Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Eighteen

Откровението на Исус Христос – Осемнадесет

The Sins of the Fathers

Греховете на бащите

Author

Jeff Pippenger

Published

November 19, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In 1856, formerly Philadelphian Millerite Adventism was identified by James and Ellen White as Laodicean. James White then began to promote the message of Laodicea to the movement through the Review and Herald. In the same publication, in the same year, increased light concerning the “seven times” of Leviticus twenty-six was also presented in a series of eight articles by Hiram Edson whom the Whites’ regarded so highly that they named their first son after him. The series ended with the promise that it would be completed in the future, but it never again surfaced. At the transition point of the movement of the first angel, from Philadelphia to Laodicea, the movement stumbled over the “seven times” of Leviticus twenty-six, representing the very first ‘time prophecy’ which the angels of God had led William Miller to recognize and proclaim.

През 1856 г. дотогавашният филаделфийски милеритски адвентизъм беше определен от Джеймс и Елън Уайт като лаодикийски. Тогава Джеймс Уайт започна да насърчава в движението вестта към Лаодикия чрез Review and Herald. В същото издание, през същата година, беше представена и по-голяма светлина относно „седемте времена“ от Левит двадесет и шеста глава в поредица от осем статии на Хайрам Едсън, когото семейство Уайт ценеше толкова високо, че нарече първия си син на негово име. Поредицата завърши с обещанието, че ще бъде довършена в бъдеще, но повече никога не се появи. В преходния момент на движението на първия ангел — от Филаделфия към Лаодикия — движението се препъна в „седемте времена“ от Левит двадесет и шеста глава, представляващи самото първо „времево пророчество“, което Божиите ангели бяха повели Уилям Милър да разпознае и прогласи.

The “seven times” was the chief corner-stone of the Millerite temple foundation. Every prophetic illustration of a sacred foundation is an illustration of Christ, for no other foundation can be laid than Christ.

„Седемте времена“ бяха главният крайъгълен камък на основата на милеритния храм. Всяка пророческа илюстрация на свята основа е илюстрация на Христос, защото никой не може да положи друга основа освен Христос.

> For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:11.

> Защото никой не може да положи друга основа освен положената, която е Исус Христос. 1 Коринтяни 3:11.

Not only is Christ the foundation, He is also the foundation stone which the builders rejected and thereafter stumbled over. He is the stone that ultimately becomes the head of the corner. In Millerite history the “seven times” was the symbol of that corner stone.

Христос не само е основата, но Той е и крайъгълният камък, който зидарите отхвърлиха и след това се препънаха в него. Той е камъкът, който в крайна сметка става глава на ъгъла. В милеритската история „седемте времена“ бяха символът на този крайъгълен камък.

Christ confirmed the covenant with many for one week. The structure of the prophecy of “seven times” against the northern kingdom of Israel (that Hiram Edson had identified in the eight unfinished articles) reproduced the identical structure of the prophetic week that Christ confirmed the covenant in fulfillment of Daniel chapter nine, and verse twenty seven. The week that Christ was gathering Israel is the identical structure of the week that Christ scattered Israel. The scattering of ancient Israel was twenty-five hundred and twenty years, and the gathering of spiritual Israel was twenty-five hundred and twenty days. He gathered Israel to confirm the covenant and He scattered Israel, due to the quarrel of His covenant. To identify the “seven times” as the foundation stone of the Millerite temple is in perfect agreement with identifying Christ as the foundation stone. To reject that stone, is to reject Christ.

Христос потвърди завета с мнозина за една седмица. Структурата на пророчеството за „седемте времена“ против северното царство Израилево (което Хайрам Едсън бе установил в осемте незавършени статии) възпроизвеждаше същата структура на пророческата седмица, в която Христос потвърди завета в изпълнение на Даниил, глава девета, стих двадесет и седем. Седмицата, през която Христос събираше Израил, е същата по структура като седмицата, през която Христос разпръсна Израил. Разпръсването на древния Израил беше две хиляди петстотин и двадесет години, а събирането на духовния Израил беше две хиляди петстотин и двадесет дни. Той събра Израил, за да потвърди завета, и Той разпръсна Израил поради разпрата около Своя завет. Да се определят „седемте времена“ като основния крайъгълен камък на милеритския храм е в пълно съгласие с определянето на Христос като основния крайъгълен камък. Да се отхвърли този камък означава да се отхвърли Христос.

When Christ, in 1856, for the very first time in Christian history, stood knocking at the door of Laodicea, He was seeking to produce an increase of knowledge upon the stone of stumbling that the builders were about to set aside. Seven years later, or you might say, twenty-five hundred and twenty symbolic days later, Laodicean Adventism closed the door. Sadly, Adventism refused to see the increase of knowledge. A stone that you stumble over is a stone that you do not see, but it is still there.

