Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fourteen

Книгата на Даниил — сто и четиринадесетата

The Last Generation: Unveiling Ezekiel’s Prophetic Fulfillment and the Sealing of the 144,000

Последното поколение: Разкриването на пророческото изпълнение на Езекиил и запечатването на 144 000

Author

Jeff Pippenger

Published

March 3, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The generation that witnessed the arrival of the third woe, on September 11, 2001 is the last generation of earth’s history. The passage from Ezekiel which confirms this truth was understood by the Millerites as directly connected with the parable of the ten virgins, and therefore Habakkuk chapter two. In that history, the vision of Habakkuk chapter two, that would “no longer tarry,” and which was fulfilled on October 22, 1844, prefigured the soon-coming Sunday law in the United States. But Ezekiel’s prediction of the vision that would no longer be prolonged is perfectly fulfilled in the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which began with the arrival of the third woe, on September 11, 2001.

Поколението, което стана свидетел на пристигането на третото горко на 11 септември 2001 г., е последното поколение в историята на земята. Пасажът от Езекиил, който потвърждава тази истина, бе разбран от милеритите като пряко свързан с притчата за десетте девици и следователно с втора глава на Авакум. В тази история видението от втора глава на Авакум, което „нямаше вече да се бави“ и което се изпълни на 22 октомври 1844 г., предизобразяваше близко предстоящия неделен закон в Съединените щати. Но предсказанието на Езекиил за видението, което нямаше вече да бъде отлагано, се изпълнява съвършено в историята на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди, започнало с пристигането на третото горко на 11 септември 2001 г.

> And the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, what is that proverb that ye have in the land of Israel, saying, The days are prolonged, and every vision faileth? Tell them therefore, Thus saith the Lord God; I will make this proverb to cease, and they shall no more use it as a proverb in Israel; but say unto them, The days are at hand, and the effect of every vision. For there shall be no more any vain vision nor flattering divination within the house of Israel. For I am the Lord: I will speak, and the word that I shall speak shall come to pass; it shall be no more prolonged: for in your days, O rebellious house, will I say the word, and will perform it, saith the Lord God. Again the word of the Lord came to me, saying, Son of man, behold, they of the house of Israel say, The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off. Therefore say unto them, Thus saith the Lord God; There shall none of my words be prolonged any more, but the word which I have spoken shall be done, saith the Lord God. Ezekiel 12:21–28.

> И словото Господне дойде към мене и рече: Сине човешки, що е тая притча, която имате в Израилевата земя и казвате: Дните се продължават и всяко видение пропада? Затова им кажи: Така казва Господ Иеова: Ще направя тая притча да престане, и няма вече да я употребяват като притча в Израил; а им кажи: Дните наближиха и изпълнението на всяко видение. Защото не ще има вече никакво суетно видение, нито ласкателно врачуване сред Израилевия дом. Защото Аз съм Господ; ще говоря, и словото, което ще изрека, ще се сбъдне; няма вече да се отлага; защото във вашите дни, о, бунтовен доме, ще изрека словото и ще го изпълня, казва Господ Иеова. И пак словото Господне дойде към мене и рече: Сине човешки, ето, Израилевият дом казва: Видението, което той вижда, е за много дни напред, и той пророкува за далечни времена. Затова им кажи: Така казва Господ Иеова: Нито едно от Моите слова няма вече да се отлага, но словото, което съм изрекъл, ще се изпълни, казва Господ Иеова. Езекиил 12:21–28.

All the prophets speak of the last days, and the “vain vision” and “flattering divination” “within the house of Israel,” is the counterfeit latter rain, a “peace and safety” message, which argues that “the vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off.” This is the “debate” of Habakkuk, for those who present the “vain vision,” argue against “the vision he seeth”. They claim that “The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off.” The messengers of the peace and safety message claim, “the days are prolonged, and every vision faileth,” after all did not he predict July 18, 2020? The messengers of the “vain vision” are also identified by Ezekiel in the first two verses of the chapter.

Всички пророци говорят за последните дни, а „суетното видение“ и „ласкателното гадание“ „сред дома Израилев“ е фалшивият късен дъжд, вест за „мир и безопасност“, която твърди, че „видението, което той вижда, е за много дни напред, и че пророкува за далечни времена“. Това е „спорът“ на Авакум, защото онези, които представят „суетното видение“, спорят против „видението, което той вижда“. Те твърдят, че „видението, което той вижда, е за много дни напред, и че пророкува за далечни времена“. Вестителите на вестта за мир и безопасност заявяват: „дните се продължават и всяко видение пропада“; в края на краищата, нима той не предсказа 18 юли 2020 г.? Вестителите на „суетното видение“ са също така посочени от Езекиил в първите два стиха на главата.

