Article

# Laodicea - Number Three

Лаодикия — номер три

What are the Rules?

Какви са правилата?

Author

Jeff Pippenger

Published

August 30, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

> “We should know for ourselves what constitutes Christianity, what is truth, what is the faith that we have received, what are the Bible rules—the rules given us from the highest authority.” The 1888 Materials, 403.

> „Трябва сами за себе си да знаем какво съставлява християнството, какво е истината, каква е вярата, която сме приели, какви са библейските правила — правилата, дадени ни от най-висшия авторитет.“ The 1888 Materials, 403.

For several years Future for America has identified that the seven churches of Revelation not only represent the history of modern Israel from the time of the apostles until the end of the world, but that the seven churches also represent ancient Israel from the time of Moses until the stoning of Stephen. The pioneers of Adventism did not teach this truth, but they understood and employed the principles that establish this truth. Jesus identifies the end from the beginning and ancient Israel represents modern Israel. Therefore, any truth that is part of the prophetic characteristics of modern Israel also existed in ancient Israel.

В продължение на няколко години Future for America посочва, че седемте църкви от Откровение не само представят историята на съвременния Израил от времето на апостолите до края на света, но и че седемте църкви също така представят древния Израил от времето на Моисей до убиването с камъни на Стефан. Пионерите на адвентизма не са поучавали на тази истина, но са разбирали и прилагали принципите, които я установяват. Исус определя края още от началото, а древният Израил представлява съвременния Израил. Следователно всяка истина, която е част от пророческите характеристики на съвременния Израил, е съществувала и в древния Израил.

Before Millerite history the traditional Christian view of the seven churches was that they represented the actual churches in Asia minor during the time of John. The traditional view also understood that the counsel to the individual churches may also be understood to represent specific counsel to various churches throughout Christian history, and also that the very same counsel and warnings is for individual Christians. They also understood that the seven churches represent seven periods of church history from the time of the disciples until the end of the world. These perspectives pre-dated the Millerite history. Those four recognitions of the seven churches that make up the traditional view that pre-dated William Miller were and are based upon the “historicist” interpretation of the Bible. It is that methodology that God’s angels led William Miller to adopt.

Преди милеристката история традиционният християнски възглед за седемте църкви беше, че те представляват действителните църкви в Мала Азия по времето на Йоан. Традиционният възглед също така приемаше, че наставлението към отделните църкви може да се разбира и като конкретно наставление към различни църкви през цялата християнска история, а също и че същото това наставление и предупреждения са за отделните християни. Те също така разбираха, че седемте църкви представляват седем периода от църковната история — от времето на учениците до края на света. Тези гледни точки предхождаха милеристката история. Тези четири разбирания за седемте църкви, които съставляват традиционния възглед, предшестващ Уилям Милър, се основаваха и се основават върху „истористичното“ тълкуване на Библията. Именно тази методология Божиите ангели насочиха Уилям Милър да възприеме.

> “The seven churches of Asia is a history of the church of Christ in her seven forms, in all her windings and turnings, in all her prosperity and adversity, from the days of the apostles down to the end of the world. The seven seals are a history of the transactions of the powers and kings of the earth over the church, and God’s protection of his people during the same time. The seven trumpets are a history of seven peculiar and heavy judgments sent upon the earth, or Roman kingdom. And the seven vials are the seven last plagues sent upon Papal Rome. Mixed with these are many other events, woven in like tributary streams, and filling up the grand river of prophecy, until the whole ends us in the ocean of eternity.

> „Седемте църкви в Азия представляват историята на Христовата църква в нейните седем образа, във всичките ѝ извивки и обрати, във всичкото ѝ благоденствие и бедствие, от дните на апостолите чак до края на света. Седемте печата представляват история на действията на земните власти и царе спрямо църквата и на Божията закрила над Неговия народ през същото това време. Седемте тръби представляват история на седем особени и тежки съда, изпратени върху земята, или Римското царство. А седемте чаши са седемте последни язви, изпратени върху Папския Рим. Сред тях се вплитат и много други събития, втъкани като притоци, които изпълват великата река на пророчеството, докато накрая всичко не ни отведе в океана на вечността.“

> “This, to me, is the plan of John’s prophecy in the book of Revelation. And the man who wishes to understand this book, must have a thorough knowledge of other parts of the word of God. The figures and metaphors used in this prophecy, are not all explained in the same, but must be found in other prophets, and explained in other passages of Scripture. Therefore it is evident that God has designed the study of the whole, even to obtain a clear knowledge of any part.” William Miller, Miller’s Lectures, volume 2, lecture 12, 178.