Когато Христос през 1856 г., за пръв път в християнската история, застана и почука на вратата на Лаодикия, Той търсеше да произведе увеличение на знанието върху камъка за препъване, който строителите се готвеха да отхвърлят. Седем години по-късно, или, ако предпочитате да се изразим така, две хиляди петстотин и двадесет символични дни по-късно, лаодикийският адвентизъм затвори вратата. За жалост, адвентизмът отказа да види увеличението на знанието. Камъкът, в който се препъваш, е камък, който не виждаш, но той все пак е там.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Народът Ми загива поради липса на знание; понеже ти отхвърли знанието, и Аз ще те отхвърля, за да не Ми бъдеш свещеник; понеже си забравил закона на своя Бог, и Аз ще забравя твоите деца. Осия 4:6.

The curse of the “seven times,” against the southern kingdom of Judah began in 677 BC and ended on October 22, 1844, along with the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, verse fourteen. The “seven times” is part of the very prophecy that has been identified as the “foundation and central pillar” of the Advent movement. The foundation and central pillar of Adventism was fulfilled at the very same time as several other prophecies. The “seven times,” the twenty-three hundred days, Malachi chapter three, Daniel chapter seven, verse thirteen, and the Matthew twenty-five parable of the ten virgins all were fulfilled on October 22, 1844. The date of October 22, 1844, is the foundational date of the Advent movement, and connected with that date, there is only one command that was identified.

Проклятието на „седемте времена“ срещу южното царство Юда започна през 677 г. пр. Хр. и завърши на 22 октомври 1844 г., заедно с двадесет и трите стотин години от Даниил, глава осма, стих четиринадесети. „Седемте времена“ са част от самото пророчество, което е било определено като „основата и централният стълб“ на адвентното движение. Основата и централният стълб на адвентизма се изпълниха в същото това време, когато се изпълниха и няколко други пророчества. „Седемте времена“, двадесет и трите стотин дни, Малахия, глава трета, Даниил, глава седма, стих тринадесети, и притчата в Матей двадесет и пета глава за десетте девици — всички те се изпълниха на 22 октомври 1844 г. Датата 22 октомври 1844 г. е основополагащата дата на адвентното движение, и във връзка с тази дата бе определена само една заповед.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> И ангелът, когото видях да стои върху морето и върху земята, дигна ръката си към небето и се закле в Онзи, Който живее до вечни векове, Който създаде небето и онова, което е в него, и земята и онова, което е на нея, и морето и онова, което е в него, че време вече няма да има. Откровение 10:5, 6.

Sister White identifies the angel of Revelation chapter ten, that stood upon the earth and sea, as Jesus Christ.

Сестра Уайт отъждествява ангела от десетата глава на Откровение, който стоеше на земята и на морето, с Исус Христос.

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Могъщият ангел, който наставляваше Йоан, не беше никой друг освен Исус Христос. Като поставя десния Си крак върху морето, а левия — върху сушата, Той показва ролята, която изпълнява в заключителните сцени на великата борба със Сатана. Това положение означава Неговата върховна сила и власт над цялата земя.“ The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

Christ took the position of standing upon the sea and earth to represent His supreme authority. He then lifted up His hand and commanded that “there should be time no longer.” Christ was entering into covenant with the Millerites and He gave them one command, just as He gave Abraham when he entered into covenant with him. He commanded Abraham to circumcise the male children. When he entered into covenant with a chosen people in the history of Moses, He gave many commands, and those commands included the direction that only the priests could touch the ark. He raised His hand and swore on October 22, 1844, that prophetic time should no longer be incorporated into biblical prophecies. Jesus had addressed the subject of “times and seasons” when He ascended to heaven in a cloud of angels, thus typifying the ascension of the two witnesses as the ensign. What He commanded then was about “times and seasons.”

Христос зае положението да стои върху морето и земята, за да представи Своята върховна власт. След това Той издигна ръката Си и заповяда, че „време не ще има вече“. Христос влизаше в завет с милеритите и им даде една заповед, точно както даде на Авраам, когато влезе в завет с него. Той заповяда на Авраам да обрязва мъжките деца. Когато встъпи в завет с избран народ в историята на Мойсей, Той даде много заповеди, и сред тези заповеди беше постановлението, че само свещениците могат да докосват ковчега. Той издигна ръката Си и се закле на 22 октомври 1844 г., че пророческото време вече не трябва да бъде включвано в библейските пророчества. Исус бе засегнал темата за „времена и срокове“, когато се възнесе на небето в облак от ангели, като по този начин предобрази възнесението на двамата свидетели като знамето. Това, което Той заповяда тогава, беше относно „времена и срокове“.

