Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Seventeen

Скритата история на четиридесетия стих — число седемнадесет

The Second Woe - Part Four

Второто горко — част четвърта

Author

Jeff Pippenger

Published

June 25, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

## 627, 632 and 637

627, 632 и 637

The “key” that opens the bottomless pit is the battle of Nineveh, fulfilled in 627, five years before Mohammed died in 632. Five years later in 637, the Muslim forces captured the capital of Persia, one of the two great superpowers that engaged in the battle of Nineveh. This event dramatically shifted the balance of power in the Middle East. The battle of Nineveh in 627 sapped the strength of the Persian Empire and ten years later the Persian Empire ended.

„Ключът“, който отваря бездънната бездна, е битката при Ниневия, изпълнена през 627 г., пет години преди Мохамед да умре през 632 г. Пет години по-късно, през 637 г., мюсюлманските сили завладяват столицата на Персия, една от двете велики суперсили, които участваха в битката при Ниневия. Това събитие драматично промени равновесието на силите в Близкия изток. Битката при Ниневия през 627 г. подкопа мощта на Персийската империя и десет години по-късно Персийската империя престана да съществува.

## Humiliation—782

Смирение — 782

One hundred and fifty years after Mohammed’s death in 632, in the Abbasid Campaign of 782, the Abbasid army (reportedly around 95,000 men) launched a massive invasion into Byzantine territory in Asia Minor (modern Turkey). They advanced all the way to Chrysopolis, directly across the Bosporus Strait from Constantinople—coming very close to the Byzantine capital. The Byzantines, under Empress Irene, suffered a serious defeat. As a result, the Byzantines were forced to sign a humiliating three-year truce, agreeing to pay a large annual tribute (around 70,000–90,000 gold dinars) and hand over silk garments and hostages. This campaign was one of the largest and most successful Abbasid incursions into Byzantine lands during the 8th century. It showcased the growing power of the Abbasid Caliphate and the continuing decline of the Byzantine Empire.

Сто и петдесет години след смъртта на Мохамед през 632 г., в хода на Абасидския поход от 782 г. абасидската войска (съобщава се, че наброявала около 95 000 души) предприема масирано нашествие в византийските територии в Мала Азия (днешна Турция). Тя напредва чак до Хризопол, непосредствено отвъд протока Босфора срещу Константинопол — достигайки твърде близо до византийската столица. Византийците, под управлението на императрица Ирина, претърпяват тежко поражение. В резултат на това те са принудени да подпишат унизително трирично примирие, като се съгласяват да плащат голям годишен данък (около 70 000–90 000 златни динара), както и да предават копринени одежди и заложници. Този поход е едно от най-големите и най-успешните абасидски нахлувания във византийските земи през VIII век. Той разкрива нарастващата мощ на Абасидския халифат и продължаващия упадък на Византийската империя.

## Five months

Пет месеца

In Revelation chapter nine the “five months” that equates to one hundred and fifty years is mentioned twice; once in verse five and again in verse ten.

В деветата глава на Откровение „петте месеца“, които се равняват на сто и петдесет години, се споменават два пъти: веднъж в пети стих и отново в десети стих.

> And to them it was given that they should not kill them, but that they should be tormented five months: and their torment was as the torment of a scorpion, when he striketh a man. And in those days shall men seek death, and shall not find it; and shall desire to die, and death shall flee from them. And the shapes of the locusts were like unto horses prepared unto battle; and on their heads were as it were crowns like gold, and their faces were as the faces of men. And they had hair as the hair of women, and their teeth were as the teeth of lions. And they had breastplates, as it were breastplates of iron; and the sound of their wings was as the sound of chariots of many horses running to battle. And they had tails like unto scorpions, and there were stings in their tails: and their power was to hurt men five months. Revelation 9:5–10.

