Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Forty-Eight

Книгата на Даниил — сто четиридесет и осма

Unveiling the Prophetic Tables: Habakkuk’s Vision and Miller’s Dream

Разкриване на пророческите таблици: видението на Авакум и сънят на Милър

Author

Jeff Pippenger

Published

March 20, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The increase of knowledge that is represented by the vision of the Ulai River is what ultimately was written upon Habakkuk’s two tables.

Увеличаването на знанието, представено чрез видението при река Улай, е онова, което в крайна сметка бе написано върху двете плочи на Авакум.

> “Interwoven with prophecies which they had regarded as applying to the time of the second advent was instruction specially adapted to their state of uncertainty and suspense, and encouraging them to wait patiently in the faith that what was now dark to their understanding would in due time be made plain.

> „Преплетени с пророчествата, които те бяха считали за отнасящи се до времето на второто пришествие, бяха наставления, особено приспособени към тяхното състояние на несигурност и напрегнато очакване, които ги насърчаваха да чакат търпеливо с вяра, че онова, което сега беше тъмно за тяхното разбиране, своевременно ще им стане ясно.

> “Among these prophecies was that of Habakkuk 2:1–4: ‘I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what He will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith.’

> „Сред тези пророчества беше и онова от Авакум 2:1–4: „Ще застана на стражата си и ще се поставя на кулата, и ще бдя, за да видя какво ще ми каже Той и какво да отговоря, когато бъда изобличен. И Господ ми отговори и рече: Запиши видението и го направи ясно върху плочи, за да може да тича онзи, който го чете. Защото видението е още за определеното време; но накрая то ще проговори и няма да излъже; ако и да се забави, чакай го, защото непременно ще дойде, няма да закъснее. Ето, душата на онзи, който се възгордява, не е права в него; а праведният чрез вярата си ще живее.“

> “As early as 1842 the direction given in this prophecy to ‘write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it,’ had suggested to Charles Fitch the preparation of a prophetic chart to illustrate the visions of Daniel and the Revelation. The publication of this chart was regarded as a fulfillment of the command given by Habakkuk. No one, however, then noticed that an apparent delay in the accomplishment of the vision—a tarrying time—is presented in the same prophecy. After the disappointment, this scripture appeared very significant: ‘The vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry…. The just shall live by his faith.” The Great Controversy, 391, 392.

> „Още през 1842 година насоката, дадена в това пророчество — „запиши видението и го направи ясно на плочи, за да може да тича онзи, който го чете“ — беше подбудила Чарлз Фич да изготви пророческа карта, която да илюстрира виденията на Даниил и Откровението. Публикуването на тази карта беше смятано за изпълнение на заповедта, дадена чрез Авакум. Никой обаче тогава не забеляза, че в същото пророчество е представено едно привидно забавяне в изпълнението на видението — време на отлагане. След разочарованието този текст се яви като твърде значим: „Защото видението е още за определеното време; но към края ще говори и няма да излъже; ако и да се забави, чакай го, защото непременно ще дойде, няма да се забави… А праведният ще живее чрез вярата си.“ Великата борба, 391, 392.

The two tables of Habakkuk are prophetically two witnesses. Biblically, two witnesses are to be brought together to establish truth.

Двете плочи на Авакум пророчески са двама свидетели. Според Писанието двама свидетели трябва да бъдат събрани, за да се утвърди истината.

> But if he will not hear thee, then take with thee one or two more, that in the mouth of two or three witnesses every word may be established. Matthew 8:16.

> Но ако не те послуша, вземи със себе си още един или двама, за да се потвърди всяка дума чрез устата на двама или трима свидетели. Матей 8:16.

When Habakkuk’s two tables (the 1843 and 1850 pioneer charts) are overlaid with each other they confirm the truths that were the “jewels” of Miller’s dream. The mistake of 1843, represented upon the first table, when overlaid with the second table, establishes the “tarrying time” of the vision. Miller (the symbolic watchman of that history) asked what he was to say during the debate of his history.

Когато двете таблици на Авакум (пионерските схеми от 1843 и 1850 г.) се наложат една върху друга, те потвърждават истините, които бяха „скъпоценните камъни“ в съня на Милър. Грешката от 1843 г., представена върху първата таблица, когато се наложи с втората таблица, установява „времето на забавянето“ на видението. Милър (символичният страж на тази история) попита какво трябваше да каже по време на спора в своята история.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. Habakkuk 2:1.

> Ще застана на стражата си и ще се поставя на кулата, и ще бдя, за да видя какво ще ми каже Той и какво да отговоря, когато бъда изобличен. Авакум 2:1.

The Lord instructed Miller to write the vision, and in his dream he placed the casket which contained the vision on a table in the center of his room.

Господ нареди на Милър да запише видението и в съня си той постави ковчежето, което съдържаше видението, върху маса в средата на стаята си.

> And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. Habakkuk 2:2.

> И Господ ми отговори и рече: Напиши видението и го изложи ясно върху плочи, за да може всеки, който го чете, да тича. Авакум 2:2.

The tables then identify the tarrying time and the first disappointment.

Таблиците след това посочват времето на забавянето и първото разочарование.

> For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Habakkuk 2:3.

> Защото видението е още за определеното време; но в края ще проговори и няма да излъже; ако и да се бави, чакай го, защото непременно ще дойде, няма да закъснее. Авакум 2:3.

