Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Five

Книгата на Даниил — сто и пета

The Progressive Rejection of the Gospel: From Christ’s Birth to Stephen’s Stoning

Постепенното отхвърляне на евангелието: от рождението на Христос до убиването с камъни на Стефан

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the last article we noted that inspiration identified that the Jews “sealed their rejection” of the gospel at the cross, and then confirmed their rejection again at the stoning of Stephen. How can this be? Of course, the rejection of the gospel by the quibbling Jews of that history was accomplished progressively. They had already been passed by at His birth. Christ’s birth to the stoning of Stephen illustrates a progressive rejection of the gospel.

В последната статия отбелязахме, че вдъхновението посочва, че юдеите „запечатаха своето отхвърляне“ на евангелието на кръста, а след това отново потвърдиха своето отхвърляне при убиването с камъни на Стефан. Как е възможно това? Разбира се, отхвърлянето на евангелието от придирчивите юдеи в онази история се осъществяваше постепенно. Те вече бяха отминати при Неговото раждане. Периодът от раждането на Христос до убиването с камъни на Стефан илюстрира едно постепенно отхвърляне на евангелието.

> “Men know it not, but the tidings fill heaven with rejoicing. With a deeper and more tender interest the holy beings from the world of light are drawn to the earth. The whole world is brighter for His presence. Above the hills of Bethlehem are gathered an innumerable throng of angels. They wait the signal to declare the glad news to the world. Had the leaders in Israel been true to their trust, they might have shared the joy of heralding the birth of Jesus. But now they are passed by.” The Desire of Ages, 47.

> „Хората не го знаят, но вестта изпълва небето с ликуване. С по-дълбок и по-нежен интерес светите същества от света на светлината са привлечени към земята. Целият свят е по-сияен поради Неговото присъствие. Над витлеемските хълмове е събрано безчислено множество ангели. Те очакват знака, за да възвестят радостната вест на света. Ако водачите в Израил бяха верни на повереното им, те биха могли да споделят радостта да известят раждането на Исус. Но сега са отминати.“ Копнежът на вековете, 47.

From the birth of Jesus to the death of Stephen the progressive rejection of the gospel by ancient Israel is illustrated. Acknowledging the Jews rejection of Christ as progressive allows an identification of “sealing their rejection,” at both the cross, where the veil of the temple was rent, and at Stephen’s death. The rending of the veil was a symbol that they were no longer God’s covenant people, and when Stephen was stoned, Stephen saw Jesus standing on the right hand of God, which in Daniel chapter twelve, verse one is a symbol of the close of probation. The destruction of Jerusalem is also a symbol of the close of probation.

От раждането на Исус до смъртта на Стефан е илюстрирано постепенното отхвърляне на благовестието от древния Израил. Признаването, че отхвърлянето на Христос от страна на юдеите е било постепенно, позволява да се установи „запечатването на тяхното отхвърляне“ както при кръста, когато завесата на храма се раздра, така и при смъртта на Стефан. Раздирането на завесата беше символ, че те вече не са Божият заветен народ, а когато Стефан беше убит с камъни, Стефан видя Исус да стои отдясно на Бога, което в дванадесета глава, първи стих на книгата Даниил е символ на края на изпитателното време. Разрушението на Ерусалим също е символ на края на изпитателното време.

> “The retribution to come upon Jerusalem could be delayed only a short time; and as Christ’s eye rested upon the doomed city, he saw not merely its destruction, but the destruction of a world. He saw that as Jerusalem was given up to destruction, so the world will be given up to its doom. He saw the retribution that will be visited on the adversaries of God. The scenes that were transacted at the destruction of Jerusalem will be repeated at the great and terrible day of the Lord, but in a more fearful manner.” Review and Herald, December 7, 1897.

> „Възмездието, което щеше да сполети Йерусалим, можеше да бъде отложено само за кратко време; и когато Христовото око се спря върху обречения град, Той видя не само неговото разрушение, но и разрушението на един свят. Той видя, че както Йерусалим бе предаден на унищожение, така и светът ще бъде предаден на своята гибел. Той видя възмездието, което ще бъде стоварено върху Божиите противници. Сцените, които се разиграха при разрушението на Йерусалим, ще се повторят във великия и страшен ден Господен, но по един още по-ужасяващ начин.“ Review and Herald, 7 декември 1897 г.

It was only God’s mercy that prevented Jerusalem from being destroyed at the cross.