> The word of the Lord also came unto me, saying, Son of man, thou dwellest in the midst of a rebellious house, which have eyes to see, and see not; they have ears to hear, and hear not: for they are a rebellious house. Ezekiel 12:1, 2.

> И словото Господне дойде още към мен и каза: Сине човешки, ти живееш сред бунтовен дом, които имат очи да виждат, а не виждат; имат уши да чуват, а не чуват; защото са бунтовен дом. Езекиил 12:1, 2.

The prophets all agree with each other, and all speak of the last days, and when Christ addressed the quibbling Jews in the history of His ministry He quoted Isaiah to identify the quibbling Jews who were then being divorced from God, as having eyes to see, yet seeing not, and ears to hear, yet hearing not. Now as then, Ezekiel is addressing Laodicean Adventism’s scornful men, the quibbling Jews of our day, who propose a peace and safety message in opposition to the message of the latter rain. Jesus was governed by the rules He placed into His Word, so His predictions are also addressing the last days more specifically than the days in which he addressed the quibbling Jews.

Пророците са в пълно съгласие помежду си и всички говорят за последните дни; и когато Христос се обърна към заядливите юдеи в историята на Своето служене, Той цитира Исая, за да посочи заядливите юдеи, които тогава бяха развеждани с Бога, като имащи очи да виждат, но да не виждат, и уши да чуват, но да не чуват. Сега, както и тогава, Езекил се обръща към присмивателните мъже на Лаодикийския адвентизъм, заядливите юдеи на нашето време, които предлагат вест за мир и безопасност в противопоставяне на вестта на късния дъжд. Исус се ръководеше от правилата, които Сам вложи в Своето Слово, така че Неговите предсказания също се отнасят към последните дни по-определено, отколкото към дните, в които Той се обърна към заядливите юдеи.

> Therefore speak I to them in parables: because they seeing see not; and hearing they hear not, neither do they understand. And in them is fulfilled the prophecy of Esaias, which saith, By hearing ye shall hear, and shall not understand; and seeing ye shall see, and shall not perceive: For this people’s heart is waxed gross, and their ears are dull of hearing, and their eyes they have closed; lest at any time they should see with their eyes and hear with their ears, and should understand with their heart, and should be converted, and I should heal them. But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Matthew 13:13–17.

> Затова им говоря с притчи, защото, като гледат, не виждат; и като слушат, не чуват, нито разбират. И в тях се изпълнява пророчеството на Исаия, което казва: „С уши ще слушате и няма да разберете; и с очи ще гледате и няма да видите. Защото сърцето на този народ е закоравяло, и с ушите си тежко чуват, и очите си са затворили; да не би някога да видят с очите си и да чуят с ушите си, и да разберат със сърцето си, и да се обърнат, и Аз да ги изцеля.“ А блажени са вашите очи, защото виждат; и вашите уши, защото чуват. Защото истина ви казвам, че мнозина пророци и праведници са пожелали да видят това, което вие виждате, и не са го видели; и да чуят това, което вие чувате, и не са го чули. Матей 13:13–17.

The phenomenon of a people who hear, yet don’t hear, and see, but don’t see, is the characteristic of a former people of God who are in the process of being passed by. That prophetic phenomenon is a fulfillment of Isaiah’s prophecy of such a situation. As with all prophets, Isaiah, along with Christ, is speaking of the last days.

Явлението на народ, който слуша, а не чува, и гледа, а не вижда, е характерна особеност на един бивш Божий народ, който е в процес на отминаване. Това пророческо явление е изпълнение на Исаевото пророчество за такова състояние. Както при всички пророци, Исаия, заедно с Христос, говори за последните дни.