Then the two classes that are manifested based upon the increase of knowledge are represented.

Тогава биват представени двете групи, които се проявяват въз основа на увеличаването на познанието.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:4.

> Ето, надменната му душа не е права в него; а праведният ще живее чрез вярата си. Авакум 2:4.

The two classes of worshippers would be manifested by the testing process of Daniel chapter twelve.

Двете категории поклонници щяха да бъдат разкрити чрез процеса на изпитване в дванадесетата глава на Даниил.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> И той каза: Иди си, Данииле; защото думите са затворени и запечатани до времето на края. Мнозина ще се очистят, ще се избелят и ще бъдат изпитани; а нечестивите ще вършат нечестие; и никой от нечестивите няма да разбере; но мъдрите ще разберат. Данаил 12:9, 10.

The “wise” of Daniel are the wise virgins of Matthew twenty-five who were justified by faith, and the wicked were the foolish virgins who were lifted up in pride. At the end of Miller’s dream, the jewels represent the oil in the parable of the ten virgins, which was the message.

„Мъдрите“ от Даниил са мъдрите девици от Матей двадесет и пета глава, които бяха оправдани чрез вяра, а нечестивите бяха неразумните девици, които се възгордяха. В края на съня на Милър скъпоценните камъни представляват маслото в притчата за десетте девици, което беше вестта.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked.” Review and Herald, July 20, 1897.

> „Бог бива безчестен, когато не приемаме вестите, които Той ни изпраща. Така ние отхвърляме златния елей, който Той би излял в душите ни, за да бъде предаван на онези, които са в тъмнина. Когато прозвучи призивът: „Ето, младоженецът иде; излезте да го посрещнете“, онези, които не са приели свещения елей, които не са съхранили Христовата благодат в сърцата си, ще открият, подобно на неразумните девици, че не са готови да посрещнат своя Господ. Те нямат в самите себе си силата да придобият елея и животът им е съсипан.“ Review and Herald, July 20, 1897.

Miller’s jewels in the last days would shine ten times brighter, and both the number ten is a symbol of a test, as is light. In the last days, represented in the end of Miller’s dream, the light of truth represented upon Habakkuk’s tables produces a testing message, which in the parable of the ten virgins is the testing message of the Midnight Cry. That testing process is a repetition of the testing process of Millerite history, for the parable of the ten virgins is repeated to the very letter in the last days.

Скъпоценните камъни на Милър в последните дни щяха да сияят десет пъти по-ярко, а и числото десет е символ на изпитание, както и светлината. В последните дни, представени в края на съня на Милър, светлината на истината, изобразена върху таблиците на Авакум, поражда изпитваща вест, която в притчата за десетте девици е изпитващата вест на Среднощния вик. Този процес на изпитване е повторение на процеса на изпитване в историята на милеритите, защото притчата за десетте девици се повтаря до последната буква в последните дни.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „Често ме насочват към притчата за десетте девици, пет от които бяха мъдри, а пет — неразумни. Тази притча се е изпълнила и ще се изпълни до най-малката подробност, защото има специално приложение за това време и, подобно на вестта на третия ангел, се е изпълнила и ще продължи да бъде настояща истина до края на времето.“ Review and Herald, August 19, 1890.

The experience of the tarrying time would be repeated to the very letter at the end of Miller’s dream, and his jewels would then shine ten times brighter than the sun, thus identifying that the jewels represent the final test in the parable of the ten virgins. Ten is the symbol of a test, and at the end of ten days Daniel and the three worthies were visually fairer and fatter than those who were eating the diet of Babylon. The proud in Habakkuk who lived by presumption, not faith, developed the character of Babylon. In Millerite history they became the daughters of Babylon, and in Habakkuk the papacy is used to identify their character.

Опитността на времето на забавянето щеше да се повтори до най-малката подробност в края на съня на Милър, и тогава неговите скъпоценни камъни щяха да заблестят десет пъти по-ярко от слънцето, като по този начин се установява, че скъпоценните камъни представляват последното изпитание в притчата за десетте девици. Десет е символ на изпитание, и в края на десет дни Даниил и тримата достойни се оказаха на вид по-красиви и по-пълни от онези, които се хранеха с храната на Вавилон. Горделивите в Авакум, които живееха чрез самонадеяност, а не чрез вяра, развиха характера на Вавилон. В милеритската история те станаха дъщерите на Вавилон, а в Авакум папството е използвано, за да се определи техният характер.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Yea also, because he transgresseth by wine, he is a proud man, neither keepeth at home, who enlargeth his desire as hell, and is as death, and cannot be satisfied, but gathereth unto him all nations, and heapeth unto him all people: Shall not all these take up a parable against him, and a taunting proverb against him, and say, Woe to him that increaseth that which is not his! how long? and to him that ladeth himself with thick clay! Shall they not rise up suddenly that shall bite thee, and awake that shall vex thee, and thou shalt be for booties unto them? Because thou hast spoiled many nations, all the remnant of the people shall spoil thee; because of men’s blood, and for the violence of the land, of the city, and of all that dwell therein. Habakkuk 2:4–8.