> When they therefore were come together, they asked of him, saying, Lord, wilt thou at this time restore again the kingdom to Israel? And he said unto them, It is not for you to know the times or the seasons, which the Father hath put in his own power. But ye shall receive power, after that the Holy Ghost is come upon you: and ye shall be witnesses unto me both in Jerusalem, and in all Judaea, and in Samaria, and unto the uttermost part of the earth. Acts 1:6–8.

> И тъй, когато се бяха събрали, те Го питаха, казвайки: Господи, в това ли време ще възстановиш отново царството на Израил? А Той им рече: Не е за вас да знаете времената или годините, които Отец е положил в Своя власт. Но ще приемете сила, след като Светият Дух слезе върху вас; и ще Ми бъдете свидетели и в Йерусалим, и в цяла Юдея, и в Самария, и до края на земята. Деяния 1:6–8.

Jesus did not say that there were no times and seasons, for speaking through Solomon he had confirmed that there are “times and seasons.”

Исус не каза, че няма времена и срокове, защото, говорейки чрез Соломон, Той бе потвърдил, че има „времена и срокове“.

> To every thing there is a season, and a time to every purpose under the heaven: Ecclesiastes 3:1.

> Всяко нещо има свое време, и срок за всяка работа под небето: Еклисиаст 3:1.

There are “times and seasons” within the biblical record that are testimonies to Palmoni, the “Wonderful Numberer”, but as of October 22, 1844, God’s people have been commanded to never again present a prophetic message that is hung upon time. The counsel of Jesus to the disciples just before He ascended represents the history just before His purified people are lifted up as an ensign in Revelation chapter eleven, and it agrees with the command He gave on October 22, 1844. At the foundational date of Adventism, Christ commanded that there were to be no more prophetic messages based upon time, and at His ascension which typified the ascension of the two witnesses in Revelation eleven he repeated that command.

В библейския разказ има „времена и срокове“, които са свидетелства за Палмони, „Чудния Броител“; но считано от 22 октомври 1844 г., на Божия народ е било заповядано никога повече да не представя пророческа вест, която е обвързана с време. Съветът на Исус към учениците непосредствено преди Неговото възнесение представлява историята непосредствено преди Неговият очистен народ да бъде издигнат като знаме в единадесета глава на Откровение и е в съгласие със заповедта, която Той даде на 22 октомври 1844 г. На основополагащата дата на адвентизма Христос заповяда, че не трябва да има повече пророчески вести, основани на време, а при Своето възнесение, което предобразяваше възнесението на двамата свидетели в Откровение 11, Той повтори тази заповед.

> “Let all our brethren and sisters beware of anyone who would set a time for the Lord to fulfill His word in regard to His coming, or in regard to any other promise He has made of special significance. ‘It is not for you to know the times or the seasons, which the Father hath put in His own power.’ False teachers may appear to be very zealous for the work of God, and may expend means to bring their theories before the world and the church; but as they mingle error with truth, their message is one of deception, and will lead souls into false paths. They are to be met and opposed, not because they are bad men, but because they are teachers of falsehood and are endeavoring to put upon falsehood the stamp of truth.” Testimonies to Ministers, 55.

> „Нека всички наши братя и сестри се пазят от всеки, който би определял време Господ да изпълни словото Си относно Своето идване или относно някое друго обещание, което е дал и което има особено значение. „Не е за вас да знаете времена или срокове, които Отец е положил в Своя власт.“ Лъжливите учители могат да изглеждат твърде ревностни за Божието дело и могат да изразходват средства, за да представят своите теории пред света и църквата; но тъй като смесват заблуда с истина, тяхната вест е вест на измама и ще отвежда души по лъжливи пътища. На тях трябва да се противостои и те трябва да бъдат изобличавани, не защото са лоши хора, а защото са учители на лъжа и се стремят да наложат върху лъжата печата на истината.“ Свидетелства към проповедниците, 55.

Sister White was clear that we will never have a message of time identifying anything of special significance, not simply His Second Coming. Time prophecy, which was the theme of the Millerite movement, ended on October 22, 1844, and the only command associated with that foundational date was that time should never be used in the presentation of God’s message again.

Сестра Уайт ясно заявяваше, че никога няма да имаме вест, основана на време, която да посочва нещо с особено значение, а не само Неговото Второ пришествие. Времевото пророчество, което беше темата на милеристкото движение, завърши на 22 октомври 1844 г., и единствената заповед, свързана с тази основополагаща дата, беше, че времето никога повече не трябва да се използва при представянето на Божията вест.

In the beginning movement of the first angel, at the very point of the transition from Philadelphia to Laodicea, increased light was given upon the foundational truth of the Millerite movement. Seven years later, or twenty-five hundred and twenty symbolic days later, or a “wilderness” later, in 1863, the foundational stone of the “seven times” was set aside by the builders.