> In the year that king Uzziah died I saw also the Lord sitting upon a throne, high and lifted up, and his train filled the temple. Above it stood the seraphims: each one had six wings; with twain he covered his face, and with twain he covered his feet, and with twain he did fly. And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. And the posts of the door moved at the voice of him that cried, and the house was filled with smoke. Then said I, Woe is me! for I am undone; because I am a man of unclean lips, and I dwell in the midst of a people of unclean lips: for mine eyes have seen the King, the Lord of hosts. Then flew one of the seraphims unto me, having a live coal in his hand, which he had taken with the tongs from off the altar: And he laid it upon my mouth, and said, Lo, this hath touched thy lips; and thine iniquity is taken away, and thy sin purged. Also I heard the voice of the Lord, saying, Whom shall I send, and who will go for us? Then said I, Here am I; send me. And he said, Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; and see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, and make their ears heavy, and shut their eyes; lest they see with their eyes, and hear with their ears, and understand with their heart, and convert, and be healed. Isaiah 6:1–10.

> В годината, когато умря цар Озия, видях Господа седнал на престол, висок и издигнат, и полите на одеждата Му изпълваха храма. Над Него стояха серафими; всеки имаше по шест крила: с две покриваше лицето си, с две покриваше нозете си и с две летеше. И викаха един към друг и казваха: Свят, свят, свят е Господ на Силите; цялата земя е пълна с Неговата слава. И праговете на вратите се разтърсиха от гласа на онзи, който викаше, и домът се изпълни с дим. Тогава казах: Горко ми! защото загинах; понеже съм човек с нечисти устни и живея сред народ с нечисти устни; защото очите ми видяха Царя, Господа на Силите. Тогава долетя при мен един от серафимите, като държеше в ръката си жив въглен, който беше взел с клещи от жертвеника. И го допря до устата ми и каза: Ето, това се допря до устните ти; и беззаконието ти се отне, и грехът ти се очисти. После чух гласа на Господа, Който казваше: Кого да изпратя и кой ще отиде за Нас? Тогава казах: Ето ме, изпрати мен. А Той каза: Иди и кажи на този народ: Слушайте наистина, но не разбирайте; и гледайте наистина, но не проумявайте. Направи сърцето на този народ тлъсто, и ушите им утежни, и очите им затвори; да не би да видят с очите си, и да чуят с ушите си, и да разберат със сърцето си, и да се обърнат, и да бъдат изцелени. Исая 6:1–10.

Isaiah, Ezekiel and Christ are all representing those who are being sealed in the last days, during the latter rain, when the true and false message of the latter rain is being debated, in fulfillment of Habakkuk chapter two. According to Jesus, in the time period when this is fulfilled, the righteous are “seeing” the parables, which is a symbol of prophecy. The “wise” are understanding the prophetic message of the latter rain, but those represented by the quibbling Jews do not see or hear, and according to Ezekiel they present a peace and safety message arguing that the fulfillment of the predictions are far off in the future. They do not deny the predictions; the quibbling Jews gave lip-service to the prediction of the coming Messiah; but they simply placed the event into the far-off future. Yet Jesus pronounced a blessing upon those who would “see” the prophetic message of their time.

Исая, Езекиил и Христос всички представят онези, които биват запечатвани в последните дни, по време на късния дъжд, когато истинската и лъжливата вест за късния дъжд се разискват в изпълнение на втора глава от Авакум. Според Исус, в периода, когато това се изпълнява, праведните „виждат“ притчите, което е символ на пророчество. „Мъдрите“ разбират пророческата вест за късния дъжд, но онези, представени от заядливите юдеи, не виждат и не чуват, и според Езекиил те представят вест за мир и безопасност, като твърдят, че изпълнението на предсказанията е далеч в бъдещето. Те не отричат предсказанията; заядливите юдеи отдаваха само словесна почит на предсказанието за идващия Месия; но просто отлагаха събитието в далечното бъдеще. И все пак Исус произнесе благословение върху онези, които биха „видели“ пророческата вест за своето време.

In Christ’s day it was the message that arrived at His baptism, when the Holy Spirit descended. The descent of the Holy Spirit at His baptism prefigured the descent of the angel of Revelation ten on August 11, 1840. The divine descent in either history marked the arrival of the present truth message of that age, for Jesus it was the message of His death and resurrection, as represented by His baptism. For the Millerites it was the message of Islam of the first and second woes that confirmed the testing message of time-prophecy. Both of those histories align with the arrival of the testing message of the latter rain on September 11, 2001. This is why Sister White records the following:

В дните на Христос това беше вестта, която дойде при Неговото кръщение, когато Светият Дух слезе. Слизането на Светия Дух при Неговото кръщение предобразяваше слизането на ангела от Откровение 10 на 11 август 1840 г. Божественото слизане и в двете истории бележеше идването на вестта на настоящата истина за онази епоха; за Исус това беше вестта за Неговата смърт и възкресение, представени чрез Неговото кръщение. За милеритите това беше вестта за исляма от първото и второто горко, която потвърди изпитващата вест на времепророчеството. И двете тези истории се съгласуват с идването на изпитващата вест на късния дъжд на 11 септември 2001 г. Ето защо сестра Уайт записва следното:

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> „Всички вестѝ, дадени от 1840 до 1844 г., трябва и сега да бъдат представяни с убедителна сила, защото има мнозина, които са изгубили ориентирите си. Вестите трябва да отидат до всички църкви. “

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> „Христос каза: „Блажени са вашите очи, защото виждат; и вашите уши, защото чуват. Защото истина ви казвам, че мнозина пророци и праведни мъже са пожелали да видят онова, което вие виждате, и не са го видели; и да чуят онова, което вие чувате, и не са го чули“ [Матей 13:16, 17]. Блажени са очите, които видяха нещата, видени през 1843 и 1844 година.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.

> „Вестта бе дадена. И не бива да има никакво забавяне в нейното повтаряне, защото белезите на времето се изпълняват; заключителното дело трябва да бъде извършено. Велико дело ще бъде извършено за кратко време. Скоро, по Божие определение, ще бъде дадена вест, която ще се разрасне в силен вик. Тогава Даниил ще застане в своя дял, за да даде своето свидетелство.

> “The attention of our churches must be aroused. We are standing upon the borders of the greatest event in the world’s history, and Satan must not have power over the people of God, causing them to sleep on. The papacy will appear in its power. All must now arouse and search the Scriptures, for God will make known to His faithful ones what shall be in the last time. The word of the Lord is to come to His people in power. . . .

> „Вниманието на нашите църкви трябва да бъде пробудено. Ние стоим на прага на най-великото събитие в историята на света и на Сатана не бива да се позволи да има власт над Божия народ, така че да го приспи. Папството ще се яви в своята сила. Всички сега трябва да се събудят и да изследват Писанията, защото Бог ще открие на Своите верни какво ще бъде в последното време. Словото Господне трябва да дойде при Неговия народ със сила....“

> “This is what has been presented to me—that we are asleep, and do not know the time of our visitation. But if we humble ourselves before God, and seek Him with the whole heart, He will be found of us.” Manuscript Releases, volume 21, 436–438.

> „Това ми бе представено — че ние спим и не знаем времето на нашето посещение. Но ако се смирим пред Бога и Го потърсим с цялото си сърце, Той ще се намери от нас.“ Manuscript Releases, том 21, 436–438.

The message that has been typified by the present truth message of the Messiah in Christ’s history, and the present truth message of 1840 to 1844, point forward to the last days when the Millerite message is repeated. Those in the histories represented as being unable to “see and hear” “do not know the time of their visitation.” When Isaiah presents the first reference of the messengers of the counterfeit message of the latter rain, who see, but don’t see, he marks the time when this period begins, the period which Sister White said, “a message of God’s appointment that will swell into a loud cry.” “God’s appointment” represents a specific time when the message would arrive, and in verse three of Isaiah chapter six, Isaiah pinpoints that time.

Вестта, която е била предобразена чрез вестта на настоящата истина за Месията в историята на Христос и чрез вестта на настоящата истина от 1840 до 1844 г., сочи напред към последните дни, когато милеристката вест се повтаря. Онези в историите, представени като неспособни да „видят и чуят“, „не познават времето, когато са били посетени“. Когато Исая представя първото споменаване на вестителите на фалшивата вест на късния дъжд, които виждат, но не виждат, той отбелязва времето, когато започва този период — периодът, за който сестра Уайт каза: „вест от Божие назначение, която ще се разрасне в силен вик“. „Божие назначение“ представлява определено време, когато вестта щеше да дойде, и в третия стих на шеста глава на Исая Исая точно посочва това време.

> And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. Isaiah 6:3.

> И викаха един към друг и казваха: Свят, свят, свят е Господ на Силите; цялата земя е пълна с Неговата слава. Исая 6:3.

Sister White identifies that when the angels cry one to another, “Holy, Holy, Holy” in the passage where Isaiah represents those who have eyes, that see, but do not see, it is fulfilled on September 11, 2001.

