Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-One

Книгата на Даниил — Седемдесет и едно

The Prophetic Tapestry: Unveiling the Four Abominations of Ezekiel Chapter Eight and Their Significance in the Modern Era

Пророческата тъкан: Разкриване на четирите мерзости в осма глава на Езекиил и тяхното значение в съвременната епоха

Author

Jeff Pippenger

Published

February 4, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The four abominations of Ezekiel chapter eight, represent the four generations of modern Israel, and the beginning of modern Israel was typified by the beginning of ancient Israel. Both of those beginning histories testify to the ending of modern Israel at the soon coming Sunday law. The two beginnings of Israel, both ancient literal, and modern spiritual, are witnessed to by the beginning history of the northern kingdom of Israel as it separated from Judah.

Четирите мерзости от осма глава на Езекиил представят четирите поколения на съвременния Израил, а началото на съвременния Израил бе предобразено от началото на древния Израил. И двете тези начални истории свидетелстват за края на съвременния Израил при скорошно идващия неделен закон. Двете начала на Израил — и древното, буквално, и съвременното, духовно — се потвърждават от началната история на северното царство Израил, когато то се отдели от Юда.

When ancient Israel erected the golden calf, they had just come out of Egypt in fulfillment of a prophecy identifying that God would make them a kingdom. The story of Jeroboam, the first king of the northern kingdom of Israel, includes those very characteristics. Jeroboam had fled to Egypt from the wrath of Solomon. He had been given a prophetic promise that he would be made king over ten of the twelve tribes, by the prophet Ahijah. Before the prophecy was fulfilled, Jeroboam would flee into Egypt to put distance between himself and Solomon, until Solomon died.

Когато древният Израил издигна златното теле, той току-що беше излязъл от Египет в изпълнение на пророчество, което посочваше, че Бог ще ги направи царство. Разказът за Йеровоам, първия цар на северното царство Израил, включва именно тези характеристики. Йеровоам беше избягал в Египет от гнева на Соломон. Чрез пророка Ахия му беше дадено пророческо обещание, че ще бъде поставен за цар над десет от дванадесетте племена. Преди пророчеството да се изпълни, Йеровоам щеше да избяга в Египет, за да постави разстояние между себе си и Соломон, докато Соломон умре.

> And it came to pass at that time when Jeroboam went out of Jerusalem, that the prophet Ahijah the Shilonite found him in the way; and he had clad himself with a new garment; and they two were alone in the field: And Ahijah caught the new garment that was on him, and rent it in twelve pieces: And he said to Jeroboam, Take thee ten pieces: for thus saith the Lord, the God of Israel, Behold, I will rend the kingdom out of the hand of Solomon, and will give ten tribes to thee: (But he shall have one tribe for my servant David’s sake, and for Jerusalem’s sake, the city which I have chosen out of all the tribes of Israel:) Because that they have forsaken me, and have worshipped Ashtoreth the goddess of the Zidonians, Chemosh the god of the Moabites, and Milcom the god of the children of Ammon, and have not walked in my ways, to do that which is right in mine eyes, and to keep my statutes and my judgments, as did David his father. Howbeit I will not take the whole kingdom out of his hand: but I will make him prince all the days of his life for David my servant’s sake, whom I chose, because he kept my commandments and my statutes: But I will take the kingdom out of his son’s hand, and will give it unto thee, even ten tribes. And unto his son will I give one tribe, that David my servant may have a light alway before me in Jerusalem, the city which I have chosen me to put my name there.

> И стана в онова време, когато Еровоам излезе от Йерусалим, че пророк Ахия Силомецът го намери на пътя; а той беше се облякъл с нова дреха; и двамата бяха сами на полето. И Ахия хвана новата дреха, която беше на него, и я раздра на дванадесет къса. И каза на Еровоам: Вземи си десет къса; защото така казва Господ, Бог Израилев: Ето, ще разкъсам царството от ръката на Соломон и ще дам на тебе десет племена. (Но той ще има едно племе заради слугата Ми Давид и заради Йерусалим, града, който избрах измежду всичките Израилеви племена.) Понеже те Ме оставиха и се поклониха на Астарта, богинята на сидонците, на Хамос, бога на моавците, и на Мелхом, бога на амонците, и не ходиха в Моите пътища, за да вършат онова, което е право в Моите очи, и да пазят Моите наредби и Моите съдби, както Давид, баща му. Но няма да взема цялото царство от ръката му; а ще го направя княз през всичките дни на живота му заради слугата Ми Давид, когото избрах, защото той пазеше Моите заповеди и Моите наредби. Но ще взема царството от ръката на сина му и ще го дам на тебе, именно десетте племена. А на сина му ще дам едно племе, за да има слугата Ми Давид винаги светило пред Мен в Йерусалим, града, който избрах за Себе Си, за да положа там името Си.

