Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Two

Книгата на Даниил — сто и второ

The Triple Application of the Messenger: Unveiling Prophetic Dynamics

Тройното приложение на вестителя: разкриване на пророческата динамика

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The triple application of Elijah addresses the message, the messenger and the movement during the time period of God’s executive judgment, which begins at the Sunday law in the United States and continues until the close of probation. The executive judgment escalates from a period where God’s judgment is mixed with mercy unto the time when His judgments are poured out without mercy in the seven last plagues.

Тройното приложение на Илия засяга вестта, вестителя и движението през времевия период на изпълнителния Божий съд, който започва със неделния закон в Съединените щати и продължава до приключването на благодатното време. Изпълнителният съд се усилва от период, в който Божият съд е смесен с милост, до времето, когато Неговите съдби се изливат без милост в седемте последни язви.

The triple application of the messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant addresses the message, the messenger and the movement during the closing period of God’s investigative judgment, that identifies the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. That period ends at the soon-coming Sunday law in the United States, which is when God’s executive judgments begin.

Тройното приложение на вестителя, който приготвя пътя за Вестителя на завета, се отнася до вестта, вестителя и движението през заключителния период на Божия изследователен съд, който определя времето на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. Този период завършва с предстоящия неделен закон в Съединените щати, когато започват Божиите изпълнителни съдби.

John the Baptist prepared the way for Christ, the Messenger of the Covenant to confirm the covenant in fulfillment of Daniel chapter nine, verse twenty-seven. In so doing he also prepared the way for Christ to suddenly come to His temple and purify the sons of Levi, which He did at the beginning and ending of His ministry of three and a half years. The cleansing of the literal temple was the symbol of His work of cleansing the soul temple of those represented as the sons of Levi.

Йоан Кръстител приготви пътя за Христос, Вестителя на завета, за да потвърди завета в изпълнение на Даниил, глава девета, стих двадесет и седми. С това той също приготви пътя за Христос внезапно да дойде в Своя храм и да очисти Левиевите синове, което Той извърши в началото и в края на Своето служение от три години и половина. Очистването на буквалния храм беше символ на Неговото дело по очистването на душевния храм на онези, които са представени като Левиеви синове.

His literal work of cleansing the temple was a fulfillment of prophecy, and when He accomplished the work in John chapter two, verses thirteen through twenty-two, the Holy Spirit led the disciples to remember a passage from the Old Testament that was part of His work of purifying and purging the disciples in fulfillment of Malachi three.

Неговото буквално дело по очистването на храма беше изпълнение на пророчество, и когато Той извърши това дело в Евангелието според Йоан, глава втора, стихове тринадесет до двадесет и две, Светият Дух насочи учениците да си спомнят един откъс от Стария Завет, който беше част от Неговото дело на очистване и пречистване на учениците в изпълнение на Малахия 3.

In the passage in John, Christ identified that when His body temple was destroyed, He would raise it up in three days. The interaction with the quibbling Jews added that the remodeling of the literal temple that had been carried out by Herod, and which had finished that very year, had taken forty-six years. Jesus was purifying His disciples through an example of one of the rules associated with the prophetic word that Jesus had enshrined within His Word, through the work of angels, the Holy Spirit and the prophets.

В пасажа в Йоан Христос посочи, че когато храмът на Неговото тяло бъде разрушен, Той ще го издигне за три дни. Взаимодействието с заяждащите се юдеи добави, че преустройството на буквалния храм, извършено от Ирод и завършено именно през същата тази година, е отнело четиридесет и шест години. Исус очистваше учениците Си чрез пример за едно от правилата, свързани с пророческото слово, което Исус бе вложил в Своето Слово чрез действието на ангелите, Светия Дух и пророците.

He provided the prophetic example that the literal represents the spiritual. He put in place the prophetic key of the number “forty-six,” as a symbol of the temple. “Forty-six” had been the amount of days Moses was on the mount receiving the instructions for the temple. “Forty-six,” is the number of chromosomes that make up the human temple. “Forty-six” is the number of years (1798 to 1844) that were accomplished in restoring the spiritual temple which had been trampled down by paganism and then papalism.