В началния ход на вестта на първия ангел, тъкмо в момента на прехода от Филаделфия към Лаодикия, бе дадена увеличена светлина върху основополагащата истина на милеритското движение. Седем години по-късно, или две хиляди петстотин и двадесет символични дни по-късно, или една „пустиня“ по-късно, през 1863 г., основният камък на „седемте времена“ бе отхвърлен от строителите.

In the ending movement of the third angel, at the very point of transition from Laodicea to Philadelphia a test that includes a confession of the sins of the fathers is given. The test of the foundation for the fathers was the “seven times,” which was their foundation stone. Would the ending movement disregard the only command associated with the foundational date, as their father’s disregarded their foundational stone?

В заключителното движение на третия ангел, тъкмо в точката на прехода от Лаодикия към Филаделфия, се дава изпит, който включва изповядване на греховете на бащите. Изпитът относно основата за бащите беше „седемте времена“, което беше техният основен камък. Дали заключителното движение щеше да пренебрегне единствената заповед, свързана с основополагащата дата, както техните бащи пренебрегнаха своя основен камък?

Yes. They most certainly did that very thing. They repeated the sins of their fathers.

Да. Те най-определено сториха именно това. Те повториха греховете на бащите си.

Their fathers did not sin in the foundational date, for among other things they were still Philadelphians at that foundational date. Their fathers failed their foundational test when they transformed into Laodicea and rejected the “seven times” along with its increasing light.

Техните бащи не съгрешиха на основната дата, защото, наред с други неща, на тази основна дата те все още бяха филаделфийци. Техните бащи не издържаха своето основополагащо изпитание, когато се преобразиха в Лаодикия и отхвърлиха „седемте времена“ заедно с нарастващата му светлина.

Their foundational failure in 1863, was preceded by seven years of Christ knocking on the door of their Laodicean hearts. Seven years is symbolic of the “seven times” and of the “wilderness.” After the “wilderness” from 1856 to 1863, they failed their foundational test.

Техният основополагащ провал през 1863 г. беше предшестван от седем години, през които Христос чукаше на вратата на техните лаодикийски сърца. Седем години са символични за „седемте времена“ и за „пустинята“. След „пустинята“ от 1856 до 1863 г. те се провалиха в своето основополагащо изпитание.

In the first disappointment of the movement of the third angel God’s people sinned, by rejecting the only command directly associated with the foundational date. They chose to incorporate time prediction into the prophetic message, when they knew better. In so doing they repeated the sin of Moses, neglecting to circumcise his son and the sin of Uzzah touching the ark, which he knew he was forbidden to do. The movement of the third angel did what they knew was not right! If anyone wishes to paint over that fact, then use the rest of the can of paint, to cover the truth that Moses, and Uzzah both sinned and manifested rebellion against God’s will as they typified the first disappointment of the very last of all the reform lines—the reform line that every reform line pointed forward to. The illustrations of the first disappointment in the reform lines bear the signature of Alpha and Omega, and the record therein is for the benefit of God’s people, even if God’s people refuse to be benefited thereby.

В първото разочарование на движението на третия ангел Божият народ съгреши, като отхвърли единствената заповед, пряко свързана с основополагащата дата. Те избраха да включат предсказване на време в пророческата вест, когато знаеха по-добре. Така те повториха греха на Моисей, който пренебрегна да обреже сина си, и греха на Оза, който докосна ковчега, макар да знаеше, че му е забранено да стори това. Движението на третия ангел извърши онова, за което знаеше, че не е право! Ако някой желае да замаже този факт, нека употреби и остатъка от кутията с боя, за да прикрие истината, че и Моисей, и Оза съгрешиха и проявиха бунт против Божията воля, като предобразиха първото разочарование на самата последна от всички реформаторски линии — реформаторската линия, към която всяка реформаторска линия сочеше напред. Илюстрациите на първото разочарование в реформаторските линии носят подписа на Алфа и Омега, а съдържащият се в тях запис е за полза на Божия народ, дори ако Божият народ отказва да се възползва от него.

The movement of the first angel was given a period of seven years, which is a symbol of the wilderness of the “seven times,” to accept the Laodicean message along with the light of the “seven times.” The curse of the “seven times” is the curse of being spewed out of the mouth of the Lord. In 1863, they repeated the work of rebuilding Jericho, a work that contained a “curse.” The seven years from 1856, to 1863, are a miniature illustration of the rebellion of the fathers of ancient Israel’s sin that brought upon them the curse of “seven times.” Modern Israel repeated the sins of their fathers in 1863.