> And I will take thee, and thou shalt reign according to all that thy soul desireth, and shalt be king over Israel. And it shall be, if thou wilt hearken unto all that I command thee, and wilt walk in my ways, and do that is right in my sight, to keep my statutes and my commandments, as David my servant did; that I will be with thee, and build thee a sure house, as I built for David, and will give Israel unto thee. And I will for this afflict the seed of David, but not for ever. Solomon sought therefore to kill Jeroboam. And Jeroboam arose, and fled into Egypt, unto Shishak king of Egypt, and was in Egypt until the death of Solomon. And the rest of the acts of Solomon, and all that he did, and his wisdom, are they not written in the book of the acts of Solomon? And the time that Solomon reigned in Jerusalem over all Israel was forty years. And Solomon slept with his fathers, and was buried in the city of David his father: and Rehoboam his son reigned in his stead. 1 Kings 11:28–43.

> „И Аз ще те взема, и ти ще царуваш според всичко, което душата ти желае, и ще бъдеш цар над Израиля. И ще бъде така: ако слушаш всичко, което ти заповядвам, и ходиш в Моите пътища, и вършиш онова, което е право пред очите Ми, като пазиш наредбите Ми и заповедите Ми, както вършеше слугата Ми Давид, тогава Аз ще бъда с тебе и ще ти съградя утвърден дом, както съградих на Давид, и ще дам Израиля на тебе. И заради това ще наскърбя Давидовото потомство, но не завинаги.“ Затова Соломон търсеше да убие Еровоам. А Еровоам стана и побягна в Египет, при Сусаким, египетския цар, и беше в Египет до смъртта на Соломон. А останалите дела на Соломон, и всичко, което извърши, и мъдростта му, не са ли записани в книгата на делата на Соломон? И времето, през което Соломон царува в Ерусалим над целия Израил, беше четиридесет години. И Соломон заспа с бащите си и беше погребан в града на баща си Давид; а вместо него се възцари синът му Ровоам. 3 Царе 11:28–43.

At the death of king Solomon, the kingdom was to be divided and Jeroboam was to be king over the ten northern tribes, and Solomon’s son, Rehoboam was to be king at Jerusalem. Before the division of the tribes occurred, Jeroboam needed to come out of Egypt.

При смъртта на цар Соломон царството трябваше да се раздели, и Еровоам трябваше да стане цар над десетте северни племена, а Соломоновият син, Ровоам, трябваше да бъде цар в Йерусалим. Преди да настъпи разделянето на племената, Еровоам трябваше да излезе от Египет.

> And Rehoboam went to Shechem: for all Israel were come to Shechem to make him king. And it came to pass, when Jeroboam the son of Nebat, who was yet in Egypt, heard of it, (for he was fled from the presence of king Solomon, and Jeroboam dwelt in Egypt;) That they sent and called him. And Jeroboam and all the congregation of Israel came, and spake unto Rehoboam, saying, Thy father made our yoke grievous: now therefore make thou the grievous service of thy father, and his heavy yoke which he put upon us, lighter, and we will serve thee. And he said unto them, Depart yet for three days, then come again to me. And the people departed. 1 Kings 12:1–5.

> И Ровоам отиде в Сихем, защото целият Израил бе дошъл в Сихем, за да го направи цар. И когато Еровоам, синът на Нават, който още беше в Египет, чу за това, понеже беше избягал от присъствието на цар Соломон и Еровоам живееше в Египет, изпратиха и го повикаха. И Еровоам и цялото събрание на Израил дойдоха и говориха на Ровоам, казвайки: Баща ти направи игото ни тежко; сега прочее облекчи тежката служба на баща си и тежкото му иго, което той положи върху нас, и ние ще ти служим. А той им каза: Идете си за още три дни, после пак дойдете при мене. И народът си отиде. 3 Царе 12:1–5.

The story of how foolish Rehoboam acted during the three days, lays the blame upon his foolish rejection of the old men’s counsel, but the separation of the tribes had been prophesied, so it would have happened one way or another. It is worth noting here for a future article that the separation process was specifically identified as three days. The two kingdoms become one kingdom again during the history of the Millerites, and when the northern and southern tribes become one kingdom during the Millerite history, which is the period of time of the arrival of the three angels of Revelation chapter fourteen. Those three angels in the Millerite history were typified by the three days of Rehoboam’s decision. Those forty-six years when the three angels arrived from 1798 unto 1844, were also the three symbolic days, that Christ had stated in John chapter two, would be required for Him to raise a destroyed temple, but that portion of the study is for a future article.