> И на тях бе дадено да не ги убиват, а да бъдат измъчвани пет месеца; и мъчението им беше като мъчението от скорпион, когато ужили човек. И през ония дни човеците ще търсят смъртта и няма да я намерят; и ще пожелаят да умрат, а смъртта ще бяга от тях. А видът на скакалците беше като на коне, приготвени за бой; и на главите им имаше нещо като венци, подобни на злато, а лицата им бяха като лица на човеци. И имаха коси като коси на жени, а зъбите им бяха като зъби на лъвове. И имаха брони, като че железни брони; и шумът от крилата им беше като шум от колесници с много коне, които тичат на бой. И имаха опашки, подобни на скорпиони, и в опашките им имаше жила; и силата им беше да пакостят на човеците пет месеца. Откровение 9:5–10.

There are two distinct prophetic periods of one hundred and fifty years in Revelation nine’s fifth trumpet. The first is from the death of Mohammed in 632 unto the humiliation of the Empress Irene of Eastern Rome in 782. Chapter nine identifies the rise of Islam in a very detailed fashion. From the uniting of the tribes in 606, to the battle of Nineveh in 627, to Mohammed’s death in 632, then to the defeat of Persia in 637, the rise and fall of Islam is carefully traced in God’s prophetic Word. Islam of Arabia is the power in the first one-hundred-and-fifty-year prophecy of torment. The unification of the tribes by Mohammed in 606; then the “key” battle of Nineveh in 627, followed by Mohammed’s prediction of the demise of both Persia and Rome around 628, then on to his death in 632. These dates represent a specific sequence of events in the line of Islam.

В деветата глава на Откровение, в петата тръба, има два отделни пророчески периода от по сто и петдесет години. Първият е от смъртта на Мохамед през 632 година до унижението на императрица Ирина от Източния Рим през 782 година. Деветата глава представя възхода на исляма по един твърде подробен начин. От обединяването на племената през 606 година, през битката при Ниневия през 627 година, до смъртта на Мохамед през 632 година, а след това до поражението на Персия през 637 година, възходът и упадъкът на исляма са внимателно проследени в Божието пророческо Слово. Арабският ислям е силата в първото пророчество за мъчение от сто и петдесет години. Обединяването на племената от Мохамед през 606 година; след това „ключовата“ битка при Ниневия през 627 година, последвана от предсказанието на Мохамед за гибелта както на Персия, така и на Рим около 628 година, а след това и неговата смърт през 632 година. Тези дати представят определена последователност от събития в линията на исляма.

One hundred and fifty years after Mohammed died in 632, the power-base of Islam changed from Arabia to Turkey, as it drove Eastern Rome all the way back to Constantinople. The first woe represented the Islam of Arabia, and the second woe represented the Islam of Turkey. Within the first woe, both one-hundred-and-fifty-year time prophecies identify the distinction between Islam of Arabia and Islam of Turkey, just as is represented in the distinction of the same truth between the first and second woe.

Сто и петдесет години след като Мохамед умря през 632 г., опорната основа на исляма се премести от Арабия в Турция, докато той изтласкваше Източен Рим чак обратно до Константинопол. Първото горко представляваше исляма на Арабия, а второто горко представляваше исляма на Турция. В рамките на първото горко и двете времеви пророчества за сто и петдесет години посочват разграничението между исляма на Арабия и исляма на Турция, точно както е представено в разграничението на същата истина между първото и второто горко.

The first one hundred and fifty years began with the demise of Persia and ended with Rome being stuck within the walls of Constantinople. The second period of one hundred and fifty years began with Osman’s (also called Ottman) victory at Nicomedia. The Ottoman victory at Nicomedia refers to the Siege of Nicomedia (modern-day İzmit, Turkey), which took place from 1333 to 1337 when Sultan Orhan Gazi (son of Osman I, the founder of the Ottoman Beylik), laid siege to the important Byzantine city of Nicomedia. The city held out for several years, but eventually surrendered in 1337 due to starvation and lack of supplies. The Byzantine garrison was allowed to leave for Constantinople. Nicomedia was one of the last major Byzantine strongholds in Asia Minor (Anatolia). Its fall effectively ended Byzantine control in most of western Anatolia. This victory allowed the Ottomans to consolidate their power in Bithynia and expand further toward the Bosporus Strait. It was a major stepping stone toward the eventual Ottoman conquest of Constantinople (which happened over a century later in 1453). The siege is often seen as one of the key early victories that transformed the small Ottoman beylik into a rising regional power.

