Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-Five

Книгата на Даниил — Шестдесет и пета част

The Prophetic Unveiling: Understanding the July 18, 2020 Disappointment and the Unfolding Message of the Midnight Cry in the Last Days

Пророческото разкриване: Разбиране на разочарованието от 18 юли 2020 г. и разгръщащата се вест на среднощния вик в последните дни

Author

Jeff Pippenger

Published

January 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

On July 18, 2020, the first disappointment for God’s last-day reformatory movement arrived. It marked a waymark in the history of the third Woe, which is the history of the latter rain, and also the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. That history has been represented by every reformatory movement of sacred history, and it was more specifically represented by the history of the Millerite movement, and illustrated by the parable of the ten virgins, and it represents the prophetic history which every prophet identified.

На 18 юли 2020 г. настъпи първото разочарование за Божието последно реформаторско движение. То отбеляза опорна точка в историята на третото „горко“, която е историята на късния дъжд, а също и историята на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Тази история е била представена от всяко реформаторско движение в свещената история, а по-специално е била представена от историята на милеритското движение и онагледена чрез притчата за десетте девици; и тя представлява пророческата история, която всеки пророк е разпознал.

July 18, 2020, represents the first disappointment of the movement, and as such it marks the arrival of the tarrying time in the parable of the ten virgins and Habakkuk. In the Millerite history the same evidence that led to their erroneous proclamation was seen to identify the true date. The tarrying time of the parable of the ten virgins was then seen as present truth, and that tarrying time was the same tarrying time in Habakkuk two. The parable of the ten virgins is repeated to the very letter, and that reality identifies that only those who were involved with the disappointment are candidates to either be a wise or foolish virgin.

18 юли 2020 г. представлява първото разочарование на движението и като такова бележи настъпването на времето на забавяне в притчата за десетте девици и в Авакум. В историята на милеритите същите доказателства, които доведоха до тяхното погрешно прогласяване, бяха видени да установяват истинската дата. Тогава времето на забавяне от притчата за десетте девици беше разпознато като настоящата истина, и това време на забавяне беше същото време на забавяне в Авакум, втора глава. Притчата за десетте девици се повтаря до най-малката подробност и тази действителност показва, че само онези, които са били въвлечени в разочарованието, са кандидати да бъдат или мъдра, или неразумна девица.

The great body of Laodicean Adventism was tested by the arrival of the third Woe on September 11, 2001, and when the failed prediction of July 18, 2020 passed, Laodicean Adventism was left behind to drift aimlessly back toward Rome, as were the Protestants in Millerite history.

Голямото тяло на лаодикийския адвентизъм бе изпитано с настъпването на третото горко на 11 септември 2001 г., и когато несбъдналото се предсказание за 18 юли 2020 г. отмина, лаодикийският адвентизъм бе оставен назад да се носи безцелно обратно към Рим, както и протестантите в милеритската история.

Not only did the Millerites identify the tarrying time as the fulfillment of the parable of the ten virgins, but they saw that in Habakkuk the command to wait for the vision, though it tarried, was the same prophetic waymark. Habakkuk then confirms that the vision that had been erroneously presented and which had produced the first disappointment was the vision that would “speak” at the end.

Милеритите не само разпознаха времето на забавянето като изпълнение на притчата за десетте девици, но и видяха, че в Авакум заповедта да се чака видението, макар и да се бави, е същият пророчески ориентир. Така Авакум потвърждава, че видението, което е било погрешно представено и което е породило първото разочарование, е видението, което ще „говори“ в края.

> For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Habakkuk 2:3.

> Защото видението е още за определеното време; но накрая то ще проговори и няма да излъже: ако и да се забави, чакай го; защото непременно ще дойде, няма да се забави. Авакум 2:3.

The message that produced the first disappointment was the same message that was to be recognized as being fulfilled in the near future, but it was a message that was still based upon the previous prophetic arguments that were employed in the first erroneous proclamation.

Вестта, която предизвика първото разочарование, беше същата вест, която трябваше да бъде разпозната като изпълняваща се в близкото бъдеще, но тя все още се основаваше върху предишните пророчески доводи, които бяха използвани в първото погрешно провъзгласяване.

In the Millerite history the former covenant people were first tested, thereafter the new covenant people were tested. The test began for the Protestants when the first angel of Revelation ten and the first angel of Revelation fourteen (for they are the same angel), descended on August 11, 1840. Their test concluded with the first disappointment and arrival of the second angel of Revelation fourteen.

В милеритската история народът на предишния завет бе изпитан най-напред, а след това бе изпитан народът на новия завет. Изпитът за протестантите започна, когато първият ангел от Откровение десета и първият ангел от Откровение четиринадесета (защото те са един и същ ангел) слезе на 11 август 1840 година. Техният изпит завърши с първото разочарование и с идването на втория ангел от Откровение четиринадесета.