Разказът за това колко безумно постъпи Ровоам през тези три дни възлага вината върху неговото глупаво отхвърляне на съвета на старите мъже, но разделянето на племената бе пророкувано, така че то щеше да се случи по един или друг начин. Струва си тук да се отбележи за бъдеща статия, че процесът на разделяне беше конкретно определен като три дни. Двете царства отново стават едно царство по време на историята на милеритите, и когато северните и южните племена стават едно царство по време на милеритската история, което е периодът на идването на трите ангела от Откровение, глава четиринадесета. Тези три ангела в милеритската история бяха предобразени от трите дни на решението на Ровоам. Онези четиридесет и шест години, когато трите ангела дойдоха от 1798 до 1844 година, бяха също и трите символични дни, за които Христос беше казал в Йоан, глава втора, че ще бъдат необходими, за да издигне Той един разрушен храм, но тази част от изследването е за бъдеща статия.

When Rehoboam gave his foolish pronouncement at the end of three days the kingdoms were divided.

Когато в края на трите дни Ровоам изрече своето безумно решение, царствата се разделиха.

> So when all Israel saw that the king hearkened not unto them, the people answered the king, saying, What portion have we in David? neither have we inheritance in the son of Jesse: to your tents, O Israel: now see to thine own house, David. So Israel departed unto their tents. But as for the children of Israel which dwelt in the cities of Judah, Rehoboam reigned over them. Then king Rehoboam sent Adoram, who was over the tribute; and all Israel stoned him with stones, that he died. Therefore king Rehoboam made speed to get him up to his chariot, to flee to Jerusalem. So Israel rebelled against the house of David unto this day. And it came to pass, when all Israel heard that Jeroboam was come again, that they sent and called him unto the congregation, and made him king over all Israel: there was none that followed the house of David, but the tribe of Judah only. 1 Kings 12:16–20.

> И тъй, когато целият Израил видя, че царят не ги послуша, народът отговори на царя, казвайки: Какъв дял имаме ние в Давид? Нито имаме наследство в сина на Есея; по шатрите си, Израилю! А ти сега гледай дома си, Давиде. И така Израил се оттегли по шатрите си. А над израилевите синове, които живееха в градовете на Юда, Ровоам царуваше над тях. Тогава цар Ровоам изпрати Адорам, който беше над данъка; но целият Израил го замери с камъни и той умря. Затова цар Ровоам побърза да се качи на колесницата си, за да избяга в Ерусалим. Така Израил се разбунтува против Давидовия дом до днес. И когато целият Израил чу, че Еровоам се е върнал, пратиха и го повикаха в събранието, и го поставиха цар над целия Израил; нямаше никой, който да последва Давидовия дом, освен само Юдовото племе. 3 Царе 12:16–20.

The prophecy that Jeroboam would be given a kingdom had been fulfilled, and it was fulfilled at the time he had come out of Egypt. Jealous that God’s sanctuary was in the city of Jerusalem, the city which God had chosen to place his name, Jeroboam set about to counterfeit the sanctuary, the priesthood and worship service that was ordained to only be accomplished in Jerusalem. The work of Jeroboam in setting up a counterfeit system of worship in the northern ten tribes, is a direct parallel to the rebellion of Aaron and the golden calf, and thus provides another witness, not only to the soon-coming Sunday law, but also to the rebellion of 1863.

Пророчеството, че на Еровоам ще бъде дадено царство, бе изпълнено, и то се изпълни по времето, когато той бе излязъл от Египет. От ревност, че Божието светилище се намираше в град Ерусалим — града, който Бог бе избрал, за да положи там Своето име, — Еровоам пристъпи към това да изгради фалшификат на светилището, свещенството и богослужението, което бе определено да се извършва единствено в Ерусалим. Делото на Еровоам в установяването на фалшива система на поклонение сред северните десет племена е пряка паралелна картина на бунта на Аарон и златното теле и по този начин предоставя още едно свидетелство не само за скоро идващия неделен закон, но и за бунта от 1863 година.

> And Jeroboam said in his heart, Now shall the kingdom return to the house of David: If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. And this thing became a sin: for the people went to worship before the one, even unto Dan. And he made an house of high places, and made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi. And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. 1 Kings 12:26–33.

> И рече Еровоам в сърцето си: Сега царството ще се върне в Давидовия дом. Ако този народ отива да принася жертви в дома Господен в Йерусалим, тогава сърцето на този народ ще се обърне отново към господаря им, към Ровоама, юдовия цар; и те ще ме убият и ще се върнат при Ровоама, юдовия цар. Затова царят се посъветва и направи две златни телета, и им каза: Твърде много е за вас да възлизате в Йерусалим; ето твоите богове, Израилю, които те изведоха от Египетската земя. И постави едното във Ветил, а другото сложи в Дан. И това стана грях; защото народът отиде да се покланя пред едното, чак до Дан. И той направи домове по високите места и постави свещеници от най-низшите измежду народа, които не бяха от Левиевите синове. И Еровоам установи празник в осмия месец, на петнадесетия ден от месеца, подобен на празника, който беше в Юдея, и принесе върху олтара. Така направи той във Ветил, като принасяше жертви на телетата, които беше направил; и постави във Ветил свещениците на високите места, които беше направил. И така, той принесе върху олтара, който беше направил във Ветил, на петнадесетия ден от осмия месец, именно в месеца, който беше измислил от собственото си сърце; и установи празник за израилевите синове; и принесе върху олтара, и покади. 3 Царе 12:26–33.