Първите сто и петдесет години започнаха с гибелта на Персия и завършиха с това, че Рим бе затворен в стените на Константинопол. Вторият период от сто и петдесет години започна с победата на Осман (наричан също Отман) при Никомидия. Османската победа при Никомидия се отнася до обсадата на Никомидия (днешен Измит, Турция), която се състоя от 1333 до 1337 г., когато султан Орхан Гази (син на Осман I, основателя на Османския бейлик) обсади важния византийски град Никомидия. Градът устоя в продължение на няколко години, но в крайна сметка се предаде през 1337 г. поради глад и недостиг на припаси. На византийския гарнизон бе позволено да се изтегли в Константинопол. Никомидия беше една от последните големи византийски крепости в Мала Азия (Анатолия). Нейното падане на практика сложи край на византийския контрол в по-голямата част от западна Анатолия. Тази победа позволи на османците да затвърдят властта си във Витиния и да се разширят по-нататък към Босфорския проток. Тя беше важна стъпка към окончателното османско завладяване на Константинопол (което се случи повече от век по-късно, през 1453 г.). Обсадата често се разглежда като една от ключовите ранни победи, които превърнаха малкия османски бейлик в издигаща се регионална сила.

When the second one-hundred-and-fifty-year period within the first trumpet concluded on July 27, 1449 the last Constantine sought permission from the Islamic sultan to ascend to the throne of Eastern Rome, thus suffering the same humiliation that the Empress Irene suffered at the end of the first one hundred and fifty years of Revelation nine’s two “five-month” periods. The humiliation of ‘the Empress Irene’ and also of ‘Constantine the last’ typified the later humiliation of the Ottomans, when at the conclusion of the time prophecy of the second woe they sought protection from the four great European powers from the threat of Egypt.

Когато вторият сто и петдесетгодишен период в рамките на първата тръба приключи на 27 юли 1449 г., последният Константин потърси разрешение от ислямския султан да се възкачи на престола на Източния Рим, като по този начин понесе същото унижение, което императрица Ирина понесе в края на първите сто и петдесет години от двата „петмесечни“ периода на девета глава от Откровение. Унижението на „императрица Ирина“, както и на „последния Константин“, предобразяваше по-късното унижение на османците, когато при завършека на времевото пророчество за второто горко те потърсиха закрила от четирите велики европейски сили срещу заплахата от Египет.

## The Pantheon

Пантеонът

The pioneers correctly understood and taught that the phrase “the place of his sanctuary was cast down” in Daniel eight and verse eleven was fulfilled by Constantine.

Пионерите правилно разбираха и учеха, че изразът „мястото на неговото светилище биде съборено“ в Даниил, осма глава, единадесети стих, се изпълни чрез Константин.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down.

> Да, той се възвеличи дори до Княза на войнството, и чрез него бе отнета всекидневната жертва, и мястото на Неговото светилище бе съборено.

The “sanctuary” here identified was the Pantheon temple in the city of Rome and the “place of” that temple was Rome. Rome was “cast down” by Constantine when he chose to move the capital of his empire to Constantinople in the year 330. Verse eleven connects with Revelation thirteen and verse two is identifying the same events.

„Светилището“, посочено тук, беше храмът Пантеон в град Рим, а „мястото на“ този храм беше Рим. Рим беше „съборен“ от Константин, когато той избра да премести столицата на своята империя в Константинопол през 330 година. Единадесети стих се свързва с Откровение, тринадесета глава, а втори стих посочва същите събития.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority.

> И звярът, който видях, приличаше на леопард, и нозете му бяха като нозете на мечка, а устата му — като устата на лъв; и змеят му даде силата си, престола си и голяма власт.