In Millerite history the test for the Millerites began with the arrival of the second angel at the first disappointment and concluded with the arrival of the Midnight Cry, which Sister White portrays as a multitude of angels, who join the second angel. Under the power of the Holy Spirit, the Millerites who recognized and accepted the message of the Midnight Cry, were then separated from the Millerites who did not recognize the message that was falling all around them. On October 22, 1844, the third angel arrived and the vision that had tarried then spoke.

В историята на милеритите изпитът за милеритите започна с идването на втория ангел при първото разочарование и завърши с идването на Среднощния вик, който сестра Уайт представя като множество ангели, които се присъединяват към втория ангел. Под силата на Светия Дух милеритите, които разпознаха и приеха вестта на Среднощния вик, тогава бяха отделени от милеритите, които не разпознаха вестта, която падаше навсякъде около тях. На 22 октомври 1844 г. пристигна третият ангел и видението, което се бе забавило, тогава проговори.

In the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, the former covenant people were first tested, then the new covenant people. The test began for Laodicean Adventism when the first voice of the angel of Revelation eighteen and the third angel of Revelation fourteen (for they are the same angel), descended on September 11, 2001. Their test concluded with the disappointment of July 18, 2020.

В историята на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди първо бяха изпитани хората на предишния завет, а след това — хората на новия завет. Изпитът за лаодикийския адвентизъм започна, когато първият глас на ангела от Откровение осемнадесета глава и третият ангел от Откровение четиринадесета глава (защото те са един и същ ангел) слезе на 11 септември 2001 година. Тяхното изпитание приключи с разочарованието от 18 юли 2020 година.

In the movement of the third angel, the test for the one hundred and forty-four thousand began with the arrival of the first disappointment, and will conclude with the arrival of the message of the Midnight Cry. Under the power of the Holy Spirit those who now recognize and accept the message of the Midnight Cry, are then separated from the foolish and wicked who did not recognize the multifaceted message that is now falling all around them.

В движението на третия ангел изпитът за сто четиридесет и четирите хиляди започна с настъпването на първото разочарование и ще завърши с настъпването на вестта на Среднощния вик. Под силата на Светия Дух онези, които сега разпознават и приемат вестта на Среднощния вик, тогава се отделят от неразумните и нечестивите, които не разпознаха многостранната вест, която сега пада навред около тях.

At the soon-coming Sunday law, the second “voice” of the angel of Revelation eighteen speaks, which is also the vision that “tarried” speaking. It also represents the third angel’s message that “swells” to the loud cry.

При скоро предстоящия неделен закон проговаря вторият „глас“ на ангела от Откровение осемнадесета глава, което е и видението, което „се забави“ да проговори. То също така представлява вестта на третия ангел, която „нараства“ до силния вик.

The Midnight Cry is represented as many angels that join with the previous angel. The message of the Midnight Cry has several elements that contribute to the entire message, and angels are symbols of messages. In Millerite history the pioneer identified as leading out in bringing the message of the true Midnight Cry together was Samuel S. Snow. In that history it is well documented that Snow’s understanding of the message of the Midnight Cry developed over a period of time.

Среднощният вик е представен като множество ангели, които се присъединяват към предишния ангел. Вестта на Среднощния вик има няколко съставни елемента, които допринасят за цялостната вест, а ангелите са символи на вести. В милеритската история пионерът, посочван като водещ в изнасянето на вестта на истинския Среднощен вик, беше Самюел С. Сноу. В тази история е добре документирано, че разбирането на Сноу за вестта на Среднощния вик се е развивало в течение на известен период от време.

That history is repeated to the very letter, and the message of the final Midnight Cry has been publicly developing since the end of July, 2023. It is not simply the message of Islam, but it also includes the message of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. It includes the revelation that the two horns of the earth beast, both go through a “death and resurrection”, as they parallel the image of the beast, that in the same history fulfills the prophetic riddle that “the eighth is of the seven”. It includes the revelations associated with the “hidden history” of the Seven Thunders, and it fulfills the prophetic riddle of the “stone” that was rejected becoming “the head of the corner”, as the “seven times” of Leviticus twenty-six is revealed to be the thread that weaves all the truths of Miller’s history together, with the truths that were unsealed at the time of the end in 1989. The Psalmist says it this way:

Тази история се повтаря до самата буква и вестта на последния Среднощен вик се развива публично от края на юли 2023 г. насам. Тя не е просто вестта за исляма, но включва и вестта за запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Тя включва откровението, че двата рога на земния звяр и двата преминават през „смърт и възкресение“, тъй като са паралел на образа на звяра, който в същата история изпълнява пророческата гатанка, че „осмият е от седемте“. Тя включва откровенията, свързани със „скритата история“ на Седемте гръма, и изпълнява пророческата гатанка за „камъка“, който беше отхвърлен, но стана „глава на ъгъла“, тъй като се разкрива, че „седемте времена“ от Левит двадесет и шеста глава са нишката, която сплита заедно всички истини от историята на Милър с истините, които бяха разпечатани във времето на края през 1989 година. Псалмистът го казва така:

> The stone which the builders refused is become the head stone of the corner. This is the Lord’s doing; it is marvellous in our eyes. This is the day which the Lord hath made; we will rejoice and be glad in it. Psalms 118:22–24.