Той даде пророческия пример, че буквалното представлява духовното. Той установи пророческия ключ на числото „четиридесет и шест“ като символ на храма. „Четиридесет и шест“ беше броят на дните, през които Моисей бе на планината, получавайки наставленията за храма. „Четиридесет и шест“ е броят на хромозомите, които съставят човешкия храм. „Четиридесет и шест“ е броят на годините (1798 до 1844), които се изпълниха при възстановяването на духовния храм, който бе потъпкан от езичеството, а след това от папството.

The two temple cleansings include the symbolism that three days equals forty-six years. It includes the principle that the literal represents the spiritual. It represented both a fulfillment and a prediction of prophecy. The two cleansings represent a truth that is misunderstood by one class, and revealed unto another class.

Двете очиствания на храма включват символиката, че три дни са равни на четиридесет и шест години. Те включват принципа, че буквалното представлява духовното. Те представляваха едновременно и изпълнение, и предсказание на пророчество. Двете очиствания представят истина, която е неразбрана от една група, а е разкрита на друга група.

The two cleansings identify a period of time when God’s church has been corrupted to the point where it is “an adulterous generation of vipers,” who are seeking for a sign, when the sign is being directly explained to them, for the only sign to be given is the sign of the destruction of the temple that is raised up in three days.

Двете очиствания обозначават период от време, когато Божията църква е била покварена дотолкова, че е „прелюбодейно поколение ехидни“, което търси знамение, когато знамението им се обяснява непосредствено, защото единственото знамение, което ще им бъде дадено, е знамението за разрушаването на храма, който бива издигнат за три дни.

> O generation of vipers, how can ye, being evil, speak good things? for out of the abundance of the heart the mouth speaketh. . . . Then certain of the scribes and of the Pharisees answered, saying, Master, we would see a sign from thee. But he answered and said unto them, An evil and adulterous generation seeketh after a sign; and there shall no sign be given to it, but the sign of the prophet Jonas: For as Jonas was three days and three nights in the whale’s belly; so shall the Son of man be three days and three nights in the heart of the earth. Matthew 12:34, 38–40.

> Рожби ехиднини, как можете, бидейки зли, да говорите добри неща? Защото от изобилието на сърцето говорят устата.... Тогава някои от книжниците и от фарисеите Му отговориха, казвайки: Учителю, искаме да видим знамение от Теб. А Той в отговор им рече: Лукаво и прелюбодейно поколение търси знамение; но знамение няма да му се даде, освен знамението на пророк Йона; защото, както Йона беше три дни и три нощи в корема на кита, така и Човешкият Син ще бъде три дни и три нощи в сърцето на земята. Матей 12:34, 38–40.

All these prophetic dynamics are represented in all three fulfillments of the Messenger of the Covenant suddenly coming to His temple, as He did in John chapter two.

Всички тези пророчески взаимодействия са представени и в трите изпълнения на внезапното идване на Вестителя на завета в Неговия храм, както Той направи в Йоан, втора глава.

> And the Jews’ passover was at hand, and Jesus went up to Jerusalem, And found in the temple those that sold oxen and sheep and doves, and the changers of money sitting: And when he had made a scourge of small cords, he drove them all out of the temple, and the sheep, and the oxen; and poured out the changers’ money, and overthrew the tables; And said unto them that sold doves, Take these things hence; make not my Father’s house an house of merchandise. And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. Then answered the Jews and said unto him, What sign shewest thou unto us, seeing that thou doest these things? Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? But he spake of the temple of his body. When therefore he was risen from the dead, his disciples remembered that he had said this unto them; and they believed the scripture, and the word which Jesus had said. John 2:13–22.