Само Божията милост възпрепятства Йерусалим да бъде унищожен при кръста.

> “In the Jews’ crucifixion of Christ was involved the destruction of Jerusalem. The blood shed upon Calvary was the weight that sank them to ruin for this world and for the world to come. So it will be in the great final day, when judgment shall fall upon the rejecters of God’s grace. Christ, their rock of offense, will then appear to them as an avenging mountain. The glory of His countenance, which to the righteous is life, will be to the wicked a consuming fire. Because of love rejected, grace despised, the sinner will be destroyed.” The Desire of Ages, 600.

> „В разпъването на Христос от юдеите бе включено разрушението на Ерусалим. Кръвта, пролята на Голгота, бе тежестта, която ги повлече към гибел за този свят и за света, който иде. Така ще бъде и във великия последен ден, когато съдът ще падне върху отхвърлителите на Божията благодат. Христос, тяхната канара на съблазън, тогава ще им се яви като въздаваща планина. Славата на Неговото лице, която за праведните е живот, за нечестивите ще бъде пояждащ огън. Поради отхвърлената любов, презряната благодат, грешникът ще бъде погубен.“ Копнежът на вековете, 600.

It was only God’s mercy that lingered in not bringing Jerusalem’s destruction at the time of the cross.

Само Божията милост се забави, така че да не се извърши унищожението на Йерусалим по времето на кръста.

> “For nearly forty years after the doom of Jerusalem had been pronounced by Christ Himself, the Lord delayed His judgments upon the city and the nation. Wonderful was the long-suffering of God toward the rejectors of His gospel and the murderers of His Son.” The Great Controversy, 27.

> „Почти четиридесет години след като гибелта на Ерусалим бе провъзгласена от Самия Христос, Господ отложи Своите съдби над града и народа. Чудно бе Божието дълготърпение към отхвърлителите на Неговото евангелие и убийците на Неговия Син.“ Великата борба, 27.

At the time of His last temple cleansing Jesus had set forth the warning to flee Jerusalem when the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, was seen by His followers. The first time He cleansed the temple He had stated that the Jews had made His father’s house a den of thieves, but the last time He said “your house” is left unto you desolate. Even before the cross, which was just about to take place, the temple where the veil was to be rent at the crucifixion had already been identified as the Jew’s house, not God’s house. Sister White addresses when Christ made that declaration, and as her testimony proceeds she also addresses the forty years of extended mercy.

При последното Си очистване на храма Исус бе изнесъл предупреждението да се бяга от Ерусалим, когато от Неговите последователи бъде видяна мерзостта на запустението, за която говори пророк Даниил. При първия път, когато Той очисти храма, бе заявил, че юдеите са превърнали дома на Неговия Отец в разбойнически вертеп, но при последния път каза: „вашият дом“ ви се оставя пуст. Още преди кръста, който тъкмо предстоеше, храмът, в който при разпятието завесата щеше да бъде раздрана, вече бе определен като дом на юдеите, а не като Божи дом. Сестра Уайт разглежда кога Христос е направил това заявление, а в хода на своето свидетелство засяга и четиридесетте години на продължена милост.

> “Christ’s words to the priests and rulers, ‘Behold, your house is left unto you desolate’ (Matthew 23:38), had struck terror to their hearts. They affected indifference, but the question kept rising in their minds as to the import of these words. An unseen danger seemed to threaten them. Could it be that the magnificent temple, which was the nation’s glory, was soon to be a heap of ruins? . . .

> „Христовите думи към свещениците и началниците: „Ето, домът ви се оставя пуст“ (Матей 23:38), бяха поразили сърцата им с ужас. Те се преструваха на безразлични, но в ума им непрестанно се надигаше въпросът за значението на тези думи. Някаква невидима опасност сякаш ги заплашваше. Възможно ли беше великолепният храм, славата на народа, скоро да се превърне в куп развалини?...“

> “Christ gave His disciples a sign of the ruin to come on Jerusalem, and He told them how to escape: ‘When ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out; and let not them that are in the countries enter thereinto. For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled.’ This warning was given to be heeded forty years after, at the destruction of Jerusalem. The Christians obeyed the warning, and not a Christian perished in the fall of the city.” The Desire of Ages, 628, 630.