> Камъкът, който зидарите отхвърлиха, стана глава на ъгъла. От Господа е това; чудно е в нашите очи. Този е денят, който Господ е направил; нека се радваме и веселим в него. Псалми 118:22–24.

The “stone”, which was the first “jewel” William Miller discovered (and jewels are stones), is the “day which the Lord hath made.” It has been shown in previous articles that the structure, and the words of the Sabbath commandment are identical to the structure to the sacred cycle of seven, as set forth in Leviticus chapter twenty-five. Resting on the seventh day typified the land resting on the seventh year, and when the two commandments are considered in this fashion, they provide a witness that a day represents a year in Bible prophecy.

„Камъкът“, който бе първият „скъпоценен камък“, открит от Уилям Милър (а скъпоценните камъни са камъни), е „денят, който Господ е направил“. В предишни статии бе показано, че строежът и думите на заповедта за съботата са тъждествени със строежа на свещения цикъл от седем, както е изложен в двадесет и пета глава на Левит. Почиването в седмия ден беше предобраз на почиването на земята в седмата година, и когато двете заповеди се разглеждат по този начин, те дават свидетелство, че в библейските пророчества един ден представлява една година.

They also show that the understanding that Miller proclaimed concerning God’s indignation of “seven times,” in Leviticus twenty-six is represented as “a day”, for the Lord made the sacred cycle of seven years, as certainly as He made the heavens and earth in six days, and rested the seventh.

Те също така показват, че разбирането, което Милър провъзгласяваше относно Божието негодувание от „седем времена“ в Левит двадесет и шеста глава, е представено като „ден“, защото Господ установи свещения цикъл от седем години също тъй несъмнено, както създаде небето и земята за шест дни и си почина на седмия.

When Jesus concluded the parable of the vineyard He asked a question to the Pharisees.

Когато Исус завърши притчата за лозето, Той зададе въпрос на фарисеите.

> When the lord therefore of the vineyard cometh, what will he do unto those husbandmen? They say unto him, He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons. Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. And when the chief priests and Pharisees had heard his parables, they perceived that he spake of them. Matthew 21:40–45.

> И тъй, когато дойде господарят на лозето, какво ще стори на онези лозари? Казват Му: Злочесто ще погуби тия зли човеци и ще даде лозето си на други лозари, които ще му отдават плодовете на времето им. Иисус им казва: Никога ли не сте чели в Писанията: „Камъкът, който отхвърлиха зидарите, той стана глава на ъгъла; от Господа е това, и чудно е в нашите очи“? Затова ви казвам, че Божието царство ще бъде отнето от вас и дадено на народ, който принася плодовете му. И който падне върху тоя камък, ще се строши; а върху когото той падне, ще го смаже на прах. А когато главните свещеници и фарисеите чуха притчите Му, разбраха, че за тях говори. Матей 21:40–45.

The parable of the vineyard is the parable of the former chosen people being passed by, and the kingdom being given to a new chosen people. The “stone” which was rejected according to Jesus, is the “stone” that either saves or destroys, based upon how it is received. The “stone” must be a biblical truth in the context employed by Jesus, for it has the ability to bring forth righteous fruit, and the righteousness of Christ is only produced in men and women when they receive His Word of truth.

Притчата за лозето е притча за това как предишният избран народ е отминат, а царството е дадено на нов избран народ. „Камъкът“, който според Исус е бил отхвърлен, е „камъкът“, който или спасява, или погубва, според това как е приет. „Камъкът“ трябва да бъде библейска истина в контекста, в който Исус го употребява, защото има способността да принася праведен плод, а Христовата праведност се произвежда в мъжете и жените само когато приемат Неговото слово на истината.

> Sanctify them through thy truth: thy word is truth. John 17:17.

> Освети ги чрез Твоята истина; Твоето слово е истина. Йоан 17:17.

The “stone” is a doctrine that is either accepted or rejected, and Jesus is the Word, and in the book of Acts, Peter identifies the “stone” as Christ.