> „Това, според мен, е планът на Йоановото пророчество в книгата Откровение. И човекът, който желае да разбере тази книга, трябва да има задълбочено познание за другите части на Божието слово. Образите и метафорите, употребени в това пророчество, не всички са обяснени в самото него, а трябва да бъдат открити у другите пророци и обяснени в други пасажи на Писанието. Следователно е очевидно, че Бог е предвидил изучаването на цялото, дори за да се придобие ясно познание за която и да било част.“ Уилям Милър, Miller’s Lectures, том 2, лекция 12, 178.

Sister White agrees with and upholds the “historicist” view held by Miller, but she added a deeper insight to the book of Revelation than Miller saw, for Miller had not recognized the sanctuary as it truly is. He understood the sanctuary to be the earth. Sister White recognized that when Jesus presented the predictions represented in the book of Revelation, that Christ was doing so in conjunction with His work as the heavenly High Priest.

Сестра Уайт е в съгласие с възгледа на Милър, известен като „историцизъм“, и го поддържа, но към книгата Откровение тя прибави по-дълбоко разбиране, отколкото Милър бе видял, защото Милър не бе разпознал светилището такова, каквото е в действителност. Той разбираше, че светилището е земята. Сестра Уайт разпозна, че когато Исус представи предсказанията, представени в книгата Откровение, Христос вършеше това във връзка със Своето дело като небесен Първосвещеник.

When John turns and sees Christ, He is walking among the candlesticks in priestly garments, and the candlesticks are located in the holy place, and therefore in the history after His ascension, but before He moved into the Most Holy Place in 1844. Miller could not have understood the significance of this reality. Neither would have Tyndale, Luther or John Wycliffe or any of the early reformers. Truth is progressive, shining brighter and still brighter unto the perfect day.

Когато Йоан се обръща и вижда Христос, Той ходи сред светилниците в свещенически одежди, а светилниците се намират в Светото място, следователно в историческия период след Неговото възнесение, но преди да влезе в Пресветото място през 1844 година. Милър не би могъл да разбере значението на тази действителност. Нито Тиндейл, Лутер или Джон Уиклиф, нито който и да било от ранните реформатори биха могли да го разберат. Истината е прогресивна, сияеща все по-ярко и по-ярко до съвършения ден.

> “The great principle so nobly advocated by Robinson and Roger Williams, that truth is progressive, that Christians should stand ready to accept all the light which may shine from God’s holy word, was lost sight of by their descendants. The Protestant churches of America,—and those of Europe as well,—so highly favored in receiving the blessings of the Reformation, failed to press forward in the path of reform. Though a few faithful men arose, from time to time, to proclaim new truth and expose long-cherished error, the majority, like the Jews in Christ’s day or the papists in the time of Luther, were content to believe as their fathers had believed and to live as they had lived. Therefore religion again degenerated into formalism; and errors and superstitions which would have been cast aside had the church continued to walk in the light of God’s word, were retained and cherished. Thus the spirit inspired by the Reformation gradually died out, until there was almost as great need of reform in the Protestant churches as in the Roman Church in the time of Luther. There was the same worldliness and spiritual stupor, a similar reverence for the opinions of men, and substitution of human theories for the teachings of God’s word.” The Great Controversy, 297.

> „Великият принцип, тъй благородно отстояван от Робинсън и Роджър Уилямс, а именно че истината е прогресивна и че християните трябва да бъдат готови да приемат всяка светлина, която може да засияе от Божието свято слово, бе изгубен от погледа на техните потомци. Протестантските църкви в Америка — а също и тези в Европа, — тъй високо облагодетелствани с приемането на благословенията на Реформацията, не успяха да продължат напред по пътя на реформата. Макар че от време на време се издигаха няколко верни мъже, за да прогласяват нова истина и да изобличават отдавна поддържани заблуди, мнозинството, подобно на юдеите в дните на Христос или на папистите по времето на Лутер, се задоволяваше да вярва така, както бяха вярвали бащите им, и да живее така, както те бяха живели. Затова религията отново се изроди във формализъм; и заблуди и суеверия, които биха били отхвърлени, ако църквата беше продължила да ходи в светлината на Божието слово, бяха запазени и насърчавани. Така духът, вдъхновен от Реформацията, постепенно угасна, докато в протестантските църкви не възникна почти също тъй голяма нужда от реформа, каквато имаше в Римската църква по времето на Лутер. Налице бяха същата светскост и духовно вцепенение, подобно преклонение пред мненията на хората и заместване на човешки теории с ученията на Божието слово.“ Великата борба, 297.