> И юдейската пасха наближаваше, и Иисус възлезе в Ерусалим, и намери в храма онези, които продаваха волове, овце и гълъби, както и сарафите, седящи там. И като направи бич от върви, изгони всички от храма, и овцете, и воловете; и разпиля парите на сарафите, и преобърна масите; а на онези, които продаваха гълъби, каза: Махнете това оттук; не правете дома на Моя Отец дом за търговия. И учениците Му си спомниха, че бе писано: „Ревността за Твоя дом Ме изяде.“ Тогава юдеите отговориха и Му казаха: Какво знамение ни показваш, та вършиш това? Иисус им отговори и каза: Разрушете този храм, и за три дни ще го въздигна. Тогава юдеите казаха: Четиридесет и шест години е бил строен този храм, и Ти ли ще го въздигнеш за три дни? А Той говореше за храма на Своето тяло. И тъй, когато възкръсна от мъртвите, учениците Му си спомниха, че им бе казал това; и повярваха на Писанието и на словото, което Иисус бе казал. Йоан 2:13–22.

The Messenger of the Covenant was to purify and also purge the sons of Levi as “silver” which represents God’s Word, and “gold,” which represents faith. The Messenger of the Covenant would purify His disciples by increasing their “faith” in His prophetic “word”. That prophetic word was designed to purify, but also to purge. His prophetic Word always represents a test, and it is through His prophetic Word that the sons of Levi’s are purged in the period when He suddenly comes to His temple.

Вестителят на завета трябваше да очисти и също да претопи синовете на Левий като „сребро“, което представлява Божието Слово, и „злато“, което представлява вярата. Вестителят на завета щеше да очисти Своите ученици, като увеличи тяхната „вяра“ в Неговото пророческо „слово“. Това пророческо слово бе предназначено да очиства, но също и да претопява. Неговото пророческо Слово винаги представлява изпит, и именно чрез Неговото пророческо Слово синовете на Левий биват претопявани в периода, когато Той внезапно идва в Своя храм.

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> „Лопатата Му е в ръката Му и Той основно ще очисти гумното Си и ще събере житото Си в житницата.“ Матей 3:12. Това беше едно от времената на пресяване. Чрез думите на истината плявата се отделяше от житото. Понеже бяха твърде суетни и самоправедни, за да приемат изобличение, твърде привързани към света, за да приемат живот на смирение, мнозина се отвърнаха от Исус. Мнозина и днес вършат същото. Душите се изпитват днес, както бяха изпитани онези ученици в синагогата в Капернаум. Когато истината достигне до сърцето, те виждат, че животът им не е в съгласие с Божията воля. Виждат нуждата от цялостна промяна в себе си; но не желаят да поемат делото на себеотричане. Затова се разгневяват, когато греховете им бъдат разкрити. Те си отиват оскърбени, както учениците напуснаха Исус, роптаейки: „Това слово е тежко; кой може да го слуша?““ Копнежът на вековете, 392.

Those “souls that were tested” in “the synagogue at Capernaum,” refused to understand that when Christ told them they must eat His flesh and drink His blood, that He was employing His literal body to convey a spiritual truth. It was the identical prophetic representation He made of the temple in John chapter two. When the principle that the literal precedes and represents the spiritual was recognized as “an hard saying” which they were unwilling to “hear,” they turned and walked with Him never again. That took place in John chapter six, verse sixty-six (666), which represents the soon-coming Sunday law, which was typified by October 22, 1844, which in turn was typified by the cross of Calvary.

Онези „души, които бяха изпитани“ в „синагогата в Капернаум“, отказаха да разберат, че когато Христос им каза, че трябва да ядат Неговата плът и да пият Неговата кръв, Той използваше Своето буквално тяло, за да предаде една духовна истина. Това беше същото пророческо представяне, което Той направи за храма в Йоан, втора глава. Когато принципът, че буквалното предшества и представлява духовното, бе разпознат като „твърда реч“, която те не желаеха да „слушат“, те се обърнаха и вече никога не ходиха с Него. Това се случи в Йоан, шеста глава, стих шестдесет и шести (666), което представлява скоро идващия неделен закон, който бе предобразен от 22 октомври 1844 година, а той от своя страна бе предобразен от кръста на Голгота.