На движението на първия ангел бе даден период от седем години, който е символ на пустинята на „седемте времена“, за да приеме лаодикийската вест заедно със светлината на „седемте времена“. Проклятието на „седемте времена“ е проклятието да бъдеш избълван от устата на Господа. През 1863 г. те повториха делото по възстановяването на Ерихон — дело, което съдържаше „проклятие“. Седемте години от 1856 до 1863 г. са умалена илюстрация на бунта на бащите на древния Израил — грях, който навлече върху тях проклятието на „седемте времена“. Съвременният Израил повтори греховете на своите бащи през 1863 г.

The movement of the third angel failed the test of the first disappointment as surely as did Moses and Uzzah. They were then slain in the streets for a “wilderness” period of three and a half days. They are now being formed into bodies by the sound of the Comforter. The sound of the Comforter is being given through the “voice” in the wilderness, and they are now being confronted with the test, not of time setting, but of the “seven times.” They already failed the test of time setting.

Движението на третия ангел не издържа изпитанието на първото разочарование също тъй сигурно, както и Моисей и Оза. Тогава те бяха убити по улиците за един „пустинен“ период от три дни и половина. Сега те биват оформяни в тела чрез гласа на Утешителя. Гласът на Утешителя се дава чрез „гласа“ в пустинята и сега те биват изправени пред изпитанието не на определянето на време, а на „седемте времена“. Те вече не издържаха изпитанието на определянето на време.

They are not being tested as to whether they believe the “seven times” is a valid truth, for they have previously given testimony that they accept the “seven times” as a valid prophecy. They have confessed to believe the prophecy of twenty-five hundred and twenty years of scattering. But they may be unaware that there is a new testing light of the “seven times.” They are standing where their fathers stood in 1856. The new light is that the three and a half days of Revelation eleven, is not simply identifying the French Revolution, but it is now a present truth reality.

Те не биват изпитвани дали вярват, че „седемте времена“ са валидна истина, защото преди това са свидетелствали, че приемат „седемте времена“ като валидно пророчество. Те са изповядали, че вярват в пророчеството за две хиляди петстотин и двадесет години на разпръскване. Но е възможно да не съзнават, че относно „седемте времена“ има нова изпитваща светлина. Те стоят там, където стояха техните бащи през 1856 година. Новата светлина е, че трите дни и половина от Откровение единадесета глава не просто посочват Френската революция, но сега са и една настояща истина в реалност.

Is the opening up of the hidden history of the seven thunders, and opening of the seventh seal actually two witnesses that identify that the Revelation of Jesus Christ is now being unsealed? If it is, is it actually true that the entire book of Revelation is speaking of the last days? If that is true, then does the three and a half days represent the tarrying time in the virgin’s parable? If it does, then does the remedy of the “seven times” actually represent a command that must be met by those who participated in the Nashville prediction of July 18, 2020?

Дали разкриването на скритата история на седемте гръмотевици и отварянето на седмия печат всъщност са двама свидетели, които установяват, че Откровението на Исус Христос сега се разпечатва? Ако е така, действително ли е вярно, че цялата книга Откровение говори за последните дни? Ако това е вярно, тогава трите дни и половина представят ли времето на забавяне в притчата за девиците? Ако е така, тогава лекарството на „седемте времена“ действително ли представлява заповед, която трябва да бъде изпълнена от онези, които участваха в предсказанието от Нешвил от 18 юли 2020 г.?

Wow! There is a test for you! Do those that wake up and realize they are in the tarrying time, actually have to repent for their sins, and their father’s sins at the end of the three and a half days? Was it really a sin to disregard the command not to employ time in a prediction?

Уау! За вас има едно изпитание! Трябва ли онези, които се събуждат и осъзнават, че се намират във времето на забавянето, действително да се покаят за своите грехове и за греховете на бащите си в края на трите дни и половина? Наистина ли беше грях да се пренебрегне заповедта да не се използва време в предсказание?

For those who took the position that the failed prediction of Nashville was somehow God’s intended purpose, and who thereafter have attempted to uphold that claim, I would add another observation, beyond the sin of employing time in God’s prophecies. What happened with the false prediction of Nashville was not simply a manifestation of rebellion to Christ’s command in 1844, it was an action that told those outside of Adventism that the predictions found in the Spirit of Prophecy are faulty. It was a reproach upon the writings of the Spirit of Prophecy. It provides evidence for those in the world that the writings of Ellen White are as important as the writings of Joseph Smith, or of Nostradamus. The precious words of Ellen White were corrupted with the vile words of our rebellion. It wasn’t only a rebellion against Christ, who is the Word of God, it was simultaneously a rebellion against the Spirit of Prophecy. John was being persecuted in the isle that is called Patmos, not because he placed his human opinion above the Bible and Spirit of Prophecy, but because he obeyed those two witnesses.