> „Христос даде на Своите ученици знамение за предстоящото разорение на Ерусалим и им каза как да се спасят: „А когато видите Ерусалим, обкръжен от войски, тогава знайте, че запустението му е наближило. Тогава онези, които са в Юдея, нека бягат по планините; и които са сред него, нека излязат вън; а които са по околностите, нека не влизат в него. Защото това са дни на въздаяние, за да се изпълни всичко, което е писано.“ Това предупреждение бе дадено, за да му се обърне внимание четиридесет години по-късно, при разрушаването на Ерусалим. Християните се подчиниха на предупреждението и нито един християнин не загина при падането на града.“ Копнежът на вековете, 628, 630.

Christ was crucified in the year 31, and nearly forty years later in the year 70, Jerusalem was destroyed after a three-and-a-half-year siege. How could Jerusalem have been destroyed at the cross in the year 31, if there was still three and a half years of probationary time identified as seventy weeks in Daniel chapter nine, verse twenty-four? How can these seeming inconsistencies be resolved? The easiest resolution is to simply identify the fact that when it comes to the close of the probationary time represented by the seventy weeks, that it must be understood as a progressive close of probation. This is true, but it removes any prophetic specificity when applying the waymarks of that history. I will try to explain.

Христос бе разпънат на кръст в 31-ва година, а почти четиридесет години по-късно, в 70-та година, Йерусалим бе разрушен след три години и половина обсада. Как би могъл Йерусалим да бъде разрушен при кръста в 31-ва година, ако все още оставаха три години и половина изпитателно време, обозначени като седемдесет седмици в девета глава на Даниил, двадесет и четвърти стих? Как могат да бъдат разрешени тези привидни несъответствия? Най-лесното разрешение е просто да се признае фактът, че когато става дума за края на изпитателното време, представено чрез седемдесетте седмици, то трябва да бъде разбирано като прогресивно приключване на изпитателното време. Това е вярно, но премахва всяка пророческа конкретност при прилагането на ориентирите на тази история. Ще се опитам да обясня.

If Pentecost represents the soon-coming Sunday law where the other flock in Babylon is called out, why was it three and a half years after Pentecost that the gospel went to the Gentiles? Is the death of Christ or the death of Stephen a sign of the close of probation for ancient Israel? If Laodicean Adventism ceases to be a church at the soon-coming Sunday law, did the destruction of the temple in the year 70, represent the end of the temple of Laodicean Adventism at the Sunday law? What might appear as seeming inconsistencies is resolved by the application of “line upon line,” and when that application is employed the testimony of the waymarks we are identifying become very clear and concise.

Ако Петдесетница представлява предстоящия неделен закон, при който другото стадо във Вавилон е призовано да излезе, защо е било три години и половина след Петдесетница, преди благовестието да отиде при езичниците? Дали смъртта на Христос или смъртта на Стефан е белег за приключването на благодатното време за древния Израил? Ако Лаодикийският адвентизъм престане да бъде църква при предстоящия неделен закон, дали разрушаването на храма през 70-та година е представлявало края на храма на Лаодикийския адвентизъм при неделния закон? Това, което може да изглежда като привидни несъответствия, се разрешава чрез прилагането на „ред след ред“ и когато това прилагане бъде използвано, свидетелството на ориентирите, които определяме, става много ясно и стегнато.

The week that Christ confirmed the covenant is broken up into two equal periods of three and a half years. The first three and a half years begins at Christ’s baptism and ends with His death. Baptism is the symbol of His death and resurrection, so the beginning of that period of three and a half years is identical to the ending. In that period Christ presented the gospel exclusively to the Jews. The end of that three and a half years marks the beginning of the following three and a half years. The beginning of the second period of three and a half years begins with the death of Christ, and it ends with the death of Stephen. In that period the disciples presented the gospel exclusively to the Jews.

Седмицата, през която Христос потвърди завета, е разделена на два равни периода от по три години и половина. Първите три години и половина започват с кръщението на Христос и завършват с Неговата смърт. Кръщението е символ на Неговата смърт и възкресение, така че началото на този период от три години и половина е тъждествено с края му. През този период Христос представяше благовестието изключително на юдеите. Краят на тези три години и половина бележи началото на следващите три години и половина. Началото на втория период от три години и половина започва със смъртта на Христос, а той завършва със смъртта на Стефан. През този период учениците представяха благовестието изключително на юдеите.