If the fact that truth develops progressively throughout history is not recognized, then the significance of any new light in this final generation may very well be impossible to recognize. Once a person ceases to understand the progressive nature of “truth,” they automatically begin to rely upon traditions, customs and fallen human guidance.

Ако не бъде признат фактът, че истината се развива постепенно през цялата история, тогава значението на каквато и да било нова светлина в това последно поколение може съвсем да се окаже невъзможно за разпознаване. Щом човек престане да разбира прогресивния характер на „истината“, той автоматично започва да разчита на предания, обичаи и ръководството на падналото човечество.

The methodology that Miller employed is a waymark that runs through the entire prophetic line which presents a testimony of the development of biblical truth that began with the apostles. Yet in the waymark represented by Miller, we find a beginning that demands a counterpart at the end. Most never understand these realities, but not so with Satan.

Методологията, която Милър използва, е ориентир, който преминава през цялата пророческа линия и представя свидетелство за развитието на библейската истина, започнало с апостолите. Но в ориентира, представен чрез Милър, намираме начало, което изисква съответствие в края. Повечето никога не разбират тези реалности, но не и Сатана.

Satan has resisted the truth and its development from his rebellion in heaven onward. When it reached the point in history that the reformers began to distinctly understand how to study the Bible, Satan did as he always does and he introduced counterfeits. The historical evidence of his work of counterfeiting the truth identifies that Jesuits such as Ribera and Louis de Alcazar focused their counterfeit methodology specifically against the book of Revelation. The corrupted methodology that is called “preterism” began in the second and third centuries with two primary representatives of that false methodology. One was Eusebius of Caesarea (260–339), and Victorinus of Pettau (died circa 304). Both of these early historical figures promoted the methodology suggesting the book of Revelation was fulfilled during the time of the Roman Empire by such historical figures as the infamous emperor Nero.

Сатана се е съпротивлявал на истината и на нейното развитие още от своето въстание в небето. Когато в историята се стигна до момента, в който реформаторите започнаха ясно да разбират как да изучават Библията, Сатана постъпи, както винаги постъпва, и въведе фалшификати. Историческите доказателства за неговото дело по подправянето на истината показват, че йезуити като Рибера и Луис де Алкасар насочиха своята фалшификаторска методология конкретно срещу книгата Откровение. Покварената методология, наречена „претеризъм“, започна през втория и третия век с двама основни представители на тази лъжлива методология. Единият беше Евсевий Кесарийски (260–339), а другият — Викторин от Петау (починал около 304 г.). И двете тези ранни исторически личности пропагандираха методологията, според която книгата Откровение се е изпълнила по времето на Римската империя чрез такива исторически фигури като печално известния император Нерон.

In the nineteenth century John Darby (1800–1882) from the United Kingdom introduced another satanic methodology which was also inserted to the foot notes of the Trojan horse Bible called the Scofield Reference Bible which we have previously identified. “Dispensationalism” is a theological framework that divides history and God’s interaction with humanity into distinct periods, or ‘dispensations,’ in which God administers His plan in different ways. I note this at this point for this is one of the falsehoods that was introduced to the movement of Future for America by voices from the same area Darby had propagated his satanic ideas. Darby’s ideas that attacked Future for America were accompanied by the philosophy of the so-called modern-day “woke” movement which promotes the same anarchy represented by the French Revolution and the same licentiousness represented by Sodom and Gomorrah.

През деветнадесети век Джон Дарби (1800–1882) от Обединеното кралство въведе друга сатанинска методология, която също беше вмъкната в бележките под линия на троянския кон на Библията, наречен Библията с препратки на Скофийлд, която вече посочихме. „Диспенсационализмът“ е богословска рамка, която разделя историята и Божието взаимодействие с човечеството на отделни периоди, или „диспенсации“, в които Бог осъществява Своя план по различни начини. Отбелязвам това тук, защото то е една от лъжите, които бяха въведени в движението Future for America от гласове от същата област, от която Дарби бе разпространил своите сатанински идеи. Идеите на Дарби, които нападнаха Future for America, бяха съпроводени от философията на тъй нареченото съвременно движение „woke“, което насърчава същата анархия, представена от Френската революция, и същата разпуснатост, представена от Содом и Гомор.