> From that time many of his disciples went back, and walked no more with him. John 6:66.

> Оттогава мнозина от Неговите ученици се върнаха назад и вече не ходеха с Него. Йоан 6:66.

In John chapter two, the Holy Spirit had led the minds of the disciples to “remember” the prophecy describing God’s zeal, and the word “zealous” is the same word as “jealous” in both the Hebrew and Greek.

Във втора глава на Йоан Светият Дух бе насочил умовете на учениците да „си спомнят“ пророчеството, което описва Божията ревност, а думата „ревностен“ е същата като „ревнив“ както в еврейския, така и в гръцкия език.

> For the zeal of thine house hath eaten me up; and the reproaches of them that reproached thee are fallen upon me. Psalms 69:9.

> Защото ревността за Твоя дом ме е пояла; и хулите на онези, които хулеха Теб, паднаха върху мене. Псалми 69:9.

God’s zeal, which is His jealousy, represents the element of God’s character as a jealous God, whose jealousy is manifested in the third and fourth generation upon those that hate Him. In John chapter two, the Holy Spirit was putting in place that the purification accomplished by the Messenger of the Covenant occurs in the fourth and final generation, though there are always some of the third generation still standing when the cup of the final generation is filled. That generation is an adulterous generation of vipers.

Божията ревност, която е Неговата ревнива ревност, представлява онзи елемент от Божия характер като ревнив Бог, чиято ревност се проявява до трето и четвърто поколение върху онези, които Го мразят. Във втората глава на Йоан Светият Дух поставяше това, че очистването, извършено от Вестителя на Завета, настъпва в четвъртото и последно поколение, макар че винаги има и някои от третото поколение, които още стоят, когато чашата на последното поколение се изпълни. Това поколение е прелюбодейно поколение ехидни.

Moses represented the fourth generation, and it was then that Moses, during forty-six days, received instruction on erecting the temple. In those days He received the law, which in the second commandment identifies that God’s jealousy is manifested in the third and fourth generations.

Моисей представляваше четвъртото поколение и именно тогава Моисей, в продължение на четиридесет и шест дни, получи наставление относно издигането на храма. В онези дни той получи закона, в който във втората заповед се посочва, че Божията ревност се проявява в третото и четвъртото поколение.

> And he said unto Abram, Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years; And also that nation, whom they shall serve, will I judge: and afterward shall they come out with great substance. And thou shalt go to thy fathers in peace; thou shalt be buried in a good old age. But in the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full. Genesis 15:13–16.

> И рече на Аврама: Знай със сигурност, че твоето потомство ще бъде пришълец в земя, която не е тяхна, и ще им служат; и те ще ги угнетяват четиристотин години. Но и народа, на когото ще служат, Аз ще съдя; а след това ще излязат с голямо имущество. А ти ще отидеш при бащите си в мир; ще бъдеш погребан в честита старост. Но в четвъртото поколение те ще се върнат тук, защото беззаконието на аморейците още не е пълно. Битие 15:13–16.

In the final generation of ancient Israel, the temple of the Christian church, which Peter called a “spiritual house,” was erected. During that history God manifested His jealousy twice when in His zeal He cleansed the temple. In 1844 God had raised up the spiritual temple of the Millerites, and once again He had passed by the former chosen people. In that history the Messenger of the Covenant came suddenly on October 22, 1844.

В последното поколение на древния Израил бе издигнат храмът на християнската църква, който Петър нарече „духовен дом“. В течение на тази история Бог прояви Своята ревност два пъти, когато в Своята ревност очисти храма. През 1844 година Бог бе въздигнал духовния храм на милеритите и още веднъж бе отминал предишния избран народ. В тази история Вестителят на Завета дойде внезапно на 22 октомври 1844 година.