„Камъкът“ е учение, което или се приема, или се отхвърля, а Исус е Словото, и в книгата Деяния Петър отъждествява „камъка“ с Христос.

> Be it known unto you all, and to all the people of Israel, that by the name of Jesus Christ of Nazareth, whom ye crucified, whom God raised from the dead, even by him doth this man stand here before you whole. This is the stone which was set at nought of you builders, which is become the head of the corner. Neither is there salvation in any other: for there is none other name under heaven given among men, whereby we must be saved. Acts 4:10–12.

> Нека бъде известно на всички вас и на целия израилев народ, че чрез името на Иисус Христос от Назарет, Когото вие разпнахте, Когото Бог възкреси от мъртвите, чрез Него този човек стои пред вас здрав. Той е камъкът, който вие, зидарите, пренебрегнахте, и който стана глава на ъгъла. И в никой друг няма спасение; защото няма под небето друго име, дадено между човеците, чрез което трябва да се спасим. Деян. 4:10–12.

And then in first Peter, he takes the symbolism of the “stone,” even further, but he keeps it in the same context of the passing-by of a former covenant people and the selection of a new chosen people, who as he states, “in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy.”

И след това в Първо Петрово той развива още по-нататък символиката на „камъка“, но я запазва в същия контекст на отминаването на един предишен заветен народ и на избора на един нов избран народ, който, както той заявява, „някога не бяхте народ, а сега сте Божий народ; не бяхте помилвани, а сега сте помилвани.“

> To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. Unto you therefore which believe he is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed. 1 Peter 2:4–8.

> Пристъпвайки към Него като към жив камък, отхвърлен наистина от човеците, но избран от Бога и драгоценен, и вие също, като живи камъни, се съграждате в духовен дом, свято свещенство, за да принасяте духовни жертви, благоприятни на Бога чрез Исус Христос. Затова и в Писанието е казано: „Ето, полагам в Сион краеъгълен камък, избран, драгоценен; и който вярва в Него, няма да се посрами.“ И тъй, за вас, които вярвате, Той е драгоценен; а за непокорните — „Камъкът, който зидарите отхвърлиха, Той стана глава на ъгъла“, и „камък за препъване и канара за съблазън“ — за онези, които се препъват в словото, бидейки непокорни; за което бяха и определени. 1 Петрово 2:4–8.

Peter says of the former chosen people, “unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed.”

Петър казва за някогашния избран народ: „за непокорните — камъкът, който зидарите отхвърлиха, той стана глава на ъгъла, и камък за препъване, и скала на съблазън; именно за онези, които се препъват в словото, понеже са непокорни; за което и бяха определени.“

Jesus is represented by every sacred illustration of the foundation.

Исус е представен чрез всяка свещена илюстрация на основата.

> For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:11.

> Защото никой не може да положи друга основа освен положената, която е Исус Христос. 1 Коринтяни 3:11.

The foundation the Millerites built was the Rock of Ages (the Stone).

Основата, която милеритите положиха, беше Канарата на вековете (Камъкът).

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> „Предупреждението дойде: Не трябва да се допуска да навлезе нищо, което би разстроило основата на вярата, върху която градим още откакто вестта дойде през 1842, 1843 и 1844 година. Аз бях в тази вест и оттогава стоя пред света, вярна на светлината, която Бог ни е дал. Нямаме намерение да отместим нозете си от платформата, на която бяха поставени, докато ден след ден търсехме Господа с усърдна молитва, търсейки светлина. Мислите ли, че бих могла да се откажа от светлината, която Бог ми е дал? Тя трябва да бъде като Канарата на вековете. Тя ме е водила от самото време, когато ми бе дадена.“ Review and Herald, April 14, 1903.

The first jewel Miller discovered that became part of the Millerite foundation, which is as the Rock of Ages, was the “seven times” of Leviticus twenty-six, and the “seven times,” was the first foundational truth to be set aside by those Millerite pioneers who had just built the Millerite foundation. It was the builders that were to reject the foundational stone. That “stone,” which typifies Christ, is also the day which the Lord made, for he made the seventh day as a day of rest, and the seventh year as a year the land would rest. In 1863, the foundation stone was rejected, but it is to be made the “head of the corner” and the “stone of stumbling” for the disobedient.

Първият скъпоценен камък, който Милър откри и който стана част от милеритската основа, която е като Канарата на вековете, бяха „седемте времена“ от Левит двадесет и шеста глава; и „седемте времена“ бяха първата основополагаща истина, която бе оставена настрана от онези милеритски пионери, които тъкмо бяха изградили милеритската основа. Именно строителите трябваше да отхвърлят основния камък. Този „камък“, който е образ на Христос, е също и денят, който Господ сътвори, защото Той направи седмия ден ден на покой, а седмата година — година, в която земята да почива. През 1863 г. основният камък бе отхвърлен, но той трябва да бъде направен „глава на ъгъла“ и „камък за препъване“ за непокорните.