The dragon was pagan Rome, and pagan Rome gave its “seat” of authority over to the Roman church in 330, when it moved the capital to the east, thus leaving a power vacuum which the papal church happily took advantage of. When we start the line of eastern Rome from the year 330 unto 1453, we find that at the start of the prophecy of eastern Rome, the city of Rome is humiliated by Constantine’s rejection of Rome. That humiliation was repeated with the Empress Irene in 782, at the conclusion of the first one hundred and fifty years of torment. Both those humiliations were repeated by Constantine the last.

Змеят беше езическият Рим, а езическият Рим предаде своето „седалище“ на властта на римската църква през 330 г., когато премести столицата на изток, като по този начин остави вакуум на властта, от който папската църква с готовност се възползва. Когато започнем линията на източния Рим от 330 година до 1453 година, установяваме, че в началото на пророчеството за източния Рим градът Рим е унизен чрез отхвърлянето на Рим от Константин. Това унижение се повтори при императрица Ирина през 782 г., в края на първите сто и петдесет години на мъчение. И двете тези унижения бяха повторени от Константин Последния.

## Peculiar Rise and Falls

Странни възходи и падения

The fifth and sixth trumpets of Revelation nine provide the details of the fall of eastern Rome, while also chronicling the rise and fall of Islam. Inspiration informs us to study the “rise and fall” of the kingdoms in the books of Daniel and Revelation. Those kingdoms possess their own distinct characteristics associated with their peculiar “rise and falls.” The fall of Judah was brought about by three attacks upon Jerusalem. The Hebrews were carried into Babylon and would return under three decrees, which would initiate the 2,300 years that led to the three angels arriving into history from 1798 unto 1844. Babylon fell in one night. Rome disintegrated, and within its disintegration two aspects of Rome were set forth under the location of either western or eastern Rome. The rise and fall of the Ptolemaic empire and the Seleucid empire in the first third of Daniel eleven typifies the rise and fall of papal Rome. That testimony is simply the conclusion of the story of Alexander and Greece’s dissolution. Unlike Rome, Greece divided into four parts that ultimately became two. Rome divided into east and west, and thereafter western Rome was divided prophetically into three, representing Rome’s threefold government. For eastern Rome, Constantine divided his kingdom unto his three sons. Clearly western and eastern Rome are parallel lines representing the Roman church and the Roman state. With that twofold division is a further threefold division. Greece was four into two, Babylon was one night, Judah was three attacks. With Islam, their “rise” is portrayed as a “release” and their “fall” is a “restraint.”

Петата и шестата тръба от девета глава на Откровение дават подробностите за падането на източния Рим, като същевременно проследяват възхода и падението на исляма. Вдъхновението ни известява да изучаваме „възхода и падението“ на царствата в книгите на Даниил и Откровение. Тези царства притежават свои собствени отличителни характеристики, свързани с присъщите им „възходи и падения“. Падането на Юда бе предизвикано чрез три нападения срещу Ерусалим. Евреите бяха отведени във Вавилон и щяха да се завърнат по силата на три указа, които щяха да поставят началото на 2,300-те години, довели до това трите ангела да навлязат в историята от 1798 до 1844 година. Вавилон падна за една нощ. Рим се разпадна и в рамките на това разпадане бяха изложени два аспекта на Рим, обозначени според местоположението като западен или източен Рим. Възходът и падението на Птолемеевата империя и на Селевкидската империя в първата третина на Даниил 11 предобразяват възхода и падението на папския Рим. Това свидетелство е просто заключението на историята за Александър и разпадането на Гърция. За разлика от Рим, Гърция се раздели на четири части, които в крайна сметка станаха две. Рим се раздели на изток и запад, а след това западният Рим бе разделен пророчески на три, представяйки тройното управление на Рим. Що се отнася до източния Рим, Константин раздели царството си между тримата си синове. Ясно е, че западният и източният Рим са успоредни линии, представящи Римската църква и Римската държава. Към това двойно разделение се прибавя и едно по-нататъшно тройно разделение. Гърция бе четири в две, Вавилон — една нощ, Юда — три нападения. При исляма техният „възход“ е представен като „освобождаване“, а техният „падеж“ — като „възпиране“.