Jeroboam’s rebellion provides another line of truth to lay over the rebellion of Aaron, the rebellion of the Protestant horn in 1863, and the rebellion of the Republican horn at the soon-coming Sunday law, and in so doing it broadens the prophetic testimony. In the rebellion of Aaron’s golden calf, the Lord changed the ordained method of selecting the priesthood.

Бунтът на Йеровоам предоставя още една линия на истина, която да бъде положена върху бунта на Аарон, бунта на протестантския рог през 1863 година и бунта на републиканския рог при скоро идващия неделен закон, и като прави това, разширява пророческото свидетелство. При бунта на златното теле на Аарон Господ промени установения метод за избиране на свещенството.

Prior to the rebellion the firstborn of any tribe was to become part of the priesthood. But in Aaron’s golden calf rebellion, it was only the tribe of Levi that stood with Moses. For this reason God changed the ordained method of supplying men for the priesthood, and from that point on it was only the family of Levi that would make up the priesthood.

Преди бунта първородният от всяко племе трябваше да стане част от свещенството. Но при бунта на Аарон със златното теле само племето на Левий застана на страната на Моисей. Поради тази причина Бог промени установения начин за осигуряване на мъже за свещенството и оттогава нататък само домът на Левий щеше да съставлява свещенството.

> And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies:) Then Moses stood in the gate of the camp, and said, Who is on the Lord’s side? let him come unto me. And all the sons of Levi gathered themselves together unto him. And he said unto them, Thus saith the Lord God of Israel, Put every man his sword by his side, and go in and out from gate to gate throughout the camp, and slay every man his brother, and every man his companion, and every man his neighbour. And the children of Levi did according to the word of Moses: and there fell of the people that day about three thousand men. Exodus 32:25–28.

> И когато Моисей видя, че народът беше гол; (защото Аарон го беше оголил за негов срам пред враговете му;) тогава Моисей застана при входа на стана и каза: Който е на страната на Господа, нека дойде при мене. И всички Левиеви синове се събраха при него. И той им каза: Така казва Господ, Израилевият Бог: Нека всеки препаше меча си отстрани и минете насам-натам от врата до врата из стана, и нека всеки убие брата си, и всеки приятеля си, и всеки ближния си. И Левиевите синове постъпиха според словото на Моисей; и в онзи ден паднаха от народа около три хиляди мъже. Изход 32:25–28.

Jeroboam counterfeited the work God had accomplished in the rebellion of Aaron when God had raised up a new priesthood from the tribe of Levi, for Jeroboam “made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi.” The rebellion at the beginning of the kingdom of the northern ten tribes, parallels the rebellion of Aaron and the dancing fools. The rebellion took place after coming out of Egypt, in fulfillment of a prophecy that promised a kingdom would be established. In both cases a new priesthood was established, that was a change from the former order of selecting priests.

Йеровоам подправи делото, което Бог бе извършил при бунта на Аарон, когато Бог бе издигнал ново свещенство от племето Левий, защото Йеровоам „направи свещеници измежду най-низшите от народа, които не бяха от синовете на Левий“. Бунтът в началото на царството на северните десет племена е успореден на бунта на Аарон и на танцуващите безумци. Бунтът се извърши след излизането от Египет, в изпълнение на пророчество, което обещаваше, че ще бъде установено царство. И в двата случая бе установено ново свещенство, което представляваше промяна спрямо предишния ред за избиране на свещеници.

Aaron’s golden calf rebellion was repeated, but it was doubled by Jeroboam, for he made two golden calves and placed them in two cities. The city of Dan, represents statecraft, for Dan means “to judge”, and the city of Bethel represents churchcraft, for Bethel means “the house of God”. The golden calves possessed the same symbolism as Aaron’s calf, but with the added witness of the union of Church and State as represented by the two cities. A calf was the highest form of pagan offering, and therefore represents a counterfeit offering of Christ. Gold is a symbol of Babylon, and the calf was an image of a beast. Just as Aaron ordained a false day of worship, Jeroboam also ordained a feast, and made sure the date for the feast did not agree with the time of the true worship in Jerusalem.

Бунтът на Аарон със златното теле бе повторен, но бе удвоен от Йеровоам, защото той направи две златни телета и ги постави в два града. Градът Дан представлява държавническото изкуство, понеже Дан означава „да съди“, а градът Ветил представлява църковническото изкуство, понеже Ветил означава „дом Божий“. Златните телета притежаваха същата символика като телето на Аарон, но с добавеното свидетелство за съюза между Църквата и Държавата, представен чрез двата града. Телецът беше най-висшата форма на езическо приношение и следователно представлява фалшиво приношение на Христос. Златото е символ на Вавилон, а телецът беше образ на звяр. Както Аарон установи лъжлив ден за поклонение, така и Йеровоам установи празник и се погрижи датата на празника да не съвпада с времето на истинското поклонение в Йерусалим.

