We will continue this study in the next article.

Ще продължим това изследване в следващата статия.

> And it shall come to pass in the day of the Lord’s sacrifice, that I will punish the princes, and the king’s children, and all such as are clothed with strange apparel. In the same day also will I punish all those that leap on the threshold, which fill their masters’ houses with violence and deceit. And it shall come to pass in that day, saith the Lord, that there shall be the noise of a cry from the fish gate, and an howling from the second, and a great crashing from the hills. Howl, ye inhabitants of Maktesh, for all the merchant people are cut down; all they that bear silver are cut off. And it shall come to pass at that time, that I will search Jerusalem with candles, and punish the men that are settled on their lees: that say in their heart, The Lord will not do good, neither will he do evil. Zephaniah 1:8–12.

> И ще се случи в деня на Господната жертва, че Аз ще накажа князете и царските синове, и всички, които са облечени в чуждоземно облекло. В същия ден ще накажа и всички онези, които прескачат прага, които пълнят домовете на господарите си с насилие и измама. И ще се случи в онзи ден, казва Господ, че ще се чуе шум от вик откъм Рибната порта, и ридание откъм Втория квартал, и голям трясък от хълмовете. Ридайте, жители на Махтеш, защото целият търговски народ е погубен; всички, които носят сребро, са отсечени. И ще се случи в онова време, че Аз ще претърся Йерусалим със светилници и ще накажа мъжете, които са се втвърдили върху утайката си, които казват в сърцето си: Господ няма да стори добро, нито ще стори зло. Софония 1:8–12.

Back to Articles