> Ето, надигнатата му душа не е права в него; а праведният чрез вярата си ще живее. Да! и понеже престъпва чрез виното, той е горделив човек, който не стои у дома си, който разширява желанието си като преизподнята и е като смъртта, и не може да се насити, а събира при себе си всички народи и трупа при себе си всички племена. Не ще ли подемат всички те притча против него и подигравателна поговорка против него, и ще кажат: Горко на онзи, който увеличава онова, което не е негово! докога? и на онзи, който товари себе си с гъста кал! Няма ли внезапно да се надигнат онези, които ще те ухапят, и да се събудят онези, които ще те смутят, и ти ще станеш плячка за тях? Понеже ти ограби много народи, целият остатък от племената ще ограби тебе; поради човешката кръв и поради насилието над земята, над града и над всички, които живеят в него. Авакум 2:4–8.

The testing process brought upon the virgins of Matthew twenty-five produces a class of worshippers, who have developed the character of the king of the north (the papacy), who is also the power that “spoiled many nations.”

Процесът на изпитване, наложен върху девиците от Матей двадесет и пета глава, поражда една категория поклонници, които са развили характера на северния цар (папството), който е и силата, „ограбила много народи“.

> Thus saith the Lord, Behold, a people cometh from the north country, and a great nation shall be raised from the sides of the earth. They shall lay hold on bow and spear; they are cruel, and have no mercy; their voice roareth like the sea; and they ride upon horses, set in array as men for war against thee, O daughter of Zion. We have heard the fame thereof: our hands wax feeble: anguish hath taken hold of us, and pain, as of a woman in travail. Go not forth into the field, nor walk by the way; for the sword of the enemy and fear is on every side. O daughter of my people, gird thee with sackcloth, and wallow thyself in ashes: make thee mourning, as for an only son, most bitter lamentation: for the spoiler shall suddenly come upon us. Jeremiah 6:22–26.

> Така казва Господ: Ето, иде народ от северната земя, и велик народ ще бъде въздигнат от краищата на земята. Те хващат лък и копие; жестоки са и нямат милост; гласът им бучи като морето; и яздят на коне, строени като мъже за бой против тебе, дъще Сионова. Чухме вестта за него: ръцете ни отслабнаха; мъка ни обзе и болка, като на жена, която ражда. Не излизайте на полето и не ходете по пътя; защото мечът на врага и страхът са от всяка страна. Дъще на моя народ, препаши се с вретище и валяй се в пепел; надигни плач, както за едничък син, най-горчиво ридание; защото разорителят внезапно ще дойде върху нас. Еремия 6:22–26.

Habakkuk’s two classes are those who are justified by faith, and those who ate and drank the doctrines of Babylon. Those in the last days of Miller’s dream that are represented as virgins, either develop the character of Christ, and thus receive the seal of God, or they develop the character of the papacy and receive the mark of the beast.

Двете категории в Авакум са онези, които се оправдават чрез вяра, и онези, които ядоха и пиха ученията на Вавилон. Онези в последните дни от съня на Милер, представени като девици, или развиват Христовия характер и така получават Божия печат, или развиват характера на папството и получават белега на звяра.

> “The time has come for the true light to shine amid moral darkness. The third angel’s message has been sent forth to the world, warning men against receiving the mark of the beast or of his image in their foreheads or in their hands. To receive this mark means to come to the same decision as the beast has done, and to advocate the same ideas, in direct opposition to the word of God. Of all who receive this mark, God says, ‘The same shall drink of the wine of the wrath of God, which is poured out without mixture into the cup of his indignation; and he shall be tormented with fire and brimstone in the presence of the holy angels, and in the presence of the Lamb.’” Review and Herald, July 13, 1897.

> „Настъпило е времето истинската светлина да засияе сред нравствения мрак. Вестта на третия ангел е била изпратена към света, за да предупреждава човеците да не приемат белега на звяра или на неговия образ върху челата си или върху ръцете си. Да се приеме този белег означава да се стигне до същото решение, до което е стигнал звярът, и да се поддържат същите идеи, в пряко противопоставяне на Божието слово. За всички, които приемат този белег, Бог казва: „Същият ще пие от виното на Божия гняв, налято чисто в чашата на Неговото негодувание; и ще бъде мъчен с огън и жупел пред светите ангели и пред Агнето.“ Review and Herald, July 13, 1897.

The virgins that drink the wine of Babylon will ultimately drink the wine of God’s wrath. In Isaiah, the drunkards of Ephraim manifest their blind drunkenness by turning things upside down, and that action is to be esteemed as “potter’s clay.”

Девиците, които пият виното на Вавилон, накрая ще пият виното на Божия гняв. В Исая пияниците на Ефрем проявяват своето сляпо опиянение, като обръщат нещата с главата надолу, и това действие трябва да бъде считано за „грънчарска глина“.

The identification of “the daily” as a symbol of Christ, turns the truth of “the daily” upside down, for “the daily,” is a satanic symbol. Miller’s identification of “the daily” as paganism is directly represented upon Habakkuk’s tables. Miller’s discovery of the passage in Thessalonians, which allowed him to understand that it was paganism that was “taken away,” in order for the “man of sin” who sits in the temple of God to be revealed, is the primary truth located in 2 Thessalonians, chapter two.

Отъждествяването на „ежедневната“ като символ на Христос преобръща истината за „ежедневната“ с главата надолу, защото „ежедневната“ е сатанински символ. Отъждествяването от Милър на „ежедневната“ с езичеството е пряко представено върху таблиците на Авакум. Откритието на Милър относно пасажа в Солунци, което му позволи да разбере, че именно езичеството е било „отмахнато“, за да се яви „човекът на греха“, който седи в Божия храм, е основната истина, съдържаща се във 2 Солунци, втора глава.