На онези, които заеха становището, че неуспялото предсказание за Нашвил по някакъв начин е било Божията предвидена цел, и които след това са се опитвали да поддържат това твърдение, бих добавил още едно наблюдение, отвъд греха да се използва време в Божиите пророчества. Това, което се случи с лъжливото предсказание за Нашвил, не беше просто проява на бунт срещу Христовата заповед през 1844 година, а беше действие, което каза на онези извън адвентизма, че предсказанията, намиращи се в Духа на пророчеството, са погрешни. То беше укор върху писанията на Духа на пророчеството. То предоставя доказателство за хората в света, че писанията на Елън Уайт са толкова значими, колкото и писанията на Джозеф Смит или на Нострадамус. Скъпоценните слова на Елън Уайт бяха покварени с подлите слова на нашия бунт. Това не беше само бунт срещу Христос, Който е Божието Слово, но едновременно с това беше и бунт срещу Духа на пророчеството. Йоан беше преследван на острова, наречен Патмос, не защото бе поставил своето човешко мнение над Библията и Духа на пророчеството, а защото се покоряваше на тези двама свидетели.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. Revelation 1:9.

> Аз, Йоан, който съм и ваш брат и съучастник в скръбта, и в царството, и в търпението на Исус Христос, бях на острова, наречен Патмос, заради Божието слово и заради свидетелството за Исус Христос. Откровение 1:9.

We repeated the sins of our father Moses at our first disappointment, and we need to confess this. We need to confess this for we are now at 1856. There is now new light about the “seven times,” just as there was then. We are now at the transition from Laodicea to Philadelphia as the beginning movement was at the transition of Philadelphia to Laodicea in 1856. In 1856, our fathers stopped the publication of the increase of knowledge concerning the “seven times.” We might not be able to stop the publication of that light, but we certainly can close the doors of our hearts against this light. We can pretend, as the original Seventh-day Adventist builders did, that the stone was not actually there, and continue to stumble over it. Our problem is that we don’t have over a century to put our heads in the sand, for the judgments are already beginning.

Ние повторихме греховете на нашия баща Моисей при първото ни разочарование и трябва да изповядаме това. Трябва да изповядаме това, защото сега сме при 1856 година. Сега има нова светлина относно „седемте времена“, както имаше и тогава. Сега сме при прехода от Лаодикия към Филаделфия, както началното движение беше при прехода от Филаделфия към Лаодикия през 1856 година. През 1856 година нашите бащи спряха публикуването на нарастването на знанието относно „седемте времена“. Може и да не сме в състояние да спрем публикуването на тази светлина, но със сигурност можем да затворим вратите на сърцата си срещу тази светлина. Можем да се преструваме, както направиха първоначалните строители адвентисти от седмия ден, че камъкът всъщност не е бил там, и да продължим да се препъваме в него. Нашият проблем е, че нямаме повече от един век, за да си заровим главите в пясъка, защото съдищата вече започват.

If we allow the Alpha and Omega to teach us with the principle that the end of a thing is illustrated by the beginning of a thing, we can easily see that Alpha and Omega is demonstrating that the prediction of Nashville was typified by our fathers. When we acknowledge this truth, we then will be confronted with the reality that since the prediction every effort to produce some type of human logic to justify the failed prediction was nothing more than a fig leaf. Then we will see that God has not been walking with us while we have been in the enemy’s land. He has been there, but only in the sense that He has been knocking on the doors of hearts, seeking entrance. If the fig leaf of human logic is removed, then we might also see that the denial, or the flawed human logic we have employed to justify the Nashville prediction, is evidence that we have been walking contrary to Christ.

Ако позволим на Алфата и Омегата да ни поучи чрез принципа, че краят на едно нещо се илюстрира от началото на едно нещо, лесно можем да видим, че Алфата и Омегата показва, че предсказанието за Нешвил е било предобразено от нашите бащи. Когато признаем тази истина, тогава ще се изправим пред действителността, че след това предсказание всяко усилие да се създаде някакъв вид човешка логика, за да се оправдае несбъдналото се предсказание, не е било нищо повече от смокинов лист. Тогава ще видим, че Бог не е ходил с нас, докато сме били в земята на врага. Той е бил там, но само в смисъл, че е хлопал на вратите на сърцата, търсейки вход. Ако смокиновият лист на човешката логика бъде отстранен, тогава бихме могли също да видим, че отрицанието, или погрешната човешка логика, която сме използвали, за да оправдаем предсказанието за Нешвил, е доказателство, че сме ходили противно на Христос.