His appearance had been prepared for through the ministry of William Miller. As the Protestants and Millerites approached October 22, 1844, two classes were tested. The Protestant’s test arrived at the time of the end at the arrival of the first angel in 1798. After the message that was to both “purify and purge” the sons of Levi was formalized in 1831, the testing of the Protestants began when the message of the first angel was empowered on August 11, 1840. On April 19, 1844, the Protestants failed the test, and became the daughters of Babylon.

Неговото явяване бе подготвено чрез служението на Уилям Милър. Когато протестантите и милеритите се приближаваха към 22 октомври 1844 г., две категории бяха изпитани. Изпитът на протестантите настъпи във времето на края с идването на първия ангел през 1798 г. След като вестта, която трябваше както да „очисти“, така и да „пречисти“ левиевите синове, бе формализирана през 1831 г., изпитването на протестантите започна, когато вестта на първия ангел бе овластена на 11 август 1840 г. На 19 април 1844 г. протестантите не издържаха изпита и станаха дъщерите на Вавилон.

The second angel then arrived and the Millerites faith was then tested, and a purification and purging was accomplished. When the message of the second angel was empowered at the Exeter camp meeting on August twelfth through the seventeenth, the testing of the Millerites’ separation of the wise and foolish Millerites was accomplished.

Тогава пристигна вторият ангел и вярата на милеристите бе изпитана, и бе извършено очистване и пресяване. Когато вестта на втория ангел бе надарена със сила на лагерното събрание в Екзетър от дванадесети до седемнадесети август, бе осъществено изпитването чрез отделянето на мъдрите от неразумните милеристи.

The distinction between the wise and foolish was the oil, which was the prophetic message of the Midnight Cry. When the third angel arrived on October 22, 1844, the temple had been erected (in forty-six years). At that point the Messenger of the Covenant came suddenly to His temple.

Разликата между мъдрите и неразумните беше маслото, което представляваше пророческата вест на Среднощния вик. Когато третият ангел дойде на 22 октомври 1844 г., храмът беше издигнат (за четиридесет и шест години). В този момент Вестителят на завета внезапно дойде в Своя храм.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> „Идването на Христос като наш Първосвещеник в Пресвятото място за очистването на светилището, представено в Даниил 8:14; идването на Човешкия Син при Стария по дни, както е представено в Даниил 7:13; и идването на Господа в Неговия храм, предсказано от Малахия, са описания на едно и също събитие; и същото е представено също така чрез идването на младоженеца на сватбата, описано от Христос в притчата за десетте девици в Матей 25.“ Великата борба, 426.

It was then that the Messenger of the Covenant began His work of purifying and purging the Millerite disciples, identified in Malachi chapter three, as the sons of Levi.

Тогава Вестителят на завета започна Своето дело на очистване и претопяване на милеритските ученици, посочени в трета глава на Малахия като синовете на Левий.

> “Many who went forth to meet the Bridegroom under the messages of the first and second angels, refused the third, the last testing message to be given to the world, and a similar position will be taken when the last call is made.

> „Мнозина, които излязоха да посрещнат Младоженеца под вестите на първия и втория ангел, отхвърлиха третата, последната изпитваща вест, която трябва да бъде дадена на света; и подобна позиция ще бъде заета, когато бъде отправен последният призив.

> “Every specification of this parable should be carefully studied. We are represented either by the wise or by the foolish virgins.” Review and Herald, October 31, 1899.

> „Всяка подробност на тази притча трябва да бъде внимателно изучавана. Ние сме представени или чрез мъдрите, или чрез неразумните девици.“ Review and Herald, 31 октомври 1899 г.

When the first angels’ message was empowered on August 11, 1840, multitudes joined the Millerite movement. Then on April 19, 1844, a large class left the movement. On October 22, 1844, the traditional view is that there were about fifty souls that entered by faith into the Most Holy Place. Assuming the number is roughly fifty souls that initially followed the light of the third angel, what does it mean when we are informed “many” who had accepted the first and second angel’s messages, “refused the third, the last testing message”?