Today the theologians of modern Adventism employ a system of dissecting the truths of the Bible based upon a two-fold system of biblical interpretation they employ to undermine and deny both the Bible and the Spirit of Prophecy. They identify men as either experts in biblical languages or as experts in biblical history. Thus, the theologians of Adventism today control the minds of Laodicean Adventism either by interpreting God’s Word based upon a fallen man’s understanding of history or fallen man’s understanding of language. These modern manifestations of error which have been often used to attack the message you are now reading will be addressed further in these articles when we consider the symbolism of the French Revolution. Satan is alive, and he knows his time is short. The last rule of Miller’s rules, number fourteen concludes with the following paragraph.

Днес теолозите на съвременния адвентизъм използват система на разчленяване на библейските истини, основана върху двоен метод на библейско тълкуване, който прилагат, за да подкопават и отричат както Библията, така и Духа на пророчеството. Те определят хората или като експерти по библейските езици, или като експерти по библейската история. Така днешните теолози на адвентизма владеят умовете на лаодикийския адвентизъм, като тълкуват Божието Слово или въз основа на разбирането на падналия човек за историята, или въз основа на разбирането на падналия човек за езика. Тези съвременни проявления на заблудата, които често са били използвани, за да нападат вестта, която сега четете, ще бъдат разгледани по-нататък в тези статии, когато разглеждаме символиката на Френската революция. Сатана е жив и той знае, че времето му е кратко. Последното правило от правилата на Милър, номер четиринадесет, завършва със следния параграф.

> “The divinity taught in our schools is always founded on some sectarian creed. It may do to take a blank mind and impress it with this kind, but it will always end in bigotry. A free mind will never be satisfied with the views of others. Were I a teacher of youth in divinity, I would first learn their capacity and mind. If these were good, I would make them study the Bible for themselves, and send them out free to do the world good. But if they had no mind, I would stamp them with another’s mind, write bigot on their forehead, and send them out as slaves!” William Miller, Miller’s Works, volume 1, 24.

> „Богословието, преподавано в нашите училища, винаги е основано върху някакъв сектантски символ на вярата. Това може и да върши работа, когато се вземе незапълнен ум и му се наложи подобен отпечатък, но то винаги ще завършва с фанатизъм. Свободният ум никога няма да бъде удовлетворен от възгледите на другите. Ако аз бях учител на младежи по богословие, най-напред бих опознал техните способности и ум. Ако те бяха добри, бих ги накарал сами да изучават Библията и бих ги изпратил свободни да вършат добро на света. Но ако нямаха ум, бих ги белязал с ума на някой друг, бих написал фанатик на челото им и бих ги изпратил като роби!“ William Miller, Miller’s Works, volume 1, 24.

In the period just after John the Revelator lived, and in the days of the Reformation, Satan was actively producing false prophetic methodology to confuse and destroy true biblical analysis. What is sometimes missed in these historical facts is that all those satanic methodologies were aimed directly at no other book than the book of Revelation. That was the subject of each of these promoters of satanic confusion. The book of Revelation has always been Satan’s target. Satan knows it is the book of Revelation that he must war against. When we recognize this fact, we can then recognize another unseen reality, that is obscured by another significant truth.

В периода непосредствено след времето, когато живя Йоан Богослов, и в дните на Реформацията, Сатана дейно създаваше лъжлива пророческа методология, за да обърка и погуби истинския библейски анализ. Това, което понякога се изпуска в тези исторически факти, е, че всички тези сатанински методологии бяха насочени пряко не към друга книга, а към книгата Откровение. Това беше предметът на всеки от тези поддръжници на сатанинското объркване. Книгата Откровение винаги е била цел на Сатана. Сатана знае, че именно книгата Откровение е книгата, срещу която той трябва да воюва. Когато разпознаем този факт, тогава можем да разпознаем и друга невидима действителност, която е затъмнена от друга значима истина.

The false methodology of the Jesuits was intended to prevent a clear understanding that the pope of the Roman church is the antichrist of Bible prophecy. Every single Protestant reformer came to recognize and identify this truth. Therefore, when the accurate history of men such as Ribera and Louis de Alcazar have been publicly presented in the past through word and publication the history men such as Ribera and Louis de Alcazar was used for the purpose of demonstrating the satanic efforts to prevent a correct understanding of the “man of sin.” The written or spoken testimonies exposing the purpose of the introduction of these satanic methodologies are correct as far as they go, but Satan was attempting to cover up more than simply the biblical proofs that identify the antichrist as the pope of Rome.