All the elements of the soon-coming Sunday law are represented in Jeroboam’s testimony of rebellion; the false sacrifice (calf), the false Christ (the altar), the image of the beast (combination of Church and State), false day of worship (Sunday) and a counterfeit priesthood.

Всички елементи на скоро предстоящия неделен закон са представени в свидетелството на Еровоам за бунт: фалшивата жертва (телецът), лъжливият Христос (олтарът), образът на звяра (съюзът между Църквата и държавата), фалшивият ден за поклонение (неделята) и едно подправено свещенство.

The beginning of ancient Israel, the beginning of the ten northern tribes as a kingdom, and the beginning of Adventism all possess the same prophetic elements, and together they identify the prophetic elements of the soon-coming Sunday law. Ancient Israel had come out of the bondage of Egypt, Jeroboam came out of Egypt where he had fled to escape the persecution of Solomon, and Millerite Adventism had just come out of the bondage of the papacy.

Началото на древния Израил, началото на десетте северни племена като царство и началото на адвентизма всички притежават едни и същи пророчески елементи, и заедно те определят пророческите елементи на скоро идващия неделен закон. Древният Израил бе излязъл от египетското робство, Еровоам бе излязъл от Египет, където бе избягал, за да се спаси от преследването на Соломон, а милеристкият адвентизъм току-що бе излязъл от робството на папството.

The priesthood of Levi was established at Aaron’s rebellion, the counterfeit priesthood of the lowest of men was set up in Jeroboam’s testimony, and when the Lord entered into covenant with Millerite Adventism, according to Peter, the Millerites were “a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light.” The light the Millerites had been called unto was the light of Miller’s jewels represented upon Habakkuk’s two tables that had been typified in the history of Aaron’s rebellion by the two tables of the Ten Commandments. The darkness they were called out of was the Dark Ages of papal rule, that had been typified by the darkness of Egyptian bondage.

Левиевото свещенство бе установено при бунта на Аарон, подправеното свещенство от най-низшите между човеците бе издигнато в свидетелството на Еровоам, а когато Господ влезе в завет с милеритския адвентизъм, според Петър, милеритите бяха „избран род, царствено свещенство, свят народ, люде придобити, за да възвестявате превъзходствата на Онзи, Който ви призова от тъмнината в Своята чудна светлина“. Светлината, към която милеритите бяха призовани, беше светлината на скъпоценностите на Милър, представени върху двете плочи на Авакум, които бяха предобразени в историята за бунта на Аарон чрез двете плочи на Десетте заповеди. Тъмнината, от която те бяха призовани да излязат, беше тъмнината на Тъмните векове на папското управление, която бе предобразена от тъмнината на египетското робство.

When Christ raised up the temple that had been trodden down by both paganism and papalism, He did so in forty-six years from 1798 to 1844. When he had erected the temple, then as the Messenger of the Covenant, He suddenly came to His temple on October 22, 1844, for He had erected the temple that had been trodden down and destroyed, and He also purified a priesthood that was represented by the tribe of Levi.

Когато Христос издигна храма, който бе потъпкан както от езичеството, така и от папизма, Той стори това за четиридесет и шест години — от 1798 до 1844 г. Когато бе издигнал храма, тогава като Вестителя на завета Той внезапно дойде в Своя храм на 22 октомври 1844 г., защото бе издигнал храма, който бе потъпкан и разрушен, и също така очисти свещенство, представено от Левиевото племе.

> But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:2–4.

> Но кой може да издържи деня на Неговото идване? и кой ще устои, когато се яви? защото Той е като огъня на пречиствач и като сапуна на тепавичарите; И ще седне като пречиствач и очистител на сребро; и ще очисти Левиевите синове, и ще ги претопи като злато и като сребро, за да принесат на Господа принос в правда. Тогава приносът на Юда и Йерусалим ще бъде угоден на Господа, както в древните дни и както в предишните години. Малахия 3:2–4.

On October 22, 1844 Christ suddenly came to His temple and entered into covenant with a people who were represented by the Levitical priesthood, yet by 1863, they had repeated the rebellion of Aaron, and the Millerite priesthood transitioned to the Laodicean priesthood, as represented by Jeroboam’s priesthood of the lowest of men, and Aaron’s dancing fools. Yet the testimony of Jeroboam’s rebellion has a larger testimony of the rebellion of 1863. When Jeroboam inaugurated his false system of worship a prophet from Jerusalem was sent to rebuke Jeroboam’s rebellion, as typified by Millerite Adventism being led to accept the Sabbath of the Ten Commandments as the day of rest.