Their rise began with Mohammed and they were restrained on August 11, 1840. They were released and immediately restrained at 9/11. They were recently released on October 7, 2023 and have since been restrained in Gaza. Islam will be released again to mark the setting up of the image of the beast. The line of Islamic prophetic history that is represented in chapters nine through eleven in the book of Revelation, identifies the prophetic history of Islam of the third woe. ‘The prophetic history of Islam of the third woe’ is also represented by the seventh and also the third angel. The third angel arrived on October 22, 1844 when the seventh angel began to sound. The third angel and the third woe arrived into prophetic history at 9/11. From 9/11 unto the Sunday law the prophetic history of the first and second woes has been and still is, repeating.

Техният възход започна с Мохамед и те бяха възпрени на 11 август 1840 г. Те бяха освободени и незабавно възпрени на 11 септември. Наскоро бяха освободени на 7 октомври 2023 г. и оттогава са възпрени в Газа. Ислямът ще бъде освободен отново, за да отбележи издигането на образа на звяра. Линията на ислямската пророческа история, която е представена в глави девета до единадесета на книгата Откровение, определя пророческата история на исляма на третото горко. „Пророческата история на исляма на третото горко“ е представена също и от седмия, а също и от третия ангел. Третият ангел дойде на 22 октомври 1844 г., когато седмият ангел започна да затръбява. Третият ангел и третото горко навлязоха в пророческата история на 11 септември. От 11 септември до неделния закон пророческата история на първото и второто горко се е повтаряла и все още се повтаря.

The “key” of the battle of Nineveh, draws two powers, Rome and Persia into direct and inseparable connection with Islam. Nineveh identifies more clearly than any other passage of Scripture the progressive demise of both western and eastern Rome.

„Ключът“ към битката при Ниневия въвежда две сили, Рим и Персия, в пряка и неразривна връзка с исляма. Ниневия определя по-ясно от всеки друг библейски пасаж постепенния упадък както на западния, така и на източния Рим.

Herod is a symbol of the dragon; he was representing Rome. The dragon at the end of the world is the United Nations. At the Sunday law the sixth kingdom falls, the seventh begins, but they give their kingdom to the eighth kingdom at their own birthday party. The seventh kingdom has just been born, and it immediately agrees to give its kingdom to the whore of Babylon for one hour, as typified by Herod promising up to half his kingdom to Salome.

Ирод е символ на змея; той представляваше Рим. Змеят в края на света е Организацията на обединените нации. При неделния закон шестото царство пада, седмото започва, но те предават царството си на осмото царство на собственото си тържество по случай раждането му. Седмото царство току-що се е родило и незабавно се съгласява да даде царството си на вавилонската блудница за един час, както е предобразено от това, че Ирод обещава до половината от царството си на Саломия.

Right where the United States falls, the United Nations is born and the threefold union is implemented. Herod is the dragon, and Herodias is the papacy, and the United States is Salome. Herod was in an unlawful marriage alliance, for he was married to his brother’s wife, and at the prophetic level he was in an incestuous relationship with Salome, for it is clear that he was lusting after her as she danced. The dragon has relations with both the mother and daughter. This is important to see when you determine that western and eastern Rome represents church craft and statecraft respectively. Rome, the fourth kingdom of Bible prophecy, placed the papacy on the throne prophetically, and in so doing it typified the United States who will once again place the papacy on the throne.

Точно там, където Съединените щати падат, се раждат Обединените нации и се осъществява тройният съюз. Ирод е змеят, Иродиада е папството, а Съединените щати са Саломе. Ирод бе в незаконен брачен съюз, защото беше женен за жената на брат си, а на пророческо равнище беше в кръвосмесителна връзка със Саломе, защото е ясно, че я желаеше похотливо, докато тя танцуваше. Змеят има отношения и с майката, и с дъщерята. Важно е това да се види, когато установявате, че западният и източният Рим представляват съответно църковно изкусство и държавническо изкусство. Рим, четвъртото царство в библейското пророчество, постави папството на престола в пророчески смисъл и, като направи това, предобрази Съединените щати, които отново ще поставят папството на престола.