Those two periods, which are separate prophetic lines, are to be brought together “line upon line.” Both beginnings and endings possess the signature of Alpha and Omega, for the beginning and ending histories are the same. Both periods of duration are identical, and the work that is carried out during each period is identical. Christ who is the First and the Last, is also the creator of all things, and in that regard He is the Creator of Truth. The Hebrew word “truth” was created by three Hebrew letters. The first letter, followed by the thirteenth letter, followed by the last letter of the Hebrew alphabet are combined to make the Hebrew word “truth.”

Тези два периода, които са отделни пророчески линии, трябва да бъдат събрани заедно „ред по ред“. И двете начала и завършеци носят белега на Алфа и Омега, защото началната и заключителната история са еднакви. И двата периода по продължителност са еднакви, и делото, което се извършва през всеки период, е еднакво. Христос, Който е Първият и Последният, е също и Създателят на всички неща и в това отношение Той е Създателят на Истината. Еврейската дума за „истина“ е образувана от три еврейски букви. Първата буква, следвана от тринадесетата буква, следвана от последната буква на еврейската азбука, се съчетават, за да образуват еврейската дума за „истина“.

Both of the periods of three and a half years have Christ as the first and the last, for Christ is at the beginning of the first period at His baptism, as He is at the ending at His death in the first period. And Christ is at His death in the beginning of the second period and He is standing at the right hand of God at the ending of the second period. The number thirteen is the symbol of rebellion, and in both periods whether the gospel was presented in person by Christ, or in the second period by His disciples, the quibbling Jews rebelled against the message of the gospel.

И двата периода от по три години и половина имат Христос като първия и последния, защото Христос е в началото на първия период при Своето кръщение, както е и в края му при Своята смърт в първия период. И Христос е при Своята смърт в началото на втория период, и стои отдясно на Бога в края на втория период. Числото тринадесет е символ на бунт, и в двата периода, независимо дали евангелието е било представяно лично от Христос, или във втория период — от Неговите ученици, заядливите юдеи се бунтуваха против вестта на евангелието.

Both periods are the same duration, possess the signature of Alpha and Omega, and identify the same gospel message. Those two periods are to be brought together “line upon line.” The methodology of “line upon line,” is the testing methodology of the latter rain. It is the methodology of the last days, and the truths which are identified and established by that methodology in the last days are what purges or purifies the sons of Levi during the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

И двата периода са с една и съща продължителност, носят знака на Алфа и Омега и определят същата евангелска вест. Тези два периода трябва да бъдат събрани заедно „заповед върху заповед“. Методологията на „заповед върху заповед“ е изпитващата методология на късния дъжд. Тя е методологията на последните дни, а истините, които биват разпознати и утвърдени чрез тази методология в последните дни, са онова, което очиства или пречиства синовете на Левий по време на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди.

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Isaiah 28:9–13.

> Кого ще научи Той на знание? и кого ще направи да разбере учение? Отбитите от млякото и отделените от гърдите. Защото заповед след заповед трябва да има, заповед след заповед; правило след правило, правило след правило; тук малко и там малко. Понеже с заекващи устни и с друг език ще говори Той на този народ. На който каза: Това е покоят, с който можете да дадете покой на уморения; и това е освежаването; но те не искаха да слушат. Но словото Господне беше към тях: заповед след заповед, заповед след заповед; правило след правило, правило след правило; тук малко и там малко; за да отидат и да паднат назад, и да бъдат съкрушени, и уловени в примка, и хванати. Исая 28:9–13.

The next verse in Isaiah addresses the scornful men that rule the people of Jerusalem. For those scornful men, the “rest and the refreshing” (the latter rain), which they refused to “hear,” is what causes them to “go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.” That test was presented to them from another tongue, for Elijah, John the Baptist and William Miller were not trained in the theological schools of their respective histories. The latter rain message that tests Laodicean Adventism, is the message that is produced by the application of “line upon line.”

Следващият стих в Исая се обръща към присмивателните мъже, които управляват народа на Йерусалим. За тези присмивателни мъже „покойът и освежението“ (късният дъжд), които те отказаха да „чуят“, са онова, което ги кара да „отидат, и да паднат назад, и да се строшат, и да бъдат уловени в примка, и да бъдат хванати“. Това изпитание им бе представено чрез друг език, защото Илия, Йоан Кръстител и Уилям Милър не бяха обучавани в богословските школи на съответните си исторически периоди. Вестта на късния дъжд, която изпитва лаодикийския адвентизъм, е вестта, която се поражда чрез прилагането на „ред върху ред“.