Когато вестта на първия ангел бе овластена на 11 август 1840 г., множество хора се присъединиха към милеритското движение. После, на 19 април 1844 г., голяма група напусна движението. На 22 октомври 1844 г. традиционното становище е, че около петдесет души чрез вяра влязоха в Пресветото място. Ако приемем, че броят е приблизително петдесет души, които първоначално последваха светлината на третия ангел, какво означава това, когато ни се казва, че „мнозина“, които бяха приели вестите на първия и втория ангел, „отхвърлиха третата, последната изпитваща вест“?

The Messenger of the Covenant suddenly came to His temple and opened the light of the sanctuary in heaven and the third angel’s message to the fifty that followed on into the experience of the third angel, but they were initially scattered. Their disappointment then was greater than the first disappointment, though we are informed by Sister White their disappointment was not as great as the disciples after the cross.

Вестителят на завета внезапно дойде в Своя храм и откри светлината на светилището на небето и вестта на третия ангел на онези петдесет, които продължиха напред в опитността на третия ангел, но първоначално те бяха разпръснати. Тогавашното им разочарование беше по-голямо от първото разочарование, макар че чрез сестра Уайт ни е казано, че тяхното разочарование не беше толкова голямо, колкото това на учениците след кръста.

In both parallel histories, Christ opened His prophetic Word to the disappointed ones, and by 1850, Sister White states that she was shown that the Lord was then stretching forth His hand again to gather His people.

И в двете паралелни истории Христос отвори Своето пророческо Слово на разочарованите и до 1850 г. сестра Уайт заявява, че ѝ било показано, че Господ тогава отново простира ръката Си, за да събере Своя народ.

> “September 23d, [1850] the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people, and that efforts must be redoubled in this gathering time. In the scattering time Israel was smitten and torn; but now in the gathering time God will heal and bind up his people. In the scattering, efforts made to spread the truth had but little effect, accomplished but little or nothing; but in the gathering when God has set his hand to gather his people, efforts to spread the truth will have their designed effect. All should be united and zealous in the work. I saw that it was a shame for any to refer to the scattering for examples to govern us now in the gathering; for if God does no more for us now than he did then, Israel would never be gathered. It is as necessary that the truth should be published in a paper, as preached.” Review and Herald, November 1, 1850.

> „На 23 септември [1850 г.] Господ ми показа, че е прострял ръката Си втори път, за да възвърне остатъка от Своя народ, и че усилията трябва да бъдат удвоени в това време на събиране. Във времето на разпръсването Израил беше поразен и разкъсан; но сега, във времето на събирането, Бог ще изцели и превърже Своя народ. В разпръсването усилията, полагани за разпространяването на истината, имаха съвсем малко въздействие, постигаха малко или нищо; но в събирането, когато Бог е прострял ръката Си, за да събере Своя народ, усилията за разпространяването на истината ще имат предназначения си ефект. Всички трябва да бъдат единни и ревностни в делото. Видях, че е срамно някой да се позовава на времето на разпръсването като на пример, който да ни ръководи сега, във времето на събирането; защото, ако Бог не прави повече за нас сега, отколкото правеше тогава, Израил никога не би бил събран. Толкова е необходимо истината да бъде публикувана във вестник, колкото и да бъде проповядвана.“ Review and Herald, November 1, 1850.

At the cross the disciples had been scattered, and in that history, three days later He began to gather His scattered disciples. It was roughly three years after the end of 1844, that Christ began to gather His scattered flock. In that history He led His people to begin the publishing work and to publish the second of Habakkuk’s two tables, which was manufactured at the end of 1850, and then began to be offered for sale in the Review and Herald, in January of 1851.

При кръста учениците бяха разпръснати, и в онази история, три дни по-късно, Той започна да събира Своите разпръснати ученици. Приблизително три години след края на 1844 година Христос започна да събира Своето разпръснато стадо. В онази история Той поведе Своя народ да започне издателското дело и да издаде втората от двете таблици на Авакум, която бе изработена в края на 1850 година, а след това започна да се предлага за продажба в Review and Herald през януари 1851 година.