Лъжливата методология на йезуитите бе предназначена да възпрепятства ясното разбиране, че папата на Римската църква е антихристът от библейското пророчество. Всеки един протестантски реформатор стигна до това да разпознае и да отъждестви тази истина. Ето защо, когато в миналото чрез слово и публикации е била публично представяна точната история на мъже като Рибера и Луис де Алкасар, историята на мъже като Рибера и Луис де Алкасар е била използвана с цел да се покажат сатанинските усилия за предотвратяване на правилното разбиране на „човека на греха“. Писмените или устните свидетелства, които разкриват целта на въвеждането на тези сатанински методологии, са правилни дотолкова, доколкото стигат, но Сатана се е опитвал да прикрие нещо повече от просто библейските доказателства, които отъждествяват антихриста като папата на Рим.

There are truths in the book of Revelation that have been covered up with the confusion produced by these false systems of biblical interpretation that are outside the subject of the man whose number is six, six, six. One of those truths is most definitely the truth represented when the seven churches are understood in their fullest development. There are truths located within the seven churches that speak directly to the history that got under way on September 11, 2001 and ends in the Sunday law crisis. Satan has been seeking to keep this light buried, and he invented the satanic methodologies to obscure several gems of truth located in the book of Revelation, not only the identification of the pope of Rome as the antichrist.

В книгата Откровение има истини, които са били прикривани от объркването, породено от тези лъжливи системи на библейско тълкуване, които стоят извън темата за човека, чието число е шестстотин шестдесет и шест. Една от тези истини е без съмнение истината, представена, когато седемте църкви бъдат разбрани в тяхното най-пълно развитие. В седемте църкви се съдържат истини, които говорят пряко за историята, започнала на 11 септември 2001 г. и завършваща в кризата на неделния закон. Сатана се е стремял да държи тази светлина погребана и е измислил сатанинските методологии, за да затъмни няколко скъпоценни истини, намиращи се в книгата Откровение — не само отъждествяването на римския папа като антихриста.

Before “the man of sin” was revealed in 538, men such as Eusebius and Victorinus attacked the book of Revelation in an attempt to obscure the rise of the papal power. Later in history Christ fulfilled His promise to Thyatira and brought forth the morning star of the reformation (Wycliffe), and Satan thereafter brought forth two prominent historical figures to champion and carry on his satanic work. The long-drawn-out war over the development of truth that reaches its climax when the secret of the book of Revelation is unsealed, (just before the close of probation) includes light from the seven churches that Miller never recognized, nor did Sister White, but it can be easily shown that both Miller and the Spirit of Prophecy uphold the new light, for new light never contradicts old light.

Преди „човекът на греха“ да бъде разкрит през 538 г., мъже като Евсевий и Викторин нападнаха книгата Откровение в опит да замъглят възхода на папската власт. По-късно в историята Христос изпълни обещанието Си към Тиатир и изведе утринната звезда на Реформацията (Уиклиф), а след това Сатана изведе две видни исторически личности, за да отстояват и продължат неговото сатанинско дело. Продължителната война относно развитието на истината, която достига своята кулминация, когато тайната на книгата Откровение бъде разпечатана (непосредствено преди приключването на благодатното време), включва светлина от седемте църкви, която Милър никога не е разпознал, нито пък Сестра Уайт, но лесно може да се покаже, че и Милър, и Духът на пророчеството подкрепят новата светлина, защото новата светлина никога не противоречи на старата светлина.

> “It is a fact that we have the truth, and we must hold with tenacity to the positions that cannot be shaken; but we must not look with suspicion upon any new light which God may send, and say, Really, we cannot see that we need any more light than the old truth which we have hitherto received, and in which we are settled. While we hold to this position, the testimony of the True Witness applies to our cases its rebuke, ‘And knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked.’ Those who feel rich and increased with goods and in need of nothing, are in a condition of blindness as to their true condition before God, and they know it not.” Review and Herald, August 7, 1894.

> „Факт е, че ние имаме истината и трябва твърдо да държим позициите, които не могат да бъдат разклатени; но не бива да гледаме с подозрение на каквато и да било нова светлина, която Бог може да изпрати, и да казваме: Наистина, не можем да видим, че се нуждаем от повече светлина от старата истина, която досега сме приели и в която сме се установили. Докато поддържаме това становище, свидетелството на Верния Свидетел отправя към нашите случаи своето изобличение: „И не знаеш, че си окаян и нещастен, и сиромах, и сляп, и гол.“ Онези, които се чувстват богати и забогатели, и нямат нужда от нищо, се намират в състояние на слепота относно истинското си състояние пред Бога, и не го знаят.“ Review and Herald, August 7, 1894.