In 1856, Philadelphian Adventism transformed into Laodicea, and they knew it. The Lord confirmed it through the words of the prophetess and her husband. Standing at the doors of those Laodicean hearts Christ offered to come in and sup with them. The food that He brought to dine upon was the foundation stone of the “seven times.” They refused.

През 1856 г. Филаделфийският адвентизъм се преобрази в Лаодикия, и те знаеха това. Господ го потвърди чрез думите на пророчицата и нейния съпруг. Стоейки при вратите на тези лаодикийски сърца, Христос предложи да влезе и да вечеря с тях. Храната, която Той донесе, за да споделят на трапезата, беше крайъгълният камък на „седемте времена“. Те отказаха.

In 2023, the last movement is now transcending from Laodicea unto Philadelphia, for the eighth church is of the seven churches. The Lord Alpha and Omega has confirmed it through His word of “truth.” Christ is now standing at the door of those recently dead dry bones offering to come in and dine with them, and the meal He wishes to share with them is the identical meal He attempted to share with their fathers in 1856. It is not simply the nuts and bolts of the doctrine of the “seven times,” as it was for their fathers in 1856. No, it’s the bitter remedy of the “seven times,” and the remedy requires the type of humility that is often hard to swallow.

През 2023 г. последното движение сега преминава отвъд Лаодикия към Филаделфия, защото осмата църква е от седемте църкви. Господ Алфа и Омега е потвърдил това чрез Своето слово на „истината“. Христос сега стои при вратата на онези наскоро мъртви сухи кости, като предлага да влезе и да вечеря с тях, а трапезата, която желае да сподели с тях, е същата трапеза, която се опита да сподели с техните бащи през 1856 г. Това не са просто техническите елементи на учението за „седемте времена“, както беше за техните бащи през 1856 г. Не, това е горчивото лечебно средство на „седемте времена“, а това средство изисква такъв вид смирение, което често е трудно за преглъщане.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Son of man, say unto the prince of Tyrus, Thus saith the Lord God; Because thine heart is lifted up, and thou hast said, I am a God, I sit in the seat of God, in the midst of the seas; yet thou art a man, and not God, though thou set thine heart as the heart of God. Behold, thou art wiser than Daniel; there is no secret that they can hide from thee. Ezekiel 28:1–3.

> И словото Господне дойде пак към мене и рече: Сине човешки, кажи на тирския княз: Така казва Господ Йехова: Понеже сърцето ти се е възгордяло и ти си казал: Аз съм бог, седя на Божието седалище сред моретата; а ти си човек, а не Бог, макар и да си поставил сърцето си като Божието сърце. Ето, ти си по-мъдър от Даниил; няма тайна, която да могат да скрият от тебе. Езекиил 28:1–3.

Perhaps those of us that participated in the Nashville prediction are wiser than Daniel?

Може би онези от нас, които участвахме в предсказанието за Нашвил, сме по-мъдри от Даниил?

> In the first year of his reign I Daniel understood by books the number of the years, whereof the word of the Lord came to Jeremiah the prophet, that he would accomplish seventy years in the desolations of Jerusalem. And I set my face unto the Lord God, to seek by prayer and supplications, with fasting, and sackcloth, and ashes: And I prayed unto the Lord my God, and made my confession, and said, O Lord, the great and dreadful God, keeping the covenant and mercy to them that love him, and to them that keep his commandments; We have sinned, and have committed iniquity, and have done wickedly, and have rebelled, even by departing from thy precepts and from thy judgments: Neither have we hearkened unto thy servants the prophets, which spake in thy name to our kings, our princes, and our fathers, and to all the people of the land. O Lord, righteousness belongeth unto thee, but unto us confusion of faces, as at this day; to the men of Judah, and to the inhabitants of Jerusalem, and unto all Israel, that are near, and that are far off, through all the countries whither thou hast driven them, because of their trespass that they have trespassed against thee. O Lord, to us belongeth confusion of face, to our kings, to our princes, and to our fathers, because we have sinned against thee. To the Lord our God belong mercies and forgivenesses, though we have rebelled against him; Neither have we obeyed the voice of the Lord our God, to walk in his laws, which he set before us by his servants the prophets. Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. And he hath confirmed his words, which he spake against us, and against our judges that judged us, by bringing upon us a great evil: for under the whole heaven hath not been done as hath been done upon Jerusalem.