На 22 октомври 1844 г. Христос внезапно дойде в Своя храм и влезе в завет с един народ, който бе представен от левитското свещенство; но до 1863 г. те бяха повторили бунта на Аарон и милеритското свещенство премина в лаодикийското свещенство, както е представено от свещенството на Еровоам — от най-низшите измежду народа — и от танцуващите безумци на Аарон. И все пак свидетелството за бунта на Еровоам съдържа по-обширно свидетелство за бунта от 1863 г. Когато Еровоам въведе своята лъжлива система на поклонение, един пророк от Йерусалим бе изпратен да изобличи бунта на Еровоам, както това бе предобразено в довеждането на милеритския адвентизъм до приемането на съботата от Десетте заповеди като ден на почивка.

When Adventism accepted the light of the third angel and the sanctuary they represented a rebuke to those Protestants that had rejected the increasing light of the unsealing that began at the time of the end in 1798. Just as ancient Israel had forgotten the Sabbath while in their Egyptian bondage, the church in the wilderness had forgotten the Sabbath by the time 1798 arrived. The increasing light of the judgment-hour message brought by the Millerites ultimately led to the sanctuary and the law of God.

Когато адвентизмът прие светлината на третия ангел и светилището, те представляваха изобличение за онези протестанти, които бяха отхвърлили нарастващата светлина на разпечатването, започнало във времето на края през 1798 година. Както древният Израил беше забравил съботата по време на египетското си робство, така и църквата в пустинята беше забравила съботата до времето, когато настъпи 1798 година. Нарастващата светлина на вестта за часа на съда, донесена от милеристите, в крайна сметка доведе до светилището и Божия закон.

That light arrived on October 22, 1844, and represented a rebuke of false worship to those who had been called to come all the way out of the false doctrines of Catholicism. The worship of the sun is the mark of Catholicism’s authority over the churches who returned to her fold. That rebuke is represented at Jeroboam’s inauguration of his false system of worship.

Тази светлина дойде на 22 октомври 1844 г. и представляваше изобличение на фалшивото поклонение за онези, които бяха призовани да излязат напълно от лъжливите учения на католицизма. Поклонението на слънцето е белегът на властта на католицизма над църквите, които се върнаха в неговото лоно. Това изобличение е представено при въвеждането от Йеровоам на неговата лъжлива система на поклонение.

> And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. And, behold, there came a man of God out of Judah by the word of the Lord unto Bethel: and Jeroboam stood by the altar to burn incense. And he cried against the altar in the word of the Lord, and said, O altar, altar, thus saith the Lord; Behold, a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee. And he gave a sign the same day, saying, This is the sign which the Lord hath spoken; Behold, the altar shall be rent, and the ashes that are upon it shall be poured out. And it came to pass, when king Jeroboam heard the saying of the man of God, which had cried against the altar in Bethel, that he put forth his hand from the altar, saying, Lay hold on him.

> И Йеровоам установи празник в осмия месец, на петнадесетия ден от месеца, подобен на празника, който е в Юда, и принасяше жертви на олтара. Така постъпи той във Ветил, като жертваше на телците, които беше направил; и постави във Ветил свещениците на високите места, които беше устроил. И тъй, на петнадесетия ден от осмия месец, именно в месеца, който беше измислил от собственото си сърце, той принесе жертва на олтара, който беше направил във Ветил; и установи празник за израилевите синове; и принасяше жертви на олтара, и кадеше. И ето, дойде един Божий човек от Юда във Ветил чрез словото Господне; а Йеровоам стоеше при олтара, за да кади. И той извика против олтара чрез словото Господне и каза: Олтарю, олтарю, така казва Господ: Ето, дете ще се роди на Давидовия дом, Йосия по име; и върху тебе той ще принесе свещениците на високите места, които кадят върху тебе, и човешки кости ще бъдат изгорени върху тебе. И даде в същия ден знамение, като каза: Това е знамението, което Господ е говорил: Ето, олтарът ще се разцепи и пепелта, която е върху него, ще се изсипе. И когато цар Йеровоам чу думите на Божия човек, който беше извикал против олтара във Ветил, простря ръката си от олтара, като каза: Хванете го.

> And his hand, which he put forth against him, dried up, so that he could not pull it in again to him. The altar also was rent, and the ashes poured out from the altar, according to the sign which the man of God had given by the word of the Lord. And the king answered and said unto the man of God, Intreat now the face of the Lord thy God, and pray for me, that my hand may be restored me again. And the man of God besought the Lord, and the king’s hand was restored him again, and became as it was before. And the king said unto the man of God, Come home with me, and refresh thyself, and I will give thee a reward. And the man of God said unto the king, If thou wilt give me half thine house, I will not go in with thee, neither will I eat bread nor drink water in this place: For so was it charged me by the word of the Lord, saying, Eat no bread, nor drink water, nor turn again by the same way that thou camest. So he went another way, and returned not by the way that he came to Bethel. 1 Kings 12:32–13:10.