The primary test for new light is whether it contradicts established truth, and whether it upholds the foundational truths.

Първостепенният критерий за нова светлина е дали тя противоречи на утвърдената истина и дали поддържа основополагащите истини.

> “When the power of God testifies as to what is truth, that truth is to stand forever as the truth. No after suppositions, contrary to the light God has given are to be entertained. Men will arise with interpretations of Scripture which are to them truth, but which are not truth. The truth for this time, God has given us as a foundation for our faith. He Himself has taught us what is truth. One will arise, and still another, with new light which contradicts the light that God has given under the demonstration of His Holy Spirit.” Selected Messages, book 1, 162.

> „Когато Божията сила свидетелства за това що е истина, тази истина трябва да стои завинаги като истина. Не бива да се допускат никакви по-късни предположения, противни на светлината, която Бог е дал. Ще се издигнат човеци с тълкувания на Писанието, които за тях са истина, но не са истина. Истината за това време Бог ни е дал като основа на нашата вяра. Сам Той ни е научил какво е истина. Ще се издигне един, а после още друг, с нова светлина, която противоречи на светлината, която Бог е дал чрез проявлението на Своя Свети Дух.“ Избрани вести, книга 1, 162.

Satan has had the book of Revelation as his target of attack from the time John recorded the messages contained therein. Jesus said:

Сатана е насочвал своите нападения срещу книгата Откровение още от времето, когато Йоан записал съдържащите се в нея вести. Исус каза:

> But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Matthew 13:16, 17.

> Но блажени са вашите очи, защото виждат; и вашите уши, защото чуват. Защото истина ви казвам: мнозина пророци и праведници са пожелали да видят онова, което вие виждате, и не са го видели; и да чуят онова, което вие чувате, и не са го чули. Матей 13:16, 17.

The blessing attached to seeing and hearing is the blessing of understanding the message of the Revelation of Jesus Christ. When John represented those in the “last days” who see and hear the message he fell down to worship the angel Gabriel, who immediately informed John not to do it.

Благословението, свързано с виждането и чуването, е благословението да се разбира посланието на Откровението на Исус Христос. Когато Йоан представляваше онези в „последните дни“, които виждат и чуват посланието, той падна, за да се поклони на ангела Гавриил, който незабавно извести Йоан да не прави това.

> And I John saw these things, and heard them. And when I had heard and seen, I fell down to worship before the feet of the angel which showed me these things. Then saith he unto me, See thou do it not: for I am thy fellowservant, and of thy brethren the prophets, and of them which keep the sayings of this book: worship God. Revelation 22:8, 9.

> И аз, Йоан, видях това и чух. И когато чух и видях, паднах да се поклоня пред нозете на ангела, който ми показа това. Тогава ми каза той: Внимавай, недей да правиш това; защото аз съм съслужител на тебе и на братята ти, пророците, и на онези, които пазят думите на тази книга: поклони се Богу. Откровение 22:8, 9.

Gabriel and John are both created beings, who are only to worship the Creator. Many prophets and righteous men, including angels have desired to “see” and “hear” the message of the Midnight Cry when it is repeated at the end of the world.

Гавриил и Йоан са и двамата сътворени същества, които трябва да се покланят единствено на Твореца. Мнозина пророци и праведни мъже, включително ангели, са желали да „видят“ и да „чуят“ вестта на Среднощния вик, когато тя бъде повторена в края на света.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> „Христос каза: „Блажени са вашите очи, защото виждат; и вашите уши, защото чуват. Защото истина ви казвам, че мнозина пророци и праведни човеци пожелаха да видят онова, което вие виждате, и не го видяха; и да чуят онова, което вие чувате, и не го чуха“ [Матей 13:16, 17]. Блажени са очите, които видяха нещата, видени през 1843 и 1844 година.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> „Вестта бе дадена. И не бива да има никакво забавяне в повтарянето на вестта, защото знаменията на времето се изпълняват; заключителното дело трябва да бъде извършено. Велико дело ще бъде извършено за кратко време. Скоро по Божие назначение ще бъде дадена вест, която ще нарасне до силен вик. Тогава Даниил ще застане на своя дял, за да даде своето свидетелство.“ Manuscript Releases, том 21, 437.