The progressive demise of western Rome from 330 unto 476 represents the progressive demise of the United States from 1798 unto the Sunday law. The year “330” and the year “1798” are both prophetic waymarks called “the time appointed” or the “time of the end” in the book of Daniel. 330 marks the beginnings of western and eastern Rome. The ending of both is the humiliation of the Roman leader, just as Constantine humiliated the city of Rome at the beginning. 476 was the end of a prophetic period that marks how the prestigious political structure of Rome disintegrated under three steps. A period that began with the city being rejected in 330 was followed by the humiliation of their entire political structure—their glorious republic, which had been the primary bragging point for ancient Rome, was taken apart, and ultimately reached 476, when there would never be a ruler over Rome that was from an actual Roman bloodline. Two lines of Rome beginning in the year 330, and the passage where those two lines are set forth, also includes two prophetic lines of five months. The line of western Rome begins and ends with progressive humiliation. The line of eastern Rome begins and ends with progressive humiliation in 1449, as Constantine the last asked permission to reign.

Постепенната гибел на западния Рим от 330 до 476 година представлява постепенната гибел на Съединените щати от 1798 година до неделния закон. Годината „330“ и годината „1798“ са и двете пророчески ориентири, наречени „определеното време“ или „времето на края“ в книгата на Даниил. 330 бележи началото на западния и източния Рим. Краят и на двата е унижението на римския водач, точно както Константин унижи град Рим в началото. 476 беше краят на един пророчески период, който отбелязва как престижната политическа структура на Рим се разпадна в три стъпки. Период, който започна с отхвърлянето на града през 330 година, бе последван от унижението на цялата им политическа структура — тяхната славна република, която беше основното основание за хвалба на древния Рим, беше разградена и накрая достигна 476 година, когато вече никога нямаше да има владетел над Рим, който да произхожда от действителна римска кръвна линия. Две линии на Рим, започващи в 330 година, и пасажът, в който тези две линии са изложени, включват също и две пророчески линии от по пет месеца. Линията на западния Рим започва и завършва с постепенно унижение. Линията на източния Рим започва и завършва с постепенно унижение през 1449 година, когато последният Константин поиска позволение да царува.

One of the five month periods leads to the end of Arabic Islam as the focus of prophecy and the beginning of Turkish Islam in 782. On that date Empress Irene is humiliated, in alignment with the humiliation of Constantine the last at the end of the second five-month prophecy. Two five-month prophecies within one narrative of fifteen verses. One portrays a history of the Islam of Arabia the other Islam of Turkey. Both conclude with the humiliation of eastern Rome. The conclusion of one of the prophecies was fulfilled by a woman being humiliated and the other by a man. Line upon line they identify a humiliation of the church and the state of eastern Rome. Both humiliations are brought about by Islam of the first woe. The humiliation of Constantine the last in 1449, begins a four-year period that ends in 1453, with the walls of Constantinople coming down. 1449 represents a humiliation and 1453 the walls come down and a kingdom ends.

Един от петмесечните периоди води до края на арабския ислям като фокус на пророчеството и до началото на турския ислям през 782 г. На тази дата императрица Ирина е унизена, в съответствие с унижението на последния Константин в края на второто петмесечно пророчество. Две петмесечни пророчества в рамките на един разказ от петнадесет стиха. Едното представя история на исляма на Арабия, а другото — исляма на Турция. И двете завършват с унижението на Източния Рим. Заключението на едното от пророчествата се изпълнява чрез унижението на жена, а на другото — чрез унижението на мъж. Ред след ред те посочват унижение на църквата и на държавата на Източния Рим. И двете унижения са причинени от исляма на първото горко. Унижението на последния Константин през 1449 г. поставя началото на четиригодишен период, който завършва през 1453 г., когато стените на Константинопол падат. 1449 г. представлява унижение, а през 1453 г. стените падат и едно царство завършва.

## Death of Mohammed

Смъртта на Мохамед

One of the two five-month periods begins with the death of Mohammed, who is identified as the “king that was over them” in verse eleven.

Един от двата петмесечни периода започва със смъртта на Мохамед, който в единадесетия стих е посочен като „царят, който беше над тях“.