When the first three and a half years of the week in which Christ confirmed the covenant is laid over the second three and a half years, we find prophetic light that clarifies any seeming inconsistencies that might arise in an inquiring mind. The week was when the Messenger of the Covenant was to confirm the covenant, and a biblical covenant must be confirmed with blood. The baptism and crucifixion of Christ and the stoning of Stephen all identify blood. Both lines represent the blood of the covenant, and those lines are confirming the covenant.

Когато първите три години и половина от седмицата, през която Христос потвърди завета, се наложат върху вторите три години и половина, намираме пророческа светлина, която изяснява всяко привидно несъответствие, което би могло да възникне в търсещия ум. Седмицата беше времето, когато Вестителят на завета трябваше да потвърди завета, а библейският завет трябва да бъде потвърден с кръв. Кръщението и разпятието на Христос и убиването с камъни на Стефан — всичко това посочва кръвта. И двете линии представят кръвта на завета, и тези линии потвърждават завета.

When brought together “line upon line,” the baptism and crucifixion are the first waymark, and the crucifixion and stoning of Stephen are the last waymark. When brought together into one line we find the cross and Michael standing up at the death of Stephen as two witnesses of the Jews sealing their rejection of the gospel. The death of Christ, is also the death of His disciple Stephen, which is Passover when the two lines are combined. Three days later Christ is resurrected as the First Fruit offering.

Когато се съпоставят „ред по ред“, кръщението и разпятието са първият ориентир, а разпятието и убиването с камъни на Стефан са последният ориентир. Когато се съберат в една линия, намираме кръста и заставането на Михаил при смъртта на Стефан като двама свидетели за това, че юдеите подпечатват своето отхвърляне на благовестието. Смъртта на Христос е също и смъртта на Неговия ученик Стефан, което е Пасха, когато двете линии се съчетаят. Три дни по-късно Христос възкръсва като приноса на Първия плод.

> But now is Christ risen from the dead, and become the first fruits of them that slept. 1 Corinthians 15:20.

> Но сега Христос е възкръснал от мъртвите и е станал първият плод на починалите. 1 Коринтяни 15:20.

In between Passover and the feast of First Fruits on the third day is the beginning of the feast of Unleavened Bread. Unleavened bread does not “rise”, and Christ did not rise on the second day, He rose on the third day. Christ and Stephen die together in the “line upon line” application, but Stephen is resurrected after Christ for there is an order to the first fruit resurrection.

Между Пасха и празника на Първите плодове на третия ден е началото на празника на Безквасните хлябове. Безквасният хляб не „втасва“, и Христос не възкръсна на втория ден; Той възкръсна на третия ден. В приложението „ред по ред“ Христос и Стефан умират заедно, но Стефан е възкресен след Христос, защото във възкресението на първите плодове има определен ред.

> But every man in his own order: Christ the first fruits; afterward they that are Christ’s at his coming. 1 Corinthians 15:22.

> Но всеки в своя ред: Христос — първият плод; после, при Неговото пришествие — онези, които са Христови. 1 Коринтяни 15:22.

The Spring feasts cannot be separated from each other, for they are directly related to one another. In this sense, Pentecost represents the soon-coming Sunday law, when there will be a repetition of the pouring out of the Holy Spirit, and the second voice of Revelation chapter eighteen will then call those that do not currently know the gospel, to come out of Babylon. The word “Babylon,” is based upon the word, “Babel,” which means confusion, for it was in the fall of Babel that God confused the languages, and it was at Pentecost that God reverses the confusion of the languages in order to carry the gospel to the world. Thus Pentecost and the Sunday law align.

Пролетните празници не могат да бъдат отделени един от друг, защото са пряко свързани помежду си. В този смисъл Петдесятница представлява скоро идващия неделен закон, когато ще има повторение на изливането на Светия Дух и вторият глас от осемнадесетата глава на Откровение тогава ще призове онези, които понастоящем не познават благовестието, да излязат от Вавилон. Думата „Вавилон“ се основава на думата „Вавел“, която означава объркване, защото именно при падението на Вавел Бог смеси езиците, а именно на Петдесятница Бог обръща объркването на езиците, за да занесе благовестието на света. Следователно Петдесятница и неделният закон съвпадат.

At Pentecost the gift of languages was given to the disciples, but their message then was still restricted to the Jews. When both lines are brought together Pentecost occurs in the year 34, when Stephen was stoned and the gospel was then carried to those who do not currently know the gospel.