> И ръката му, която простря против него, изсъхна, така че не можеше да я прибере към себе си. Олтарът също се разцепи и пепелта се изсипа от олтара, според знамението, което Божият човек бе дал чрез словото Господне. И царят отговори и каза на Божия човек: Умоли сега лицето на Господа, твоя Бог, и помоли се за мене, за да ми се възстанови ръката отново. И Божият човек умоли Господа, и ръката на царя му се възстанови отново и стана както преди. И царят каза на Божия човек: Ела у дома с мене и се подкрепи, и ще ти дам награда. А Божият човек каза на царя: Ако ми дадеш половината от дома си, няма да вляза с тебе, нито ще ям хляб, нито ще пия вода на това място; защото така ми бе заповядано чрез словото Господне, като ми бе казано: Не яж хляб, нито пий вода, нито се връщай по същия път, по който си дошъл. И така той си отиде по друг път и не се върна по пътя, по който бе дошъл във Ветил. 3 Царе 12:32–13:10.

Along with the rebellion of the golden calves in the testimony of Aaron and Jeroboam, the actual inauguration of the false system of worship that Jeroboam ordained is included in his testimony. That inauguration represents the distinction between the worship that was to be carried out in Jerusalem, and Jeroboam’s counterfeit system. From 1798 through to 1844, the Lord brought his people out of the darkness of papal rule into the marvelous prophetic light represented by the three angels of Revelation fourteen. The Protestant churches rejected that light and in so doing became the daughters of Catholicism in 1844.

Наред с бунта на златните телци в свидетелството на Аарон и Еровоам, в неговото свидетелство е включено и самото учредяване на фалшивата система на поклонение, която Еровоам постанови. Това учредяване представя разграничението между поклонението, което трябваше да се извършва в Ерусалим, и подправената система на Еровоам. От 1798 до 1844 година Господ извеждаше Своя народ от тъмнината на папското управление в чудната пророческа светлина, представена от трите ангела от Откровение четиринадесета глава. Протестантските църкви отхвърлиха тази светлина и, като сториха това, през 1844 година станаха дъщерите на католицизма.

Jeroboam’s worship typified the Catholic system of worship, and in his story the northern kingdom of Israel represents the false system of Catholicism that the Protestants of Millerite history chose to remain in. The symbol of that system is the worship of the sun.

Поклонението на Йеровоам предобразяваше католическата система на богослужение, а в неговата история северното царство на Израил представлява лъжливата система на католицизма, в която протестантите от милеритската история избраха да останат. Символът на тази система е поклонението на слънцето.

The faithful and wise virgins that entered into the Most Holy Place on October 22, 1844, represented a rebuke to the Protestants who had just returned to the influence of Catholicism, and became the daughters of Rome. In the inauguration of Jeroboam’s counterfeit system of worship a prophet came from Judah and rebuked Jeroboam, thus typifying the faithful virgins who entered into the Most Holy Place and were led to recognize the law of God. The story of that prophet and his rebuke to Jeroboam is highly informative when considering the rebellion of 1863, yet the story needs to wait until an ending is placed along with a beginning.

Верните и мъдрите девици, които влязоха в Пресветото място на 22 октомври 1844 г., представляваха изобличение за протестантите, които току-що се бяха завърнали под влиянието на католицизма и бяха станали дъщери на Рим. При установяването на подправената богослужебна система на Еровоам един пророк дойде от Юда и изобличи Еровоам, като по този начин предобразяваше верните девици, които влязоха в Пресветото място и бяха водени да признаят Божия закон. Разказът за този пророк и неговото изобличение към Еровоам е твърде поучителен, когато се разглежда бунтът от 1863 г., но този разказ трябва да почака, докато към едно начало не бъде положен и един край.

The beginnings of ancient Israel, Jeroboam’s kingdom, and modern Israel all align and together they provide three witnesses of the end of the earth beast of Revelation thirteen, at the soon-coming Sunday law. The faithful of Millerite Adventism on October 22, 1844, became the true Protestant horn of the earth beast, and they did so in the history which began at the time of the end in 1798. 1798 was the beginning of the sixth kingdom of Bible prophecy, the United States, and the establishment of the true Protestant horn of Adventism in the United States. In that beginning history represents the ending history of the United States, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Началата на древния Израил, царството на Еровоам и съвременният Израил се съгласуват и заедно дават три свидетелства за края на земния звяр от Откровение тринадесета глава при скоро предстоящия неделен закон. Верните на милеритския адвентизъм на 22 октомври 1844 г. станаха истинският протестантски рог на земния звяр и направиха това в историята, която започна във времето на края през 1798 г. 1798 г. беше началото на шестото царство от библейското пророчество — Съединените щати — и установяването на истинския протестантски рог на адвентизма в Съединените щати. В тази начална история е представена заключителната история на Съединените щати, защото Исус винаги онагледява края на едно нещо с началото на нещо.