Сестра Уайт посочва, че когато ангелите викат един към друг: „Свет, свет, свет“ в пасажа, където Исая представя онези, които имат очи да виждат, но не виждат, това се изпълнява на 11 септември 2001 г.

> “As they [the angels] see the future, when the whole earth shall be filled with His glory, the triumphant song of praise is echoed from one to another in melodious chant, ‘Holy, holy, holy, is the Lord of Hosts.’ They are fully satisfied to glorify God; and in His presence, beneath His smile of approbation, they wish for nothing more. In bearing His image, in doing His service and worshiping Him, their highest ambition is fully reached.” Review and Herald, December 22, 1896.

> „Когато те [ангелите] виждат бъдещето, когато цялата земя ще бъде изпълнена с Неговата слава, победната песен на хвала отеква от един към друг в мелодично пеене: „Свят, свят, свят е Господ на Силите.“ Те са напълно удовлетворени да прославят Бога; и в Неговото присъствие, под усмивката на Неговото благоволение, не желаят нищо повече. В това да носят Неговия образ, да вършат Неговата служба и да Му се покланят, тяхното най-висше стремление е напълно постигнато.“ Review and Herald, December 22, 1896.

On September 11, 2001 the sealing of the one hundred and forty-four thousand began, and the latter rain began to sprinkle, and Habakkuk’s debate began as the parable of the ten virgins was being repeated. At that point Ezekiel’s prophecy met its perfect fulfillment. The prophetic Word will no longer be delayed, and the generation that witnessed September 11, 2001 is the last generation of planet earth, for the vision at the end of Adventism announces the close of probation at the second coming of Christ. A second witness to this fact is found in the book of Luke, chapter twenty-one.

На 11 септември 2001 година започна запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди, и късният дъжд започна да ръси, и спорът на Авакум започна, докато притчата за десетте девици се повтаряше. В този момент пророчеството на Езекиил достигна своето съвършено изпълнение. Пророческото Слово повече няма да се бави, а поколението, което стана свидетел на 11 септември 2001 година, е последното поколение на планетата Земя, защото видението в края на адвентизма възвестява приключването на благодатното време при второто пришествие на Христос. Второ свидетелство за този факт се намира в книгата на Лука, глава двадесет и първа.

> Verily I say unto you, This generation shall not pass away, till all be fulfilled. Heaven and earth shall pass away: but my words shall not pass away. Luke 21:32, 33.

> Истина ви казвам: това поколение няма да премине, докато всичко не се изпълни. Небето и земята ще преминат, но Моите думи няма да преминат. Лука 21:32, 33.

In Luke chapter twenty-one Jesus identifies the last generation of earth’s history. He has just given an overview of a progressive history from the destruction of Jerusalem in the year 70, all the way through Millerite history. He then drops out of the narrative of directly identifying prophetic history and presents a parable that simply repeats and enlarges upon the prophetic history He presented. He thus provided two internal witnesses to the same narrative, and He concluded by identifying that the “generation” that witnessed these events would live until His return, thus by context identifying the generation that is represented by the one hundred and forty-four thousand.

В двадесет и първа глава на Лука Исус посочва последното поколение в земната история. Той току-що е дал обзор на една прогресивна история — от разрушаването на Ерусалим през 70-та година чак до милеритската история. След това Той се оттегля от повествованието, в което пряко обозначава пророческата история, и представя една притча, която просто повтаря и разширява вече изложената от Него пророческа история. Така Той предоставя две вътрешни свидетелства за едно и също повествование и завършва, като посочва, че „поколението“, което е станало свидетел на тези събития, ще живее до Неговото завръщане, като по този начин в контекста определя поколението, представено от сто четиридесет и четирите хиляди.

The history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand is the final generation, and they do not taste death, even though they live in the time when heaven and earth pass away.

Историята на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди е историята на последното поколение, и те не вкусват смърт, въпреки че живеят във времето, когато небето и земята преминават.

> But the day of the Lord will come as a thief in the night; in the which the heavens shall pass away with a great noise, and the elements shall melt with fervent heat, the earth also and the works that are therein shall be burned up. Seeing then that all these things shall be dissolved, what manner of persons ought ye to be in all holy conversation and godliness, Looking for and hasting unto the coming of the day of God, wherein the heavens being on fire shall be dissolved, and the elements shall melt with fervent heat? 2 Peter 3:10–12.