> “I read on, and could find no other case in which it [the daily] was found, but in Daniel. I then [by the aid of a concordance] took those words which stood in connection with it, ‘take away;’ he shall take away the daily; ‘from the time the daily shall be taken away,’ etc. I read on, and thought I should find no light on the text; finally I came to 2 Thessalonians 2:7, 8. ‘For the mystery of iniquity doth already work; only he who now letteth will let, until he be taken out of the way, and then shall that wicked be revealed,’ etc. And when I had come to that text, O, how clear and glorious the truth appeared! There it is! That is the daily! Well, now, what does Paul mean by ‘he who now letteth,’ or hindereth? By ‘the man of sin,’ and the ‘wicked,’ Popery is meant. Well, what is it which hinders Popery from being revealed? Why, it is Paganism; well, then, ‘the daily’ must mean Paganism.’—William Miller, Second Advent Manual, page 66.” Advent Review and Sabbath Herald, January 6, 1853.

> „Продължих да чета и не можах да намеря друг случай, в който то [ежедневното] да се среща, освен в Даниил. Тогава [с помощта на конкорданс] взех думите, които стояха във връзка с него: „отнема“; той ще отнеме ежедневното; „от времето, когато ежедневното бъде отнето“ и пр. Продължих да чета и мислех, че няма да намеря никаква светлина върху текста; накрая стигнах до 2 Солунци 2:7, 8. „Защото тайната на беззаконието вече действа; само че има Един, Който сега възпира, докле бъде отстранен, и тогава ще се открие беззаконният“ и пр. И когато стигнах до този текст, о, колко ясно и славно се яви истината! Ето го! Това е ежедневното! Добре, но какво има предвид Павел с „Този, Който сега възпира“, или пречи? Под „човекът на греха“ и „беззаконният“ се разбира папството. Добре, а какво е онова, което пречи папството да се открие? Именно езичеството; следователно „ежедневното“ трябва да означава езичеството.“ — Уилям Милър, Second Advent Manual, page 66.” Advent Review and Sabbath Herald, January 6, 1853.

The meaning of “the daily” in Thessalonians, which Miller discovered, is the primary truth of the passage. When Paul identifies those who do not love the truth, and who will therefore receive strong delusion, he is most certainly identifying the hatred of truth in the general sense, but the truth which is directly referenced in the passage is the truth that “the daily,” represents pagan Rome.

Значението на „ежедневната“ в Солунци, което Милър откри, е основната истина на този пасаж. Когато Павел посочва онези, които не любят истината и които поради това ще приемат силна заблуда, той най-определено посочва омразата към истината в общ смисъл; но истината, към която се прави пряка препратка в пасажа, е истината, че „ежедневната“ представлява езическия Рим.

> The light of the body is the eye: if therefore thine eye be single, thy whole body shall be full of light. But if thine eye be evil, thy whole body shall be full of darkness. If therefore the light that is in thee be darkness, how great is that darkness! No man can serve two masters: for either he will hate the one, and love the other; or else he will hold to the one, and despise the other. Ye cannot serve God and mammon. Matthew 6:22–24.

> Светилникът на тялото е окото; ако, прочее, окото ти е чисто, цялото ти тяло ще бъде пълно със светлина. Но ако окото ти е лукаво, цялото ти тяло ще бъде пълно с тъмнина. И тъй, ако светлината, която е в теб, е тъмнина, колко голяма е тази тъмнина! Никой не може да слугува на двама господари; защото или единия ще намрази, а другия ще възлюби; или към единия ще се привърже, а другия ще презре. Не можете да слугувате на Бога и на мамона. Матей 6:22–24.

There is only a love for truth, or a hatred of the truth. There is no middle ground. The strong delusion that comes upon the foolish virgins of Matthew twenty-five is based upon their rejection of the light of Miller’s jewels that represent the final test. Ancient Israel’s final test, was their tenth test, and Miller’s jewels shine ten times brighter in the last days. The symbol of the rejection of Miller’s jewels is “the daily,” which the drunkards of Ephraim turned upside down in the third generation of Adventism. “The daily” is a satanic symbol of paganism. The drunkards introduced a counterfeit jewel, which they brought from apostate Protestantism that identifies “the daily,” as a symbol of Christ.

Съществува единствено любов към истината или омраза към истината. Няма средно положение. Силната заблуда, която идва върху неразумните девици от Матей двадесет и пета глава, се основава върху тяхното отхвърляне на светлината на милъровите скъпоценности, които представляват последното изпитание. Последното изпитание на древния Израил беше неговото десето изпитание, а милъровите скъпоценности сияят десет пъти по-ярко в последните дни. Символът на отхвърлянето на милъровите скъпоценности е „ежедневната“, която пияниците на Ефрем преобърнаха с главата надолу в третото поколение на адвентизма. „Ежедневната“ е сатанински символ на езичеството. Пияниците въведоха подправена скъпоценност, която донесоха от отстъпилото протестантство и която определя „ежедневната“ като символ на Христос.