The three beginning witnesses of ancient, modern and Jeroboam’s Israel illustrate the end of the earth beast, but there is also another ending that needs to be put in place in advance of laying out the testimony of the prophet that came from Judah and rebuked Jeroboam. The ending history that needs to be included is the ending of the northern and southern kingdoms of Israel as represented by the prophet Ezekiel.

Трите първоначални свидетелства за древния, съвременния и Израиля на Еровоам илюстрират края на земния звяр, но има и още един край, който трябва да бъде изложен предварително, преди да бъде представено свидетелството на пророка, който дойде от Юда и смъмри Еровоам. Крайната история, която трябва да бъде включена, е краят на северното и южното царство на Израил, както е представен от пророк Езекиил.

It should not be forgotten that what we are now illustrating is that the rebellion of 1863 is marked by the first abomination of Ezekiel chapter eight, which was the image of jealousy. Once we address the ending of the northern and southern kingdoms as represented by Ezekiel we will have more than enough evidence to uphold that the rebellion of 1863 was illustrated by Aaron and Jeroboam’s rebellion, and that it identifies the beginning of the first of four generations of Laodicean Adventism.

Не бива да се забравя, че това, което сега онагледяваме, е, че бунтът от 1863 г. е белязан от първата мерзост от осма глава на Езекиил, която беше образът на ревността. Щом разгледаме края на северното и южното царство, както е представен от Езекиил, ще разполагаме с повече от достатъчно доказателства, за да потвърдим, че бунтът от 1863 г. е бил онагледен чрез бунта на Аарон и Йеровоам и че той обозначава началото на първото от четирите поколения лаодикийски адвентизъм.

We will continue this study in the next article.

Ще продължим това изследване в следващата статия.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. And when the children of thy people shall speak unto thee, saying, Wilt thou not shew us what thou meanest by these? Say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the stick of Joseph, which is in the hand of Ephraim, and the tribes of Israel his fellows, and will put them with him, even with the stick of Judah, and make them one stick, and they shall be one in mine hand. And the sticks whereon thou writest shall be in thine hand before their eyes. And say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the children of Israel from among the heathen, whither they be gone, and will gather them on every side, and bring them into their own land:

> И словото Господне дойде отново към мене и рече: И ти, сине човешки, вземи си една пръчка и напиши на нея: За Юда и за израилевите синове, негови съучастници; после вземи друга пръчка и напиши на нея: За Йосиф, пръчката на Ефрем, и за целия Израилев дом, негови съучастници. И съедини ги една с друга в една пръчка; и те ще станат едно в ръката ти. И когато синовете на твоя народ ти говорят, казвайки: Няма ли да ни покажеш какво означава това за тебе? кажи им: Така казва Господ Бог: Ето, Аз ще взема пръчката на Йосиф, която е в ръката на Ефрем, и Израилевите племена, негови съдружници, и ще ги присъединя към нея, именно към пръчката на Юда, и ще ги направя една пръчка, и те ще бъдат едно в Моята ръка. А пръчките, върху които пишеш, нека бъдат в ръката ти пред очите им. И им кажи: Така казва Господ Бог: Ето, Аз ще взема израилевите синове измежду народите, където са отишли, и ще ги събера отвсякъде, и ще ги доведа в собствената им земя:

> And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. And the heathen shall know that I the Lord do sanctify Israel, when my sanctuary shall be in the midst of them for evermore. Ezekiel 37:15–28.

> И ще ги направя един народ в земята, върху Израилевите планини; и един цар ще бъде цар на всички тях; и те вече няма да бъдат два народа, нито ще се разделят вече на две царства. Нито ще се оскверняват вече с идолите си, нито с мерзостите си, нито с каквито и да било свои престъпления; но Аз ще ги избавя от всички техни обиталища, в които са съгрешили, и ще ги очистя; така те ще бъдат Мой народ, и Аз ще бъда техен Бог. И слугата Ми Давид ще бъде цар над тях; и всички те ще имат един пастир; ще ходят и по Моите съдби, и ще пазят наредбите Ми, и ще ги изпълняват. И ще живеят в земята, която дадох на слугата Си Яков, в която живяха бащите ви; и ще живеят в нея, те, и чадата им, и чадата на чадата им довека; и слугата Ми Давид ще бъде техен княз довека. Освен това ще сключа с тях завет на мир; той ще бъде вечен завет с тях; и ще ги утвърдя, и ще ги умножа, и ще поставя светилището Си всред тях довека. И скинията Ми ще бъде с тях; да, Аз ще бъда техен Бог, и те ще бъдат Мой народ. И народите ще познаят, че Аз, Господ, освещавам Израиля, когато светилището Ми бъде всред тях довека. Езекиил 37:15–28.

Back to Articles