На Петдесетница дарът на езиците бе даден на учениците, но тяхната вест тогава все още беше ограничена до юдеите. Когато и двете линии се съберат, Петдесетница настъпва в 34-та година, когато Стефан бе убит с камъни и евангелието тогава бе занесено на онези, които понастоящем не познават евангелието.

Stephen represents those who are resurrected “at His coming,” but who have died with Him. The First Fruit offering marks the resurrection of Christ on the third day, and it also marks the beginning of the Feast of Weeks, which is also the feast of Pentecost, and which commemorates the giving of the Ten Commandments at Sinai.

Стефан представлява онези, които биват възкресени „при Неговото пришествие“, но които са умрели с Него. Приносът на Първия плод отбелязва възкресението на Христос на третия ден, а също така отбелязва и началото на Празника на седмиците, който е и празникът Петдесетница и който възпоменава даването на Десетте заповеди на Синай.

October 22, 1844, aligns with the cross, for among other proofs Sister White aligns the disappointment of the disciples after the cross with the disappointment that followed October 22, 1844. Both the cross and October 22, 1844, prefigure the soon-coming Sunday law. Pentecost also typifies the soon coming Sunday law, but Pentecost came fifty-two days after the cross. The cross, which was typified by Passover, ushers in a series of feasts which commemorate the old paths of ancient Israel from the night the angel of death passed over Egypt, through to the giving of the law. Though the feasts possess their own distinctions, they are inseparably linked to each other. It is therefore accurate to apply the complete fifty-two days from Passover to Pentecost as one singular waymark.

22 октомври 1844 г. съответства на кръста, защото, наред с други доказателства, сестра Уайт съпоставя разочарованието на учениците след кръста с разочарованието, последвало 22 октомври 1844 г. И кръстът, и 22 октомври 1844 г. предизобразяват скоро идващия неделен закон. Петдесетница също е образ на скоро идващия неделен закон, но Петдесетница настъпи петдесет и два дни след кръста. Кръстът, който бе предобразен чрез Пасхата, въвежда поредица от празници, които възпоменават древните пътища на древния Израил — от нощта, когато ангелът на смъртта отмина Египет, до даването на закона. Макар празниците да притежават свои собствени отличителни белези, те са неразривно свързани помежду си. Следователно е правилно да се приложат всички петдесет и два дни от Пасхата до Петдесетница като един-единствен ориентир.

For this reason, the cross, the death of Stephen, and Pentecost all prefigure the soon coming Sunday law, when the progressive executive judgment upon Modern Babylon begins, as the second voice of Revelation chapter eighteen begins to call God’s other flock out of Babylon. It is at that waymark that the executive judgment upon Jerusalem arrived, though God in His mercy deferred the actual destruction of the temple and city nearly forty years after the cross to the year 70. The destruction of ancient Jerusalem represents the beginning of the progressive executive judgment that begins in the United States when “national apostasy is followed by national ruin.”

Поради тази причина кръстът, смъртта на Стефан и Петдесетница всички предизобразяват скоро идващия неделен закон, когато започва прогресивният изпълнителен съд над съвременния Вавилон, тъй като вторият глас от осемнадесетата глава на Откровение започва да призовава другото Божие стадо да излезе от Вавилон. Именно при този ориентир настъпи изпълнителният съд над Ерусалим, макар че Бог в Своята милост отложи действителното разрушение на храма и града с почти четиридесет години след кръста, до 70 година. Разрушението на древния Ерусалим представлява началото на прогресивния изпълнителен съд, който започва в Съединените щати, когато „националното отстъпление е последвано от национална разруха.“

Truth is established upon the testimony of two, and in the two lines of three and a half years that Christ confirmed the covenant we find two witnesses of a death and resurrection that is associated with the history that identifies the soon-coming Sunday law. That Sunday law in Revelation chapter eleven, is identified as the “hour of the great earthquake.” That “hour” is directly connected to two witnesses that gave a testimony of three and a half years. Their testimony ends with their death and resurrection.

Истината се утвърждава чрез свидетелството на двама, и в двете линии от по три години и половина, в които Христос потвърди завета, намираме двама свидетели за една смърт и възкресение, свързани с историята, която посочва скоро идващия неделен закон. Този неделен закон в Откровение, глава единадесета, е определен като „часът на голямото земетресение“. Този „час“ е пряко свързан с двама свидетели, които дадоха свидетелство в продължение на три години и половина. Тяхното свидетелство завършва с тяхната смърт и възкресение.