The message of Islam of the third woe is the theme for the reform movement of the one hundred and forty-four thousand, and the testing process began when the angel of Revelation eighteen descended, as the great buildings of New York City were thrown down on September 11, 2001. Adventism was silent concerning the prophetic identification that September 11, 2001, was the arrival of the “day of the east wind.” On July 18, 2020, they were left behind as the two witnesses of Revelation chapter eleven, were slain in the streets of that great city. The test of Adventism was over, and the test for those who had professed to recognize the message of Islam was under way.

Вестта за исляма на третото горко е темата на реформаторското движение на сто четиридесет и четирите хиляди, а изпитателният процес започна, когато ангелът от Откровение осемнадесета глава слезе, докато големите сгради на Ню Йорк бяха съборени на 11 септември 2001 година. Адвентизмът мълчеше относно пророческото отъждествяване, че 11 септември 2001 година беше настъпването на „деня на източния вятър“. На 18 юли 2020 година те бяха оставени назад, когато двамата свидетели от Откровение, единадесета глава, бяха убити по улиците на онзи велик град. Изпитът на адвентизма беше приключил и изпитът за онези, които бяха изповядали, че разпознават вестта за исляма, беше в ход.

After laying dead in the streets until the end of July, 2023, the dead dry bones were then aroused by the first message of Ezekiel. The second message of Ezekiel is the message of the four winds of Islam of the third Woe, representing the progressive unsealing of the message of the Midnight Cry, which is the vision that tarried, and the theme of the entire period of the movement. Various truths were then unsealed, for the message of the Midnight Cry represents a multifaceted message. The first truth that confronted the dead dry bones was the first truth rejected by Laodicean Adventism, and it represents the truth that marks the transition of Laodicea unto Philadelphia.

След като лежаха мъртви по улиците до края на юли 2023 г., мъртвите сухи кости тогава бяха събудени от първата вест на Езекиил. Втората вест на Езекиил е вестта за четирите ветрове на исляма от третото Горко, представляваща прогресивното разпечатване на вестта на Среднощния вик, която е видението, което се бавеше, и темата на целия период на движението. След това различни истини бяха разпечатани, защото вестта на Среднощния вик представлява многостранна вест. Първата истина, която се изправи пред мъртвите сухи кости, беше първата истина, отхвърлена от Лаодикийския адвентизъм, и тя представлява истината, която отбелязва прехода на Лаодикия към Филаделфия.

The truth is the sealing message, and therefore needs to be settled into both intellectually and also spiritually. It is not enough to recognize the period the two witnesses were dead in the street is a symbol of the scattering of the “seven times,” it also requires an experiential acceptance of the truth.

Истината е вестта за запечатването и затова трябва да се утвърди както в ума, така и в духа. Не е достатъчно да се признае, че периодът, през който двамата свидетели лежаха мъртви на улицата, е символ на разпръсването на „седемте времена“; необходимо е също и опитно приемане на истината.

Miller’s jewels, which represents the truths unsealed at the time of the end in 1798, become a test for the virgins of the last days. The experience of settling into the truth “spiritually” is represented by Miller’s first jewel, and the “intellectual” settling into the truth is represented by the message of Islam of the third woe. The calling for repentance and confession represented by the “seven times,” identifies a work that is carried out in conjunction with Christ in the Most Holy Place, and is represented by the “mareh” vision.

Скъпоценностите на Милър, които представляват истините, разпечатани във времето на края през 1798 г., стават изпит за девиците от последните дни. Опитността на установяването в истината „духовно“ е представена от първата скъпоценност на Милър, а „интелектуалното“ установяване в истината е представено от ислямската вест на третото горко. Призивът към покаяние и изповядване, представен чрез „седемте времена“, определя дело, което се извършва съвместно с Христос в Пресвятото място, и е представено от видението „mareh“.

The “intellectual” understanding of Islam of the third Woe is represented by the “chazon” vision, and both are required for those who will be sealed. In 1863, Laodicean Adventism chose to rebuild Jericho, and left its work of restoring Jerusalem. Jericho is a symbol of affluence as also represented by the Laodicean blindness.

„Интелектуалното“ разбиране за исляма на третото горко е представено чрез видението „chazon“, и и двете са необходими за онези, които ще бъдат запечатани. През 1863 г. лаодикийският адвентизъм избра да възстанови Йерихон и остави делото си по възстановяването на Ерусалим. Йерихон е символ на благоденствие, както това е представено и чрез лаодикийската слепота.