The 1843 chart had been the physical representation of the message that cleansed the temple that was erected in the history of the first and second angels’ messages. With the arrival of the third angel, God designed to finish His work and take His people home, but they rebelled as did ancient Israel, and both ancient and modern Israel were then assigned to wander in the wilderness. Had those Adventists who had initially accepted the light of the third angel followed on by faith, bearing the physical representation of their message which was the 1850 chart they could have ushered in the second coming of Jesus and gone home. But they were destined to repeat the history of Joshua and Caleb, and the ten unfaithful spies.

Картата от 1843 година бе физическото представяне на вестта, която очисти храма, издигнат в историята на вестите на първия и втория ангел. С идването на третия ангел Бог възнамеряваше да завърши Своето дело и да отведе Своя народ у дома, но те се разбунтуваха, както древният Израил, и тогава и древният, и съвременният Израил бяха определени да странстват в пустинята. Ако онези адвентисти, които първоначално бяха приели светлината на третия ангел, бяха продължили чрез вяра, носейки физическото представяне на своята вест, което бе картата от 1850 година, те биха могли да въведат второто пришествие на Исус и да отидат у дома. Но им бе отредено да повторят историята на Исус Навин и Халев и на десетте неверни съгледвачи.

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> „Ако адвентистите след великото разочарование през 1844 г. бяха държали здраво вярата си и единно бяха последвали разкриващото се Божие провидение, приемайки вестта на третия ангел и, в силата на Светия Дух, я проповядвайки на света, те щяха да видят Божието спасение; Господ би действал мощно чрез техните усилия, делото би било завършено и Христос досега би дошъл, за да приеме Своя народ в наградата му. Но в периода на съмнение и несигурност, последвал разочарованието, мнозина от адвентните вярващи се отказаха от вярата си.... Така делото бе възпрепятствано и светът бе оставен в тъмнина. Ако цялото адвентно тяло се бе обединило върху Божиите заповеди и вярата в Исус, колко по-различна щеше да бъде нашата история!“ Евангелизъм, 695.

John the Baptist and William Miller prepared the way for Christ to suddenly come and purify a people who would take the message of salvation under the power of the Holy Spirit to the entire world. The disciples of Christ accomplished their assignment, but the beginning of Adventism did not. By 1856 they had fallen into the condition of Laodicea, refused the advanced light of the “seven times,” and in 1863 began the process of escalating rebellion all the way through to the soon-coming Sunday law. The rebellion of 1863 was typified by the rebellion of the ten spies. At the end of the forty years of wilderness wandering ancient Israel was brought back to the same test, thus providing example of modern Israel being brought back to the beginning test.

Йоан Кръстител и Уилям Милър подготвиха пътя Христос внезапно да дойде и да очисти един народ, който под силата на Светия Дух щеше да занесе вестта на спасението до целия свят. Учениците на Христос изпълниха своето назначение, но началото на адвентизма не го изпълни. До 1856 г. те бяха изпаднали в състоянието на Лаодикия, отхвърлиха напредналата светлина на „седемте времена“ и през 1863 г. започнаха процеса на нарастващ бунт чак до близко предстоящия неделен закон. Бунтът от 1863 г. беше предобразен от бунта на десетте съгледвачи. В края на четиридесетте години скитане в пустинята древният Израил беше върнат към същото изпитание, като по този начин беше даден пример за съвременния Израил, върнат обратно към първоначалното изпитание.

The rebellion of the ten spies at Kadesh, was repeated at Kadesh forty years later. The rebellion of the ten spies that brought about the forty years of wilderness wandering, that represents the rebellion of 1863, when modern Israel brought about their own wandering in the wilderness of Laodicea. At the end of the forty years ancient Israel was brought again to Kadesh, thus identifying that the test which purged Millerite Adventism at the rebellion of 1863, is to be repeated when the Messenger of the Covenant again suddenly comes to His temple again.