> В първата година от царуването му аз, Даниил, разбрах от книгите числото на годините, за които словото Господне бе дошло към пророк Еремия, че Той ще изпълни седемдесет години в запустенията на Йерусалим. И насочих лицето си към Господа Бога, за да търся с молитва и молби, с пост, вретище и пепел. И се помолих на Господа, моя Бог, и направих изповедта си, и казах: О, Господи, велики и страшни Боже, Който пазиш завета и милостта към онези, които Те любят и пазят Твоите заповеди; ние съгрешихме и извършихме беззаконие, и постъпихме нечестиво, и се разбунтувахме, като се отклонихме от Твоите повеления и от Твоите съдби. Нито послушахме Твоите слуги, пророците, които говориха в Твоето име на нашите царе, нашите първенци и нашите бащи, и на целия народ на земята. О, Господи, на Тебе принадлежи правдата, а на нас — срамът по лицата, както е днес: на мъжете на Юда, на жителите на Йерусалим и на целия Израил, на близките и на далечните, по всички страни, където си ги прогонил, поради престъплението, с което престъпиха против Теб. О, Господи, на нас принадлежи срамът по лицата — на нашите царе, на нашите първенци и на нашите бащи, защото съгрешихме против Теб. На Господа, нашия Бог, принадлежат милостите и прощенията, макар че ние се разбунтувахме против Него. Нито послушахме гласа на Господа, нашия Бог, за да ходим в Неговите закони, които Той положи пред нас чрез Своите слуги, пророците. Да, целият Израил престъпи Твоя закон, като се отклони, за да не послуша Твоя глас; затова проклятието се изля върху нас, и клетвата, която е написана в закона на Божия слуга Моисей, защото съгрешихме против Него. И Той утвърди думите Си, които изговори против нас и против нашите съдии, които ни съдиха, като докара върху нас голямо зло; защото под цялото небе не е било извършвано такова, каквото бе извършено върху Йерусалим.

> As it is written in the law of Moses, all this evil is come upon us: yet made we not our prayer before the Lord our God, that we might turn from our iniquities, and understand thy truth. Therefore hath the Lord watched upon the evil, and brought it upon us: for the Lord our God is righteous in all his works which he doeth: for we obeyed not his voice. And now, O Lord our God, that hast brought thy people forth out of the land of Egypt with a mighty hand, and hast gotten thee renown, as at this day; we have sinned, we have done wickedly. O Lord, according to all thy righteousness, I beseech thee, let thine anger and thy fury be turned away from thy city Jerusalem, thy holy mountain: because for our sins, and for the iniquities of our fathers, Jerusalem and thy people are become a reproach to all that are about us. Now therefore, O our God, hear the prayer of thy servant, and his supplications, and cause thy face to shine upon thy sanctuary that is desolate, for the Lord’s sake. O my God, incline thine ear, and hear; open thine eyes, and behold our desolations, and the city which is called by thy name: for we do not present our supplications before thee for our righteousnesses, but for thy great mercies. O Lord, hear; O Lord, forgive; O Lord, hearken and do; defer not, for thine own sake, O my God: for thy city and thy people are called by thy name. And whiles I was speaking, and praying, and confessing my sin and the sin of my people Israel, and presenting my supplication before the Lord my God for the holy mountain of my God; Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. Daniel 9:2–22.

> Както е писано в закона на Моисей, цялото това зло дойде върху нас; но ние не отправихме молитвата си пред Господа, нашия Бог, за да се отвърнем от беззаконията си и да разберем Твоята истина. Затова Господ бдя над злото и го докара върху нас; защото Господ, нашият Бог, е праведен във всичките Си дела, които върши; понеже ние не послушахме гласа Му. И сега, Господи, Боже наш, Който изведе народа Си от египетската земя с мощна ръка и Си придоби име, както е и до днес, ние съгрешихме, вършихме нечестие. Господи, според цялата Твоя правда, моля Те, нека се отвърнат гневът Ти и яростта Ти от Твоя град Йерусалим, Твоята свята планина; защото поради нашите грехове и поради беззаконията на бащите ни Йерусалим и Твоят народ станаха за укор на всички около нас. И сега, прочее, Боже наш, чуй молитвата на слугата Си и молбите му, и озари със светлината на лицето Си Твоето запустяло светилище, заради Господа. Боже мой, приклони ухото Си и чуй; отвори очите Си и виж нашите опустошения и града, който се нарича с Твоето име; защото ние принасяме молбите си пред Теб не поради нашите правди, а поради Твоите велики милости. Господи, чуй; Господи, прости; Господи, внимавай и действай; не отлагай, заради Самия Себе Си, Боже мой; защото Твоят град и Твоят народ се наричат с Твоето име. И докато още говорех, и се молех, и изповядвах своя грях и греха на народа си Израил, и принасях молбата си пред Господа, моя Бог, за светата планина на моя Бог, да, докато още говорех в молитва, ето, мъжът Гавриил, когото бях видял в началото във видението, като летеше бързо, се допря до мен около времето на вечерната жертва. И ме вразуми, и говори с мен, и каза: Данииле, сега излязох, за да ти дам мъдрост и разум. Данаил 9:2–22.

Back to Articles