> “One of the strongest fortresses in the land—the large and wealthy city of Jericho—lay just before them, but a little distance from their camp at Gilgal. On the border of a fertile plain abounding with the rich and varied productions of the tropics, its palaces and temples the abode of luxury and vice, this proud city, behind its massive battlements, offered defiance to the God of Israel. Jericho was one of the principal seats of idol worship, being especially devoted to Ashtaroth, the goddess of the moon. Here centered all that was vilest and most degrading in the religion of the Canaanites. The people of Israel, in whose minds were fresh the fearful results of their sin at Beth-peor, could look upon this heathen city only with disgust and horror.” Patriarchs and Prophets, 487.

> „Една от най-мощните крепости в страната — големият и богат град Йерихон — се издигаше тъкмо пред тях, но на малко разстояние от стана им при Галгал. На границата на плодородна равнина, изобилстваща от богати и разнообразни произведения на тропиците, с дворци и храмове — обиталища на разкош и порок — този горд град, зад масивните си укрепления, отправяше предизвикателство към Бога на Израил. Йерихон беше едно от главните средища на идолопоклонството, като особено бе посветен на Астарта, богинята на луната. Тук бе съсредоточено всичко най-порочно и най-унизяващо в религията на ханаанците. Израилевият народ, в чиито умове още бяха живи страшните последици от греха им при Вет-Фегор, можеше да гледа на този езически град само с отвращение и ужас.“ Патриарси и пророци, 487.

The “stone” the builders rejected in 1863, as they rebuilt Jericho, was the “seven times” that in the last days would become the truth (jewel), that becomes “the head of the corner”, for it is the truth that weaves together the beginning of Adventism in the movement of the Millerites, with the end of Adventism in the movement of the one hundred and forty-four thousand. That jewel, which is the “seven times,” is also “the day which the Lord made”, and it is Christ himself, for He is the Word, and He is “Truth.” The subject of Islam is the theme which produces the cleansing of both the former and new chosen people, and the two-fold cleansing began on September 11, 2001, which was “the day of the east wind”. In that day the watchmen were to sing the very same song Christ sang, when He proclaimed the parable of the vineyard. The one hundred and forty-four thousand sing the song of Moses (the “seven times”), and the song of the Lamb.

„Камъкът“, който строителите отхвърлиха през 1863 г., когато възстановяваха Ерихон, бяха „седемте времена“, които в последните дни щяха да станат истината (скъпоценността), която става „глава на ъгъла“, защото именно тази истина сплита заедно началото на адвентизма в движението на милеритите с края на адвентизма в движението на сто четиридесет и четирите хиляди. Тази скъпоценност, която е „седемте времена“, е също и „денят, който Господ е направил“, и тя е самият Христос, защото Той е Словото и Той е „Истината“. Темата за исляма е предметът, който произвежда очистването както на предишния, така и на новия избран народ, и двойното очистване започна на 11 септември 2001 г., който беше „денят на източния вятър“. В този ден стражите трябваше да пеят същата песен, която Христос пя, когато прогласи притчата за лозето. Сто четиридесет и четирите хиляди пеят песента на Моисей („седемте времена“) и песента на Агнеца.

> And I saw as it were a sea of glass mingled with fire: and them that had gotten the victory over the beast, and over his image, and over his mark, and over the number of his name, stand on the sea of glass, having the harps of God. And they sing the song of Moses the servant of God, and the song of the Lamb, saying, Great and marvellous are thy works, Lord God Almighty; just and true are thy ways, thou King of saints. Revelation 15:2, 3.

> И видях като че ли стъклено море, размесено с огън; и онези, които бяха победили звяра, и неговия образ, и неговия белег, и числото на името му, стояха на стъкленото море, като държаха Божиите арфи. И пеят песента на Моисей, Божия слуга, и песента на Агнеца, като казват: Велики и чудни са Твоите дела, Господи Боже Вседържителю; праведни и истинни са Твоите пътища, Царю на светиите. Откровение 15:2, 3.

The “Lamb” is Christ who was slain, and He was slain in the midst of twenty-five hundred and twenty days, thus threading together the sacrifice of His life and blood (where He confirmed the covenant), together with Moses’ “quarrel of His covenant,” in Leviticus twenty-six. The song of Moses and the Lamb is the song of the chazon of prophetic history and the song of the mareh of His “appearance”. It is the song of an intellectual and spiritual understanding as represented by the two visions of Daniel chapter eight. It is the song of a covenant people being judged and passed by, while a new chosen people are selected. The selection process, and therefore the song began on September 11, 2001.