Miller’s understanding of his jewels was limited by the history in which he was raised up. Convinced the Second Coming was the next prophetic event, the deadly wound of the papacy in 1798, could only represent the fourth and final earthly kingdom of Daniel two. Miller was also limited in his understanding of “the daily,” for his testimony is that through revelation he was led to a specific method of study, in which he stated that he used his Bible, Cruden’s Concordance and read some newspapers. His decision to study in that manner had simply come into his mind.

Разбирането на Милър за неговите скъпоценности беше ограничено от историята, в която бе издигнат. Убеден, че Второто пришествие е следващото пророческо събитие, смъртоносната рана на папството през 1798 г. можеше да представлява единствено четвъртото и последно земно царство от Даниил 2. Милър беше ограничен и в разбирането си за „ежедневната“, защото неговото свидетелство е, че чрез откровение е бил доведен до определен метод на изучаване, при който заявява, че е използвал своята Библия, конкорданса на Кръдън и е чел някои вестници. Решението му да изучава по този начин просто беше дошло в ума му.

> “During, the twelve years I was a deist, I read all histories I could find; but now I loved the Bible It taught of Jesus! But still there was a good deal of the Bible that was dark to me. In 1818 or 19, while conversing with a friend! To whom I made a visit, and who had known and [heard] me talk while I was a deist, he inquired, in rather a significant manner, ‘What do you think of this text, and that?’ referring to the old texts I objected to while a deist. I understood what he was about, and replied—If you will give me time, I will tell you what they mean. ‘How long time do you want?’ I don’t know, but I will tell you, I replied, for I could not believe that God had given a revelation that could not be understood. I then resolved to study my Bible, believing I could find out what the Holy Spirit meant. But as soon as I had formed this resolution the thought came to me—‘Suppose you find a passage that you cannot understand, what will you do?’ This mode of studying the Bible then came to my mind:—I will take the words of such passages, and trace them through the Bible, and find out their meaning in this way. I had Cruden’s Concordance, which I think is the best in the world; so I took that and my Bible, and set down to my desk, and read nothing else, except the newspapers a little, for I was determined to know what my Bible meant. Apollos Hale, The Second Advent Manual, 65.

> „През дванадесетте години, през които бях деист, прочетох всички истории, които можех да намеря; но сега обикнах Библията. Тя учеше за Исус! Но все още немалка част от Библията ми беше неясна. През 1818 или 1819 година, докато разговарях с един приятел, когото бях посетил и който ме беше познавал и [чувал] да говоря, когато бях деист, той ме попита по доста многозначителен начин: „Какво мислиш за този текст и за онзи?“ — като се позоваваше на старите текстове, срещу които възразявах, докато бях деист. Разбрах накъде бие и отговорих: Ако ми дадеш време, ще ти кажа какво означават. „Колко време искаш?“ Не зная, но ще ти кажа, отговорих аз, защото не можех да повярвам, че Бог е дал откровение, което не може да бъде разбрано. Тогава реших да изучавам Библията си, вярвайки, че мога да открия какво е имал предвид Светият Дух. Но щом взех това решение, в ума ми дойде мисълта: „Ами ако намериш пасаж, който не можеш да разбереш, какво ще направиш?“ Тогава в ума ми се яви следният начин на изучаване на Библията: ще взема думите от такива пасажи, ще ги проследя из цялата Библия и по този начин ще открия значението им. Имах Крудъновата конкорданция, която според мен е най-добрата в света; затова взех нея и Библията си, седнах на бюрото си и не четях нищо друго, освен малко вестниците, защото бях решен да узная какво означава моята Библия. Apollos Hale, The Second Advent Manual, 65.“

Miller’s jewels were not simply recognized by his method of study, but also by direct revelation from God.

Съкровищата на Милър не бяха разпознати единствено чрез неговия метод на изучаване, но и чрез пряко откровение от Бога.

> “God sent His angel to move upon the heart of a farmer who had not believed the Bible, to lead him to search the prophecies. Angels of God repeatedly visited that chosen one, to guide his mind and open to his understanding prophecies which had ever been dark to God’s people. The commencement of the chain of truth was given to him, and he was led on to search for link after link, until he looked with wonder and admiration upon the Word of God. He saw there a perfect chain of truth. That Word which he had regarded as uninspired now opened before his vision in its beauty and glory. He saw that one portion of Scripture explains another, and when one passage was closed to his understanding, he found in another part of the Word that which explained it. He regarded the sacred Word of God with joy and with the deepest respect and awe.” Early Writings, 230.

> „Бог изпрати Своя ангел да въздейства върху сърцето на един земеделец, който не бе вярвал на Библията, за да го поведе да изследва пророчествата. Божиите ангели многократно посещаваха този избран човек, за да направляват ума му и да откриват пред разбирането му пророчества, които винаги са били тъмни за Божия народ. Началото на веригата на истината му бе дадено и той бе воден да търси звено след звено, докато не погледна с удивление и възхищение към Божието Слово. Там той видя съвършена верига на истината. Това Слово, което бе считал за невдъхновено, сега се разкри пред погледа му в своята красота и слава. Той видя, че една част от Писанието обяснява друга, и когато един пасаж бе затворен за неговото разбиране, той намираше в друга част на Словото онова, което го обясняваше. Той гледаше на святото Божие Слово с радост и с най-дълбоко уважение и благоговение.“ Ранни писания, с. 230.