Бунтът на десетте съгледвачи при Кадис бе повторен при Кадис четиридесет години по-късно. Бунтът на десетте съгледвачи, който доведе до четиридесетте години на скитане в пустинята, представлява бунта от 1863 г., когато съвременният Израил предизвика собственото си скитане в пустинята на Лаодикия. В края на четиридесетте години древният Израил бе отново доведен при Кадис, като по този начин се установява, че изпитът, който преся Милеритовия адвентизъм при бунта от 1863 г., ще бъде повторен, когато Вестителят на завета отново внезапно дойде в Своя храм.

We will continue this study in the next article.

Ще продължим това изследване в следващата статия.

> “In the conquest of Gilead and Bashan there were many who recalled the events which nearly forty years before had, in Kadesh, doomed Israel to the long desert wandering. They saw that the report of the spies concerning the Promised Land was in many respects correct. The cities were walled and very great, and were inhabited by giants, in comparison with whom the Hebrews were mere pygmies. But they could now see that the fatal mistake of their fathers had been in distrusting the power of God. This alone had prevented them from at once entering the goodly land.

> „При завладяването на Галаад и Васан мнозина си припомняха събитията, които близо четиридесет години по-рано, в Кадис, бяха обрекли Израил на дългото странстване в пустинята. Те виждаха, че донесението на съгледвачите относно Обетованата земя в много отношения е било вярно. Градовете бяха укрепени и твърде големи и бяха населени с великани, в сравнение с които евреите бяха само пигмеи. Но сега те можеха да видят, че гибелната грешка на бащите им се е състояла в това, че не са се доверили на Божията сила. Само това ги бе възпрепятствало да влязат незабавно в добрата земя.“

> “When they were at the first preparing to enter Canaan, the undertaking was attended with far less difficulty than now. God had promised His people that if they would obey His voice He would go before them and fight for them; and He would also send hornets to drive out the inhabitants of the land. The fears of the nations had not been generally aroused, and little preparation had been made to oppose their progress. But when the Lord now bade Israel go forward, they must advance against alert and powerful foes, and must contend with large and well-trained armies that had been preparing to resist their approach.

> „Когато при първото си приготвяне да влязат в Ханаан, начинанието бе съпроводено с далеч по-малко трудности, отколкото сега. Бог бе обещал на Своя народ, че ако се покоряват на гласа Му, Той ще върви пред тях и ще воюва за тях; и още щеше да изпрати стършели, за да изгонят жителите на земята. Страховете на народите не бяха още повсеместно възбудени и бе направена малка подготовка, за да се противостои на напредването им. Но когато Господ сега заповяда на Израил да върви напред, те трябваше да настъпят срещу бдителни и могъщи врагове и да се сражават с многочислени и добре обучени войски, които се бяха готвили да се противопоставят на приближаването им.“

> “In their contest with Og and Sihon the people were brought to the same test beneath which their fathers had so signally failed. But the trial was now far more severe than when God had commanded Israel to go forward. The difficulties in their way had greatly increased since they refused to advance when bidden to do so in the name of the Lord. It is thus that God still tests His people. And if they fail to endure the trial, He brings them again to the same point, and the second time the trial will come closer, and be more severe than the preceding. This is continued until they bear the test, or, if they are still rebellious, God withdraws His light from them and leaves them in darkness.” Patriarchs and Prophets, 436, 437.

> „В борбата си с Ог и Сион народът бе доведен до същото изпитание, под което бащите им бяха тъй явно се провалили. Но сега изпитанието беше много по-тежко, отколкото когато Бог бе заповядал на Израил да върви напред. Трудностите по пътя им бяха значително нараснали, след като те отказаха да напреднат, когато им бе повелено да сторят това в името на Господа. Така Бог и днес изпитва Своя народ. И ако те не издържат изпитанието, Той ги довежда отново до същата точка, и втория път изпитанието ще ги засегне по-отблизо и ще бъде по-тежко от предишното. Това продължава, докато издържат изпитанието; а ако и тогава останат непокорни, Бог оттегля светлината Си от тях и ги оставя в тъмнина.“ Патриарси и пророци, 436, 437.

Back to Articles