Their testimony of three and a half years, followed by their death and resurrection has been represented by the death and resurrection of both Jesus and Stephen, for “line upon line,” Stephen is represented as being resurrected with Christ. In the feast of First Fruits, two primary offerings were presented.

Тяхното свидетелство от три години и половина, последвано от тяхната смърт и възкресение, е представено чрез смъртта и възкресението както на Исус, така и на Стефан, защото „ред по ред“ Стефан е представен като възкресен с Христос. В празника на първите плодове бяха представяни два главни приноса.

One was a lamb without blemish, and the other an offering of barley. The barley represented the crop to follow, and the lamb represented Christ. Christ was resurrected on the third day, and Stephen represented those that follow, and the barley represented the crop that was to follow. The two witnesses in Revelation eleven testified for three and a half years, after which they were then slain and then were resurrected three and a half days later. Those two witnesses had been typified by Christ, who was the First Fruits, for they represent the one hundred and forty-four thousand, who are also first fruits.

Едното беше агне без недостатък, а другото — принос от ечемик. Ечемикът представляваше жетвата, която щеше да последва, а агнето представляваше Христос. Христос възкръсна на третия ден, а Стефан представляваше онези, които следват, и ечемикът представляваше жетвата, която щеше да последва. Двамата свидетели в Откровение единадесета глава свидетелстваха три години и половина, след което бяха убити и после възкресени три дни и половина по-късно. Тези двама свидетели бяха предобразени от Христос, Който беше Първият Плод, защото те представляват сто четиридесет и четирите хиляди, които също са първи плодове.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. And I heard a voice from heaven, as the voice of many waters, and as the voice of a great thunder: and I heard the voice of harpers harping with their harps: And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the first fruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:1–5.

> И погледнах, и ето, Агнецът стоеше на планината Сион, и с Него сто четиридесет и четири хиляди, които имаха името на Неговия Отец написано на челата си. И чух глас от небето, като глас на много води и като глас на силен гръм; и чух глас на свирачи, които свиреха на арфите си. И пееха като че ли нова песен пред престола, пред четирите живи същества и старците; и никой не можеше да научи тази песен, освен сто четиридесет и четирите хиляди, които бяха изкупени от земята. Те са онези, които не са се осквернили с жени, защото са девствени. Те са онези, които следват Агнеца, където и да отива. Те бяха изкупени измежду човеците като първи плодове за Бога и за Агнеца. И в устата им не се намери лъжа, защото са без недостатък пред Божия престол. Откровение 14:1–5.

The barley offering on the feast of First Fruits represented the crop that was to follow, and Stephen in the year 34, followed Christ’s death in the year 31, though “line upon line,” they died at the same waymark. In relation to the first fruit offerings, Christ was the lamb that was slain and Stephen was the barley. According to Paul “Christ” is “the first fruits of them that slept,” and then “afterward they that are Christ’s at his coming.” The one hundred and forty-four thousand are first fruits, and they are those “which follow the Lamb whithersoever he goeth.”

Ечемичният принос на празника на първите плодове представляваше жетвата, която предстоеше да последва, и Стефан през 34-та година последва Христовата смърт през 31-ва година, макар че „ред по ред“ те умряха на същата маркировка. Във връзка с приносите на първите плодове Христос беше закланият Агнец, а Стефан беше ечемикът. Според Павел „Христос“ е „първият плод на починалите“, а след това — „после тия, които са Христови, при Неговото пришествие“. Сто четиридесет и четирите хиляди са първи плодове и те са онези, „които следват Агнето, където и да отиде То“.

In the “hour” of the “great earthquake” of Revelation chapter eleven, the two witnesses that have prophesied for three and a half years, only to be slain and lie in the streets for three and a half days, are resurrected. They are those represented by Stephen who prophetically was resurrected with Jesus, but also after Jesus. They are therefore resurrected “three and a half days,” after they are murdered by the beast that ascended from the bottomless pit. The same “hour,” that they are resurrected they ascend to heaven as an ensign. The process of their resurrection and ascension is carefully outlined in God’s prophetic Word, and it includes that they were typified by the literal death of Stephen, thus representing a spiritual death that is accomplished upon the two witnesses as they are transformed from the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the third angel.