What righteous men (John) and their fellow servants (angels) desired to see was the final fulfillment of the Midnight Cry at the end of Adventism when the earth would be lightened by God’s glory. That final manifestation of power in the latter rain is brought about by the unsealing of the Revelation of Jesus Christ.

Това, което праведните човеци (Йоан) и техните съслужители (ангелите) желаеха да видят, беше окончателното изпълнение на Среднощния вик в края на адвентизма, когато земята щеше да бъде озарена от Божията слава. Това последно проявление на сила в късния дъжд се осъществява чрез разпечатването на Откровението на Исус Христос.

> Of which salvation the prophets have inquired and searched diligently, who prophesied of the grace that should come unto you: Searching what, or what manner of time the Spirit of Christ which was in them did signify, when it testified beforehand the sufferings of Christ, and the glory that should follow. Unto whom it was revealed, that not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into. Wherefore gird up the loins of your mind, be sober, and hope to the end for the grace that is to be brought unto you at the revelation of Jesus Christ. 1 Peter 1:10–13.

> За това спасение издирваха и изследваха усърдно пророците, които пророкуваха за благодатта, предназначена за вас, като изследваха към кое или към какво време посочваше Христовият Дух, Който беше в тях, когато предизвестяваше Христовите страдания и славата, която щеше да последва. На тях им бе открито, че не на себе си, а на нас служеха с онова, което сега ви бе известено чрез онези, които ви благовестиха чрез Светия Дух, изпратен от небето — неща, в които ангелите желаят да надникнат. Затова препашете чреслата на ума си, бъдете трезвени и уповавайте докрай на благодатта, която ще ви бъде донесена при откровението на Исус Христос. 1 Петър 1:10–13.

The prophets, righteous men and angels have desired to live in the time when the “grace” or the power of God, is poured out during the final fulfillment of the Midnight Cry. That “grace,” which is God’s creative power is brought to men when the Revelation of Jesus Christ is unsealed. Satan knows that the avenue to convey the creative power of God unto His people is accomplished by the message that is unsealed in the book of Revelation, and it has therefore been his supreme effort to confuse, suppress and cover up the light contained in the book of Revelation. That light is not simply the identification of the man of sin, for that truth has been fully documented by all the Protestant reformers centuries ago.

Пророците, праведните мъже и ангелите са желали да живеят във времето, когато „благодатта“, или силата на Бога, се излива по време на последното изпълнение на Среднощния вик. Тази „благодат“, която е творческата сила на Бога, се донася на човеците, когато Откровението на Исус Христос бъде разпечатано. Сатана знае, че пътят, чрез който творческата сила на Бога се предава на Неговия народ, се осъществява чрез вестта, която е разпечатана в книгата Откровение, и затова неговото върховно усилие е било да обърка, потисне и прикрие светлината, съдържаща се в книгата Откровение. Тази светлина не е просто разпознаването на човека на греха, защото тази истина е била напълно документирана от всички протестантски реформатори още преди векове.

> I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet, Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea. And I turned to see the voice that spake with me. And being turned, I saw seven golden candlesticks; And in the midst of the seven candlesticks one like unto the Son of man, clothed with a garment down to the foot, and girt about the paps with a golden girdle. His head and his hairs were white like wool, as white as snow; and his eyes were as a flame of fire; And his feet like unto fine brass, as if they burned in a furnace; and his voice as the sound of many waters. And he had in his right hand seven stars: and out of his mouth went a sharp twoedged sword: and his countenance was as the sun shineth in his strength. And when I saw him, I fell at his feet as dead. And he laid his right hand upon me, saying unto me, Fear not; I am the first and the last: I am he that liveth, and was dead; and, behold, I am alive for evermore, Amen; and have the keys of hell and of death. Write the things which thou hast seen, and the things which are, and the things which shall be hereafter. Revelation 1:10–19.