„Агнето“ е Христос, Който бе заклан, и Той бе заклан в средата на две хиляди петстотин и двадесет дни, като по този начин свързва в едно жертвата на Своя живот и кръвта Си (с които Той потвърди завета), заедно с Моисеевия „спор на Неговия завет“ в Левит, двадесет и шеста глава. Песента на Моисей и на Агнето е песента на chazon на пророческата история и песента на mareh на Неговото „явяване“. Това е песента на едно интелектуално и духовно разбиране, представено чрез двете видения в осма глава на книгата Данаил. Това е песента на един заветен народ, който бива съден и подминат, докато се избира нов избран народ. Процесът на избиране, и следователно песента, започна на 11 септември 2001 г.

> He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him? In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will show them no favour. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall beat off from the channel of the river unto the stream of Egypt, and ye shall be gathered one by one, O ye children of Israel. And it shall come to pass in that day, that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem. Isaiah 27:6–13.

> Ще накара онези, които произлизат от Яков, да се вкоренят; Израил ще цъфне и ще напъпли, и ще изпълни лицето на света с плод. Нима го е поразил, както порази онези, които поразяваха него? Или е убит според клането на онези, които бяха избити от него? С мярка, когато изниква, Ти ще се препираш с него; Той възпира бурния Си вятър в деня на източния вятър. Затова чрез това ще се очисти беззаконието на Яков; и това е целият плод — да се отнеме грехът му: когато направи всички камъни на олтара като варовикови камъни, стрити на прах, ашерите и кумирите няма да се изправят. Но укрепеният град ще бъде запустял, и жилището — изоставено и оставено като пустиня; там ще пасе телецът, там ще лежи и ще изяде клоните му. Когато клонките му изсъхнат, ще бъдат отчупени; жените идват и ги подпалват; защото това е народ без разум; затова Онзи, Който ги е създал, няма да им покаже милост, и Онзи, Който ги е образувал, няма да им окаже благоволение. И в онзи ден Господ ще овършее от речното корито до потока на Египет, а вие ще бъдете събрани един по един, о, синове Израилеви. И в онзи ден ще затръби голямата тръба; и ще дойдат онези, които бяха готови да загинат в асирийската земя, и изгонените в египетската земя, и ще се поклонят на Господа на светата планина в Ерусалим. Исая 27:6–13.

Rightly understood these verses are identifying September 11, 2001, until the soon-coming Sunday law. Verse six identifies the entire history, by identifying the beginning of the plant which takes root, then blossoms and buds, and eventually fills the earth with fruit. The fruit that fills the earth does so during the “hour,” which is the Sunday law crisis. While Christ is then gathering his fruit into his garner, he is also bringing judgment upon Babylon. The judgment that occurs during the time when the earth is filled with fruit is represented in verse seven, when the two questions are asked, “Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him?”

Правилно разбрани, тези стихове посочват периода от 11 септември 2001 г. до скоро настъпващия неделен закон. Шести стих посочва цялата история, като определя началото на растението, което пуска корен, после разцъфтява и напъпва и накрая изпълва земята с плод. Плодът, който изпълва земята, прави това през „часа“, който е кризата на неделния закон. Докато тогава Христос събира Своя плод в житницата Си, Той също така привежда съд над Вавилон. Съдът, който настъпва през времето, когато земята е изпълнена с плод, е представен в седми стих, когато се задават двата въпроса: „Поразил ли го е, както порази онези, които го поразиха? Или е убит според клането на онези, които са избити от него?“

Then in verse eight, the sprinkling of the latter rain is marked with the expression, “In measure.” What causes the plants to shoot forth is the rain, and when the beginning of the latter rain is marked, it is marked as beginning “in measure, when it shooteth forth.” When the latter rain begins, it is poured out “in measure”, for it is not poured out without measure if the harvest is a mixture of true and false.

Тогава в осми стих поръсването на късния дъжд е отбелязано с израза: „С мярка“. Това, което кара растенията да изникнат, е дъждът; и когато началото на късния дъжд е отбелязано, то е отбелязано като започващо „с мярка, когато покарва“. Когато късният дъжд започва, той се излива „с мярка“, защото не се излива без мярка, ако жетвата е смес от истинско и лъжливо.

> “Every truly converted soul will be intensely desirous to bring others from the darkness of error into the marvelous light of the righteousness of Jesus Christ. The great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory, will not come until we have an enlightened people, that know by experience what it means to be laborers together with God. When we have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure; but this will not be while the largest portion of the church are not laborers together with God. God cannot pour out his Spirit when selfishness and self-indulgence are so manifest; when a spirit prevails that, if put into words, would express that answer of Cain,—‘Am I my brother’s keeper?’ If the truth for this time, if the signs that are thickening on every hand, that testify that the end of all things is at hand, are not-sufficient to arouse the sleeping energy of those who profess to know the truth, then darkness proportionate to the light which has been shining will overtake these souls. There is not the semblance of an excuse for their indifference that they will be able to present to God in the great day of final reckoning. There will be no reason to offer as to why they did not live and walk and work in the light of the sacred truth of the word of God, and thus reveal to a sin-darkened world, through their conduct, their sympathy, and their zeal, that the power and reality of the gospel could not be controverted.” Review and Herald, July 21, 1896.