> And they had a king over them, which is the angel of the bottomless pit, whose name in the Hebrew tongue is Abaddon, but in the Greek tongue hath his name Apollyon.

> И имаха над себе си цар, който е ангелът на бездънната бездна, чието име на еврейски език е Авадон, а на гръцки език името му е Аполион.

The king over them was Mohammed, for he is identified in verse one, so he is not some other Islamic figure; he is Mohammed the king, and a king is a kingdom and Islam is the kingdom of Mohammed.

Царят над тях беше Мохамед, защото той е посочен в първия стих, следователно не е някаква друга ислямска личност; той е Мохамед, царят, а царят е царство, и ислямът е царството на Мохамед.

> And the fifth angel sounded, and I saw a star fall from heaven unto the earth: and to him was given the key of the bottomless pit. And he opened the bottomless pit; and there arose a smoke out of the pit, as the smoke of a great furnace; and the sun and the air were darkened by reason of the smoke of the pit. And there came out of the smoke locusts upon the earth: and unto them was given power, as the scorpions of the earth have power. Revelation 9:1–3.

> И петият ангел затръби, и видях звезда, паднала от небето на земята; и на нея бе даден ключът от бездънната пропаст. И тя отвори бездънната пропаст; и от пропастта се издигна дим, като дим от голяма пещ; и слънцето и въздухът потъмняха поради дима от пропастта. И от дима излязоха скакалци по земята; и на тях бе дадена сила, както скорпионите на земята имат сила. Откровение 9:1–3.

The repetition of the first and second woes within the third woe parallels the repetition of the first and second angels within the third angel. Mohammed, the king was given the key to open the bottomless pit and 9/11 identifies when the third angel is empowered. Christ as the mighty angel then descended as the first strike of Balaam arrived in prophetic history. Then the bottomless pit opened and Islam became a subject of world history again. Christ then led His people back to the old paths of Jeremiah and the message of the third woe and third angel began to be sounded. In 2015, Trump announced his intent to run for president, thus stirring up the globalist dragon powers and the bottomless pit then released the atheism that ultimately killed Trump in the streets of Sodom and Egypt. At the Sunday law the beast that is the eighth that is of the seven will ascend out of the bottomless pit. The beginning of the sealing time of the one hundred and forty-four thousand and the ending identifies the rise of a bottomless pit power.

Повторението на първото и второто горко в рамките на третото горко съответства на повторението на първия и втория ангел в рамките на третия ангел. На Мохамед, царя, бе даден ключът, за да отвори бездънната яма, а 11 септември посочва кога третият ангел е овластен. Тогава Христос като могъщия ангел слезе, когато първият удар на Валаам настъпи в пророческата история. След това бездънната яма се отвори и ислямът отново стана предмет на световната история. После Христос поведе Своя народ обратно към древните пътеки на Еремия и вестта на третото горко и третия ангел започна да се прогласява. През 2015 г. Тръмп обяви намерението си да се кандидатира за президент, като по този начин раздвижи глобалистките сили на змея, и тогава бездънната яма освободи атеизма, който в крайна сметка уби Тръмп по улиците на Содом и Египет. При неделния закон звярът, който е осмият и е от седемте, ще възлезе от бездънната яма. Началото на времето на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди и неговият край обозначават възхода на една сила от бездънната яма.

> The beast that thou sawest was, and is not; and shall ascend out of the bottomless pit, and go into perdition: and they that dwell on the earth shall wonder, whose names were not written in the book of life from the foundation of the world, when they behold the beast that was, and is not, and yet is. Revelation 17:8.

> Звярът, който си видял, беше, и го няма; и ще възлезе от бездънната пропаст, и ще отиде в погибел; и живеещите на земята ще се почудят, чиито имена не са били записани в книгата на живота от създанието на света, когато видят звяра, който беше, и го няма, и пак е. Откровение 17:8.

Islam is the key that opened the bottomless pit on 9/11 and that opens the bottomless pit at the Sunday law. In the midst of the sealing time, the dragon-beast of globalism also came out of the bottomless pit.