When Sister White states that “God sent His angel” to Miller, it is identifying that Gabriel was the angel sent to Miller, for “His angel,” is a term assigned to Gabriel.

Когато сестра Уайт заявява, че „Бог изпрати Своя ангел“ при Милър, това означава, че Гавриил е ангелът, изпратен при Милър, защото „Своя ангел“ е израз, отнасян към Гавриил.

> “The words of the angel, ‘I am Gabriel, that stand in the presence of God,’ show that he holds a position of high honor in the heavenly courts. When he came with a message to Daniel, he said, ‘There is none that holdeth with me in these things, but Michael [Christ] your Prince.’ Daniel 10:21. Of Gabriel the Saviour speaks in the Revelation, saying that ‘He sent and signified it by His angel unto His servant John.’ Revelation 1:1.” The Desire of Ages, 99.

> „Думите на ангела: „Аз съм Гавриил, който стоя пред Бога“, показват, че той заема положение на висока почит в небесните дворове. Когато дойде с вест към Даниил, той каза: „И няма никой, който да се държи заедно с мене в това, освен Михаил [Христос], вашият княз.“ Даниил 10:21. За Гавриил Спасителят говори в Откровението, казвайки, че „Го изпрати и го извести чрез ангела Си на Своя слуга Йоан“. Откровение 1:1.“ Копнежът на вековете, 99.

Gabriel and the other angels guided Miller’s “mind and” opened “to his understanding prophecies which had ever been dark to God’s people.” His message was not simply developed through his method of study, but also by Divine revelation. The very method he employed to study the Bible just came into his mind. When God brings truth to our mind, it is a Divine revelation as opposed to arriving at truth through the process of rightly dividing the Bible. Miller did both, but Divine revelation was a part of how Miller came to understand the subject of “the daily.”

Гавриил и другите ангели насочваха „ума на“ Милър и откриха „за неговото разбиране пророчества, които винаги са били тъмни за Божия народ“. Неговата вест не бе развита просто чрез неговия метод на изследване, но и чрез Божествено откровение. Самият метод, който той използваше, за да изучава Библията, просто дойде в ума му. Когато Бог довежда истината в ума ни, това е Божествено откровение, за разлика от достигането до истината чрез процеса на правилно разделяне на Библията. Милър извърши и двете, но Божественото откровение беше част от начина, по който Милър стигна до разбирането на въпроса за „ежедневната“.

Miller would not have recognized the gender oscillation of Daniel chapter eight, verses nine through twelve, for all he had was the Bible and a concordance that is void of any information concerning the biblical languages. He would not have seen the distinction between ‘sur’ and ‘rum’ which are both translated as “take away.” He would have not seen the distinction between ‘miqdash’ and ‘qodesh’ which are both translated as “sanctuary.”

Милър не би разпознал колебанието на рода в осмата глава на Даниил, стихове девети до дванадесети, защото всичко, с което е разполагал, е била Библията и конкорданс, лишен от каквато и да било информация относно библейските езици. Той не би видял разграничението между „sur“ и „rum“, които и двете са преведени като „отнема“. Не би видял и разграничението между „miqdash“ и „qodesh“, които и двете са преведени като „светилище“.

He would not have seen the truth of the word ‘tamid’ that is found one hundred and four times in the Bible. The truth he could not have seen (which is also the truth that he did see), was that of the one hundred and four times that the Hebrew word ‘tamid’ is used in the Bible, but only in the book of Daniel is the Hebrew word ‘tamid,’ used as a noun. ‘Tamid’ is the Hebrew word that means “continual”, and is translated as “the daily” in the book of Daniel.

Той не би видял истината за думата „tamid“, която се среща сто и четири пъти в Библията. Истината, която той не би могъл да види (която е и истината, която все пак е видял), бе следната: от сто и четирите пъти, когато еврейската дума „tamid“ е употребена в Библията, само в книгата на Даниил еврейската дума „tamid“ е използвана като съществително име. „Tamid“ е еврейската дума, която означава „постоянен“, и в книгата на Даниил е преведена като „ежедневната“.

Only in the book of Daniel is the word used as a noun, and the other ninety-nine times it is used as an adverb. For this reason, when the translators of the King James Bible were confronted with Daniel using the word five times as a noun, when all the other writers of the Bible used the word ninety-nine times as an adverb, they were forced by the weight of evidence to “correct” Daniel’s use of the word as a noun. In order to “correct” Daniel, they added the word “sacrifice” to the word, and thus turned a noun into an adverb. And then in order to correct the translators, Ellen White was inspired to record that she, “saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry.”

Само в книгата на Даниил тази дума е употребена като съществително име, а в останалите деветдесет и девет случая е употребена като наречие. Поради тази причина, когато преводачите на Библията „Кинг Джеймс“ се изправили пред факта, че Даниил употребява думата пет пъти като съществително име, докато всички други библейски писатели я употребяват деветдесет и девет пъти като наречие, те били принудени от тежестта на доказателствата да „поправят“ употребата на думата от Даниил като съществително име. За да „поправят“ Даниил, те добавили думата „жертва“ към тази дума и така превърнали едно съществително име в наречие. А след това, за да поправи преводачите, Елън Уайт била вдъхновена да запише, че тя „видя по отношение на ‘Daily,’ че думата ‘sacrifice’ е била прибавена от човешка мъдрост и не принадлежи на текста; и че Господ е дал правилното разбиране за нея на онези, които дадоха вика за часа на съда.“

Miller, by his own testimony, was seeking to understand “the daily,” which he ultimately did in 2 Thessalonians. But also, by his own testimony, when seeking to understand a word, he would consider every place the word was used, and the word is used ninety-nine other times in the Bible. Yet his testimony of “the daily,” is that he found it nowhere but in the book of Daniel, when he stated, “I read on, and could find no other case in which it [the daily] was found, but in Daniel.” Miller was led to the jewels not alone by his method of study, but also by divine revelation that was given to him through the ministry of angels.