> „Всяка душа, която е истински обърната, ще има пламенното желание да извежда други от мрака на заблудата в чудната светлина на правдата на Исус Христос. Великото изливане на Божия Дух, което озарява цялата земя с Неговата слава, няма да дойде, докато не станем просветен народ, който знае от опит какво означава да бъдем съработници с Бога. Когато имаме пълно, всеотдайно посвещение на служенето на Христос, Бог ще признае този факт чрез изливане на Своя Дух без мярка; но това няма да стане, докато най-голямата част от църквата не са съработници с Бога. Бог не може да излее Своя Дух, когато себелюбието и угаждането на себе си са така явно проявени; когато преобладава дух, който, ако бъде изразен с думи, би изказал онзи отговор на Каин: „Пазач ли съм аз на брата си?“ Ако истината за това време, ако знаменията, които се сгъстяват отвсякъде и свидетелстват, че краят на всичко е наближил, не са достатъчни, за да събудят спящата енергия на онези, които изповядват, че познават истината, тогава тъмнина, съразмерна на светлината, която е сияела, ще застигне тези души. Няма и сянка от извинение за тяхното безразличие, което те ще могат да представят пред Бога във великия ден на окончателната равносметка. Няма да има какво основание да изтъкнат защо не са живели, ходили и работили в светлината на свещената истина на Божието слово и така да разкрият на един помрачен от греха свят чрез своето поведение, своето съчувствие и своята ревност, че силата и действителността на евангелието не могат да бъдат оспорени.“ Review and Herald, 21 юли 1896 г.

Sister White identifies the passage as the point when the angel of Revelation descends, for she says, “the great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory.” In another passage we have often cited in these articles, she identified that when “the great buildings of New York” “are thrown down,” “Revelation chapter eighteen, verses one through three will be fulfilled.”

Сестра Уайт определя този пасаж като момента, когато ангелът от Откровение слиза, защото казва: „великото изливане на Божия Дух, което озарява цялата земя с неговата слава“. В друг пасаж, който често сме цитирали в тези статии, тя посочва, че когато „големите сгради на Ню Йорк“ „бъдат съборени“, „Откровение, глава осемнадесета, стихове от първи до трети, ще се изпълни“.

We will continue these thoughts in the next article.

Ще продължим тези разсъждения в следващата статия.

> Now will I sing to my wellbeloved a song of my beloved touching his vineyard. My wellbeloved hath a vineyard in a very fruitful hill: And he fenced it, and gathered out the stones thereof, and planted it with the choicest vine, and built a tower in the midst of it, and also made a winepress therein: and he looked that it should bring forth grapes, and it brought forth wild grapes. And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard. What could have been done more to my vineyard, that I have not done in it? wherefore, when I looked that it should bring forth grapes, brought it forth wild grapes? And now go to; I will tell you what I will do to my vineyard: I will take away the hedge thereof, and it shall be eaten up; and break down the wall thereof, and it shall be trodden down: And I will lay it waste: it shall not be pruned, nor digged; but there shall come up briers and thorns: I will also command the clouds that they rain no rain upon it. For the vineyard of the Lord of hosts is the house of Israel, and the men of Judah his pleasant plant: and he looked for judgment, but behold oppression; for righteousness, but behold a cry. Isaiah 5:1–7.

> Сега ще запея на моя Възлюбен песен за моя Възлюбен относно лозето Му. Моят Възлюбен имаше лозе на много плодороден хълм; и Той го огради, и изчисти камъните му, и го насади с най-отбрана лоза, и построи кула всред него, и издяла и лин в него; и очакваше то да роди грозде, а то роди диво грозде. И сега, о жители на Ерусалим и мъже на Юда, отсъдете, моля ви, между Мен и Моето лозе. Какво повече можеше да се направи за Моето лозе, което да не съм направил в него? Защо, когато очаквах да роди грозде, то роди диво грозде? А сега, елате, ще ви кажа какво ще сторя на Моето лозе: ще махна оградата му, и то ще бъде изпасено; ще съборя стената му, и то ще бъде стъпкано; и ще го запустея: няма да бъде подрязвано, нито копано; но ще израснат в него тръни и бодили; ще заповядам и на облаците да не валят дъжд върху него. Защото лозето на Господа на Силите е домът Израилев, а мъжете на Юда — Неговото любимо насаждение; и Той очакваше правосъдие, но ето — насилие; правда, но ето — вопъл. Исая 5:1–7.

Back to Articles