> Но Господният ден ще дойде като крадец през нощта; в който небесата ще преминат с голям шум, и стихиите, нажежени от силен огън, ще се разпаднат, а земята и делата по нея ще изгорят. И тъй, понеже всичко това ще се разруши, какви трябва да бъдете вие в свят живот и благочестие, като очаквате и ускорявате идването на Божия ден, в който небесата, пламнали, ще се разпаднат, и стихиите, нажежени от силен огън, ще се стопят? 2 Петрово 3:10–12.

The second coming of Christ was represented at the transfiguration of Christ.

Второто пришествие на Христос бе представено при Христовото преображение.

> “Moses upon the mount of transfiguration was a witness to Christ’s victory over sin and death. He represented those who shall come forth from the grave at the resurrection of the just. Elijah, who had been translated to heaven without seeing death, represented those who will be living upon the earth at Christ’s second coming, and who will be ‘changed, in a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump;’ when ‘this mortal must put on immortality,’ and ‘this corruptible must put on incorruption.’ 1 Corinthians 15:51–53. Jesus was clothed with the light of heaven, as He will appear when He shall come ‘the second time without sin unto salvation.’ For He will come ‘in the glory of His Father with the holy angels.’ Hebrews 9:28; Mark 8:38. The Saviour’s promise to the disciples was now fulfilled. Upon the mount the future kingdom of glory was represented in miniature,—Christ the King, Moses a representative of the risen saints, and Elijah of the translated ones.” The Desire of Ages, 421.

> „Моисей на планината на преображението беше свидетел за победата на Христос над греха и смъртта. Той представляваше онези, които ще излязат от гроба при възкресението на праведните. Илия, който беше взет на небето, без да види смърт, представляваше онези, които ще бъдат живи на земята при второто идване на Христос и които ще бъдат „променени, в един миг, в мигване на око, при последната тръба“; когато „това смъртно трябва да се облече в безсмъртие“ и „това тленно трябва да се облече в нетление“. 1 Коринтяни 15:51–53. Исус беше облечен със светлината на небето, както ще се яви, когато дойде „втори път, не за грях, а за спасение“. Защото Той ще дойде „в славата на Своя Отец със светите ангели“. Евреи 9:28; Марк 8:38. Обещанието на Спасителя към учениците сега се изпълни. На планината бъдещото царство на славата беше представено в умален вид — Христос, Царят, Моисей като представител на възкръсналите светии и Илия — на взетите живи.“ Копнежът на вековете, 421.

Elijah, who did not die, represents the one hundred and forty-four thousand who do not die, and Moses represents those that do die. In the last days those two classes are represented in Revelation chapter seven, as the one hundred and forty-four thousand and the great multitude. When the fifth seal is opened in Revelation chapter six, those that were murdered by the papacy during the Dark Ages are given white robes.

Илия, който не умря, представлява сто четиридесет и четирите хиляди, които не умират, а Моисей представлява онези, които умират. В последните дни тези две групи са представени в Откровение, глава седма, като сто четиридесет и четирите хиляди и голямото множество. Когато петият печат е отворен в Откровение, глава шеста, на онези, които са били убити от папството през Тъмните векове, се дават бели дрехи.

> “‘And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: and they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, Holy and true, doest Thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth? And white robes were given unto every one of them [They were pronounced pure and holy]; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled’ [Revelation 6:9–11]. Here were scenes presented to John that were not in reality but that which would be in a period of time in the future.” Manuscript Releases, volume 20, 197.

> „И когато отвори петия печат, видях под олтара душите на онези, които бяха заклани за Божието слово и за свидетелството, което държаха; и те извикаха със силен глас, казвайки: Докога, о, Владико, свети и истинни, не съдиш и не отмъщаваш за нашата кръв на онези, които живеят на земята? И на всеки един от тях бяха дадени бели дрехи [Те бяха обявени за чисти и свети]; и беше им казано да почиват още малко време, докато се изпълни и числото на техните съслужители и братя, които щяха да бъдат убити, както и те бяха“ [Откровение 6:9–11]. Тук на Йоан бяха представени сцени не такива, каквито бяха в действителност, а такива, каквито щяха да бъдат в един бъдещ период от време.“ Manuscript Releases, том 20, 197.