Милър, по собственото си свидетелство, се стремеше да разбере „ежедневната“, което в крайна сметка направи във 2 Солунци. Но също така, пак според собственото му свидетелство, когато се стремеше да разбере дадена дума, той разглеждаше всяко място, където тя се употребява, а тази дума се употребява още деветдесет и девет пъти в Библията. И все пак свидетелството му относно „ежедневната“ е, че я е намерил никъде другаде освен в книгата на Даниил, когато заявява: „Продължих да чета и не можех да намеря друг случай, в който тя [ежедневната] да се среща, освен в Даниил.“ Милър беше доведен до скъпоценностите не само чрез своя метод на изследване, но и чрез Божествено откровение, дадено му чрез служението на ангели.

This is why his understanding of “the daily,” was correct, but limited. He could not recognize that of the five times “the daily” is referenced in the book of Daniel, that one of the three times “the daily” is “taken away,” represented a different meaning than the other two times. One time “the daily” is used with the Hebrew word ‘rum’ and the other two times it is used with the Hebrew word ‘sur.’ Both words are translated as take away, but ‘rum’ in Daniel chapter eight, verse eleven means to lift up and exalt, and in chapter eleven, verse thirty-one, and chapter twelve, verse eleven, the word ‘sur’ means to remove.

Ето защо неговото разбиране за „ежедневната“ беше правилно, но ограничено. Той не можеше да разпознае, че от петте пъти, когато „ежедневната“ се споменава в книгата на Даниил, единият от трите пъти, когато „ежедневната“ е „отнета“, представлява различно значение от другите два пъти. В единия случай „ежедневната“ е употребена с еврейската дума „rum“, а в другите два случая е употребена с еврейската дума „sur“. И двете думи са преведени като „отнемам“, но „rum“ в Даниил, глава осма, стих единадесети, означава да бъде издигната и възвеличена, а в глава единадесета, стих тридесет и първи, и глава дванадесета, стих единадесети, думата „sur“ означава да бъде премахната.

The theologians that eat and drink the Babylonian diet, argue that whether you remove a thing or whenever you lift up a thing, they both represent a type of removal, so both words are to be understood as possessing the same meaning. They argue that the three times “the daily,” is “taken away” always means to remove, and in doing so, they identify that Daniel was careless in his choice of words. They do not openly say that, but by inference they teach that Daniel should have used the word ‘sur’ in all three occurrences, for according to the theologians he supposedly meant the same thing each time “the daily” was “taken away.”

Богословите, които ядат и пият от вавилонската храна, твърдят, че независимо дали нещо бива отстранено, или когато нещо бива издигнато, и двете представляват вид отнемане, така че и двете думи трябва да бъдат разбирани като притежаващи едно и също значение. Те твърдят, че и в трите случая, когато „ежедневната“ е „отнета“, това винаги означава премахване, и по този начин стигат до заключението, че Даниил е бил небрежен в избора си на думи. Те не казват това открито, но по внушение учат, че Даниил е трябвало да използва думата „sur“ и в трите случая, защото според богословите той уж е имал предвид едно и също нещо всеки път, когато „ежедневната“ е била „отнета“.

They do the same thing with the words ‘miqdash’ and ‘qodesh’ which are both translated as “sanctuary,” in verses eleven through fourteen in chapter eight. In each reference of “sanctuary” in those four verses, they insist they all represent God’s sanctuary. By inference again, Daniel should have simply used ‘qodesh’ in all three references, and not used ‘miqdash’ in verse eleven. Miller would not have recognized the distinction between those words, but the modern theologians do, and when they do, they insist that no distinction should be acknowledged. Yet Miller, who did not recognize the distinctions between the words, came to an opposite understanding of the modern theologians.

Те постъпват по същия начин и с думите „miqdash“ и „qodesh“, които и двете са преведени като „светилище“ в стихове единадесет до четиринадесет от осма глава. При всяко споменаване на „светилище“ в тези четири стиха те настояват, че всички те представляват Божието светилище. По силата на извода отново следва, че Данаил е трябвало просто да използва „qodesh“ и в трите случая, а не да използва „miqdash“ в единадесети стих. Милър не би разпознал разграничението между тези думи, но съвременните богослови го разпознават и когато го правят, настояват, че не бива да се признава никакво разграничение. И все пак Милър, който не е разпознавал разграниченията между думите, е стигнал до разбиране, противоположно на това на съвременните богослови.

The reality is that Daniel was a careful writer, who knew the Hebrew language and was judged as ten times smarter than all the other wise men of Babylon. If anyone knew the proper usage of the Hebrew language, and how it was to be correctly represented in that particular history, it was Daniel. If Daniel employed different words, it was because they were meant to convey different meanings, which he purposely sought to represent. When Daniel’s distinct use of the words that are translated as “sanctuary” or as “take away” are acknowledged, they uphold Miller’s understanding of “the daily,” which was recognized by Miller in the very passage where Paul identifies that those who hate truth are destined to receive strong delusion.