В „часа“ на „голямото земетресение“ от единадесета глава на Откровение двамата свидетели, които са пророкували три години и половина, само за да бъдат убити и да лежат по улиците три дни и половина, биват възкресени. Те са онези, които са представени чрез Стефан, който в пророчески смисъл бе възкресен с Исус, но и след Исус. Следователно те биват възкресени „три дни и половина“ след като са убити от звяра, който възлезе от бездънната яма. В същия „час“, в който биват възкресени, те се възнасят на небето като знаме. Процесът на тяхното възкресение и възнесение е внимателно изложен в Божието пророческо Слово и включва това, че те са били предобразени чрез буквалната смърт на Стефан, като по този начин представляват една духовна смърт, осъществена върху двамата свидетели, когато те биват преобразени от лаодикийското движение на третия ангел в филаделфийското движение на третия ангел.

We will continue this study in the next article.

Ще продължим това изследване в следващата статия.

> “One thing is certain: those Seventh-day Adventists who take their stand under Satan’s banner will first give up their faith in the warnings and reproofs contained in the Testimonies of God’s spirit.

> „Едно нещо е сигурно: онези адвентисти от седмия ден, които заемат своето място под знамето на Сатана, най-напред ще се откажат от вярата си в предупрежденията и изобличенията, съдържащи се в Свидетелствата на Божия Дух.

> “The call to greater consecration and holier service is being made, and will continue to be made. Some who are now voicing Satan’s suggestions will come to their senses. There are those in important positions of trust who do not understand the truth for this time. To them the message must be given. If they receive it, Christ will accept them, and will make them workers together with him. But if they refuse to hear the message, they will take their stand under the black banner of the Prince of Darkness.

> „Призивът към по-голямо посвещение и по-свято служене се отправя и ще продължи да се отправя. Някои, които сега изговарят внушенията на Сатана, ще дойдат на себе си. Има хора на важни доверени постове, които не разбират истината за настоящото време. На тях трябва да бъде предадена вестта. Ако я приемат, Христос ще ги приеме и ще ги направи съработници с Него. Но ако откажат да чуят вестта, ще застанат под черното знаме на Княза на тъмнината.“

> “I am instructed to say that the precious truth for this time is open more and more clearly to human minds. In a special sense men and women are to eat of Christ’s flesh and drink of his blood. There will be a development of the understanding, for the truth is capable of constant expansion. The divine originator of truth will come into closer and still closer communion with those who follow on to know him. As God’s people receive his word as the bread of heaven, they will know that his goings forth are prepared as the morning. They will receive spiritual strength, as the body receives physical strength when food is eaten.

> „Наредено ми е да кажа, че скъпоценната истина за това време се открива все по-ясно и по-ясно на човешките умове. В особен смисъл мъже и жени трябва да ядат плътта на Христос и да пият Неговата кръв. Ще има развитие на разбирането, защото истината е способна на постоянно разширяване. Божественият Първоизточник на истината ще влиза в по-близко и все по-близко общение с онези, които продължават да Го познават. Когато Божият народ приема Неговото слово като небесния хляб, той ще знае, че излизанията Му са приготвени като утринта. Те ще приемат духовна сила, както тялото приема физическа сила, когато се яде храна.

> “We do not half understand the Lord’s plan in taking the children of Israel from Egyptian bondage, and leading them through the wilderness into Canaan.

> „Ние не разбираме и наполовина плана на Господа, когато извежда израилевите чада от египетското робство и ги води през пустинята към Ханаан.

> “As we gather up the divine rays shining from the gospel, we shall have a clearer insight into the Jewish economy, and a deeper appreciation of its important truths. Our exploration of truth is yet incomplete. We have gathered up only a few rays of light. Those who are not daily students of the Word will not solve the problems of the Jewish economy. They will not understand the truths taught by the temple service. The work of God is hindered by a worldly understanding of his great plan. The future life will unfold the meaning of the laws that Christ, enshrouded in the pillar of cloud, gave to his people.” Spalding and Magan, 305, 306.

> „Когато събираме Божествените лъчи, сияещи от евангелието, ще придобием по-ясно разбиране за юдейската наредба и по-дълбока признателност към нейните важни истини. Нашето изследване на истината все още е непълно. Събрали сме само няколко лъча светлина. Онези, които не са всекидневни изучаващи Словото, няма да разрешат проблемите на юдейската наредба. Те няма да разберат истините, преподавани чрез храмовото служене. Делото Божие е възпрепятствано от светско разбиране на Неговия велик план. Бъдещият живот ще разкрие значението на законите, които Христос, обвит в облачния стълб, даде на Своя народ.“ Spalding and Magan, 305, 306.

Back to Articles