The martyrs are asking when God would avenge their murder. A martyr had the faith of Jesus before he was murdered, for it was the manifestation of that very faith that prompted the papacy to murder him. White robes represent the righteousness of Christ, but the white robes given to these souls who had been murdered, was given to them after their martyrdom. The robes are a symbol of martyrdom, not simply the righteousness of Christ. A martyr has the robe of Christ righteousness before he is murdered. The great multitude in Revelation seven are given white robes, thus representing those who die during the coming Sunday law bloodbath. Thus the one hundred and forty-four thousand are represented by Elijah and the faithful who die in the Lord by Moses at the mount of transfiguration.

Мъчениците питат кога Бог ще отмъсти за тяхното убийство. Един мъченик е имал вярата на Исус, преди да бъде убит, защото именно проявлението на тази вяра е подбудило папството да го убие. Белите одежди представляват Христовата правда, но белите одежди, дадени на тези души, които са били убити, им бяха дадени след тяхното мъченичество. Одеждите са символ на мъченичество, а не просто на Христовата правда. Един мъченик има одеждата на Христовата правда, преди да бъде убит. На голямото множество в Откровение седма глава са дадени бели одежди, като по този начин се представят онези, които умират по време на предстоящата кървава баня, свързана със закона за неделята. Така сто четиридесет и четирите хиляди са представени чрез Илия, а верните, които умират в Господа — чрез Мойсей на планината на преображението.

The one hundred and forty-four thousand are the generation that does not die, and they are the generation which Christ is referring to that are alive when the heavens and earth pass away in Luke chapter twenty-one.

Сто четиридесет и четирите хиляди са поколението, което не умира, и те са поколението, за което Христос говори, че е живо, когато небето и земята преминат в двадесет и първа глава на Евангелието според Лука.

We will continue this study in the next article.

Ще продължим това изследване в следващата статия.

> “The murder of Abel was the first example of the enmity that God had declared would exist between the serpent and the seed of the woman—between Satan and his subjects and Christ and His followers. Through man’s sin, Satan had gained control of the human race, but Christ would enable them to cast off his yoke. Whenever, through faith in the Lamb of God, a soul renounces the service of sin, Satan’s wrath is kindled. The holy life of Abel testified against Satan’s claim that it is impossible for man to keep God’s law. When Cain, moved by the spirit of the wicked one, saw that he could not control Abel, he was so enraged that he destroyed his life. And wherever there are any who will stand in vindication of the righteousness of the law of God, the same spirit will be manifested against them. It is the spirit that through all the ages has set up the stake and kindled the burning pile for the disciples of Christ. But the cruelties heaped upon the follower of Jesus are instigated by Satan and his hosts because they cannot force him to submit to their control. It is the rage of a vanquished foe. Every martyr of Jesus has died a conqueror. Says the prophet, “They overcame him [‘that old serpent, called the devil, and Satan’] by the blood of the Lamb, and by the word of their testimony; and they loved not their lives unto the death.’ Revelation 12:11, 9.” Patriarchs and Prophets, 77.

> „Убийството на Авел беше първият пример за враждата, която Бог беше заявил, че ще съществува между змията и семето на жената — между Сатана и неговите поданици, и Христос и Неговите последователи. Чрез греха на човека Сатана беше придобил власт над човешкия род, но Христос щеше да им даде възможност да отхвърлят неговото иго. Винаги когато, чрез вяра в Божия Агнец, някоя душа се отрече от служенето на греха, гневът на Сатана се разпалва. Святият живот на Авел свидетелстваше против твърдението на Сатана, че е невъзможно човек да пази Божия закон. Когато Каин, подбуден от духа на нечестивия, видя, че не може да владее Авел, той така се разяри, че отне живота му. И навсякъде, където има такива, които ще застанат в защита на правдата на Божия закон, същият дух ще се проявява срещу тях. Това е духът, който през всички векове е издигал клади и е разпалвал огньовете за Христовите ученици. Но жестокостите, струпвани върху последователя на Исус, са подбуждани от Сатана и неговите пълчища, защото не могат да го принудят да се подчини на тяхната власт. Това е яростта на победен враг. Всеки мъченик за Исус е умирал като победител. Пророкът казва: „Те го победиха [„онази старовременна змия, наречена дявол и Сатана“] чрез кръвта на Агнето и чрез словото на своето свидетелство; и не обикнаха живота си дотолкова, че да се убоят от смърт.“ Откровение 12:11, 9.“ Патриарси и пророци, 77.

Back to Articles