Реалността е, че Даниил беше внимателен писател, който познаваше еврейския език и беше считан за десет пъти по-мъдър от всички останали мъдреци на Вавилон. Ако някой е знаел правилната употреба на еврейския език и как тя трябва точно да бъде представена в тази конкретна история, това беше Даниил. Ако Даниил е употребил различни думи, то е било защото те са били предназначени да предадат различни значения, които той съзнателно е търсел да изрази. Когато отличителната употреба от страна на Даниил на думите, които са преведени като „светилище“ или като „отнема“, бъде призната, тя потвърждава разбирането на Милър за „всекидневната“, което беше разпознато от Милър именно в онзи пасаж, където Павел посочва, че онези, които мразят истината, са обречени да приемат силна заблуда.

Those who hate the truth and believe the lie which produces strong delusion, are also represented as the drunkards of Ephraim, who are represented in two classes. One class is the learned leadership and the other class is the unlearned who will only hear what the learned teach them. They are those who hide beneath lies, and who make a covenant with death. They are the foolish virgins of Matthew twenty-five, and those whose soul is lifted up in Habakkuk two. They are those who reject the foundational truths of Miller’s dream, which shine ten times brighter at the end (representing the tenth and final test for modern Israel), as typified by the tenth and final test for ancient Israel.

Онези, които мразят истината и вярват на лъжата, която поражда силна заблуда, са също така представени като пияниците на Ефрем, които са представени в две категории. Едната категория е ученото ръководство, а другата категория са неучените, които ще слушат само онова, на което учените ги учат. Те са онези, които се укриват под лъжи и сключват завет със смъртта. Те са неразумните девици от Матей двадесет и пета глава и онези, чиято душа се надига в Авакум, втора глава. Те са онези, които отхвърлят основополагащите истини на съня на Милър, които блестят десет пъти по-ярко в края (представлявайки десетото и последно изпитание за съвременния Израил), както е предобразено от десетото и последно изпитание за древния Израил.

We will continue this study in the next article.

Ще продължим това изследване в следващата статия.

> And the Lord said unto Moses, How long will this people provoke me? and how long will it be ere they believe me, for all the signs which I have shewed among them? I will smite them with the pestilence, and disinherit them, and will make of thee a greater nation and mightier than they. And Moses said unto the Lord, Then the Egyptians shall hear it, (for thou broughtest up this people in thy might from among them) And they will tell it to the inhabitants of this land: for they have heard that thou Lord art among this people, that thou Lord art seen face to face, and that thy cloud standeth over them, and that thou goest before them, by day time in a pillar of a cloud, and in a pillar of fire by night. Now if thou shalt kill all this people as one man, then the nations which have heard the fame of thee will speak, saying, Because the Lord was not able to bring this people into the land which he sware unto them, therefore he hath slain them in the wilderness.

> И Господ каза на Моисея: Докога този народ ще Ме оскърбява? И докога няма да Ми повярват, при всичките знамения, които съм показал между тях? Ще ги поразя с мор и ще ги лиша от наследство; а от теб ще направя народ по-голям и по-могъщ от тях. И Моисей каза на Господа: Тогава египтяните ще чуят това, защото Ти изведе този народ измежду тях със силата Си; и ще го кажат на жителите на тази земя; защото са чули, че Ти, Господи, си сред този народ, че Ти, Господи, се явяваш лице в лице, че Твоят облак стои над тях и че вървиш пред тях денем в облачен стълб, а нощем — в огнен стълб. И сега, ако погубиш целия този народ като един човек, тогава народите, които са чули славата Ти, ще говорят, казвайки: Понеже Господ не можа да въведе този народ в земята, която им се закле, затова ги уби в пустинята.

> And now, I beseech thee, let the power of my Lord be great, according as thou hast spoken, saying, The Lord is longsuffering, and of great mercy, forgiving iniquity and transgression, and by no means clearing the guilty, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation. Pardon, I beseech thee, the iniquity of this people according unto the greatness of thy mercy, and as thou hast forgiven this people, from Egypt even until now. And the Lord said, I have pardoned according to thy word: But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. Numbers 14:11–24.

> И сега, моля Те, нека бъде велика силата на моя Господ, според както си говорил, казвайки: Господ е дълготърпелив и многомилостив, прощава беззаконие и престъпление, но никак не оставя виновния ненаказан, въздавайки беззаконието на бащите върху децата до третото и четвъртото поколение. Прости, моля Те, беззаконието на този народ според величието на Твоята милост, както си прощавал на този народ от Египет дори досега. И Господ каза: Простих според думата ти; но наистина, както съм жив, цялата земя ще се изпълни със славата на Господа. Понеже всички онези мъже, които видяха Моята слава и Моите чудеса, които извърших в Египет и в пустинята, и Ме изпитваха вече тези десет пъти, и не послушаха гласа Ми, те непременно няма да видят земята, за която се заклех на бащите им; нито някой от онези, които Ме разгневиха, ще я види. А Моят слуга Халев, понеже в него имаше друг дух и Ме следваше напълно, него ще въведа в земята, в която влезе; и потомството му ще я притежава. Числа 14:11–24.

Back to Articles