Ислямът е ключът, който отвори бездънната бездна на 11 септември и който отваря бездънната бездна при неделния закон. В разгара на времето на запечатването драконоподобният звяр на глобализма също излезе от бездънната бездна.

> And when they shall have finished their testimony, the beast that ascendeth out of the bottomless pit shall make war against them, and shall overcome them, and kill them. Revelation 11:7.

> И когато завършат своето свидетелство, звярът, който възлиза от бездънната пропаст, ще воюва против тях, и ще ги победи, и ще ги убие. Откровение 11:7.

The key that opens all three waymarks of a power from the bottomless pit was given to Mohammed, the king of the kingdom of Islam. The battle of Nineveh in 627 represented a battle between two powers that depleted the power of both combatants that allowed Islam to rapidly rise into power. The key was turned on 9/11 and Islam’s rise began, though it was restrained shortly thereafter. The battle of Nineveh was typified at 9/11, for Islam’s rise there began as the mighty angel descended to lighten the earth with His glory, and the star, which means messenger, also fell from heaven. The battle of Nineveh is also typified at the end, when the Sunday law arrives and the second period of the Dark Ages begins as the smoke of the Islamic religion blots out the sun.

Ключът, който отваря и трите ориентири на една сила от бездънната пропаст, бе даден на Мохамед, царя на царството на исляма. Битката при Ниневия през 627 г. представляваше сражение между две сили, което изтощи мощта и на двамата противници и позволи на исляма бързо да се издигне на власт. Ключът бе завъртян на 11/9 и възходът на исляма започна, макар малко след това да бе възпрян. Битката при Ниневия бе предобразена на 11/9, защото там възходът на исляма започна, когато могъщият ангел слезе, за да освети земята със Своята слава, и звездата, което означава вестител, също падна от небето. Битката при Ниневия също е предобразена в края, когато настъпи неделният закон и започне вторият период на тъмните векове, тъй като димът на ислямската религия помрачава слънцето.

## Exeter

Ексетър

The Sunday law is typified when the message of the midnight cry arrived at the Exeter camp meeting. Then the final movements of the setting up of the image of the beast begins. The formation, or the setting up of the image began at 9/11, but at the ending of the period, the period of the proclamation of the midnight cry is also a fractal of the entire period of the image’s formation that began at 9/11. The beginning represents the ending. The first woe typifies the third woe, just as the first angel typifies the third angel. The battle of Nineveh at the ending of the sealing time, identifies the battle of Nineveh at the beginning. The battle of Nineveh at the Sunday law, is the ending of the sealing time that began at 9/11, but it is also the ending of the period of the proclamation of the midnight cry. The battle of Nineveh is therefore typified at the beginning of the midnight cry proclamation, that identifies the final steps in the formation of the image of the beast in the United States, and at the Sunday law the beginning of the formation of the image of the beast in the world begins. Nineveh is the key that aligns the various lines that find their perfect fulfillment in the hidden history of verse forty.

Неделният закон е предобразен, когато вестта на среднощния вик пристигна на лагерното събрание в Ексетър. Тогава започват последните движения по издигането на образа на звяра. Образуването, или издигането на образа, започна на 11 септември, но в края на този период периодът на прогласяването на среднощния вик е също така фрактал на целия период на образуването на образа, започнал на 11 септември. Началото представлява края. Първото горко предобразява третото горко, както първият ангел предобразява третия ангел. Битката при Ниневия в края на времето на запечатването отъждествява битката при Ниневия в началото. Битката при Ниневия при неделния закон е краят на времето на запечатването, започнало на 11 септември, но тя е също и краят на периода на прогласяването на среднощния вик. Следователно битката при Ниневия е предобразена в началото на прогласяването на среднощния вик, което определя последните стъпки в образуването на образа на звяра в Съединените щати, а при неделния закон започва началото на образуването на образа на звяра в света. Ниневия е ключът, който съгласува различните линии, намиращи съвършеното си изпълнение в скритата история на четиридесети стих.

We will proceed further in the next article.

Ще продължим по-нататък в следващата статия.

Back to Articles