> Бях в Духа в Господния ден и чух зад себе си силен глас, като от тръба, който казваше: Аз съм Алфа и Омега, Първият и Последният; и: каквото виждаш, напиши в книга и го изпрати до седемте църкви, които са в Азия: до Ефес, и до Смирна, и до Пергам, и до Тиатир, и до Сардис, и до Филаделфия, и до Лаодикия. И обърнах се, за да видя гласа, който говореше с мене. И като се обърнах, видях седем златни светилника; и всред седемте светилника — Един, подобен на Човешкия Син, облечен в дреха до нозете и препасан през гърдите със златен пояс. А главата Му и космите Му бяха бели като бяла вълна, като сняг; и очите Му — като огнен пламък; и нозете Му — подобни на чиста мед, като че нажежени в пещ; и гласът Му — като шум от много води. И в десницата Си държеше седем звезди; и от устата Му излизаше остър двуостър меч; и лицето Му беше като слънцето, когато свети в силата си. И когато Го видях, паднах при нозете Му като мъртъв. А Той положи десницата Си върху мене и ми каза: Не бой се; Аз съм Първият и Последният, и Живият; бях мъртъв, и ето, живея до вечни векове, Амин; и имам ключовете на ада и на смъртта. И тъй, напиши това, което си видял, и това, което е, и това, което ще бъде след това. Откровение 1:10–19.

While Adventism upheld the “historicist” methodology they recognized that all the churches of Revelation two and three are repeated in the final church. Unfortunately, at the end of the nineteenth century Satan was already closing Adventism’s eyes to the sacred methodology, the protection of, and the practice of being an essential part of their responsibility as “the depositaries of the great truths of prophecy.” Even as the methodology was being set aside in Adventism, there were still those who applied the sacred methodology. We use the book, Story of the Seer of Patmos as a witness to the fact that applying all the churches to the history of Laodicea is a valid application of prophecy. The following are excerpts from that book that make the point I am referring to.

Докато адвентизмът поддържаше „историцизма“ като методология, те признаваха, че всички църкви от Откровение 2 и 3 се повтарят в последната църква. За съжаление, в края на деветнадесети век Сатана вече затваряше очите на адвентизма за свещената методология, за защитата ѝ и за практиката ѝ като съществена част от тяхната отговорност като „пазители на великите истини на пророчеството“. Дори когато тази методология беше оставяна настрана в адвентизма, все още имаше такива, които прилагаха свещената методология. Използваме книгата Story of the Seer of Patmos като свидетелство за факта, че прилагането на всички църкви към историята на Лаодикия е валидно приложение на пророчеството. Следват откъси от тази книга, които изясняват тезата, за която говоря.

> “It should be remembered that, as the experience of Ephesus, Smyrna, and Pergamos, will be repeated in the last church before the second coming of Christ, so the history of Thyatira will have its counterpart in the last generation.” Stephen N. Haskell, Story of the Seer of Patmos, 69.

> „Трябва да се помни, че както опитността на Ефес, Смирна и Пергам ще се повтори в последната църква преди второто пришествие на Христос, така и историята на Тиатир ще има своя съответстващ образ в последното поколение.“ Stephen N. Haskell, Story of the Seer of Patmos, 69.

Haskell correctly points out that the experience of the first four churches is repeated, or as he says, “will have its counterpart in the last generation.”

Хаскел правилно посочва, че опитността на първите четири църкви се повтаря, или, както той казва, „ще има своя съответстващ образ в последното поколение“.

> “He applied the test, but all pointed forward to the year 1843 as the time when the world must welcome its Saviour. The condition of the people at the first advent of Christ was now repeated.” Stephen N. Haskell, Story of the Seer of Patmos, 75.

> „Той приложи изпитанието, но всичко сочеше напред към 1843 година като времето, когато светът трябва да посрещне своя Спасител. Състоянието на народа при първото пришествие на Христос сега се повтори.“ Stephen N. Haskell, Story of the Seer of Patmos, 75.

Haskell was speaking of William Miller identifying 1843 as the Second Coming of Christ, and identifies that the conditions of the first advent was repeated in the time of the Millerites. Haskell was correct, and Sister White confirms that Miller himself was represented by John the Baptist.

Хаскел говореше за това, че Уилям Милър е определил 1843 година като времето на Второто пришествие на Христос, и посочва, че условията на първото пришествие са се повторили във времето на милеритите. Хаскел беше прав, и сестра Уайт потвърждава, че самият Милър е бил представен от Йоан Кръстител.

> “As John the Baptist heralded the first advent of Jesus and prepared the way for His coming, so William Miller and those who joined with him proclaimed the second advent of the Son of God.” Early Writings, 229.

> „Както Йоан Кръстител възвести първото пришествие на Исус и подготви пътя за Неговото идване, така Уилям Милър и онези, които се присъединиха към него, прогласиха второто пришествие на Божия Син.“ Ранни писания, 229.

Haskel even identifies that during the history of Pergamos, (the third church representing the compromise of Christianity with idolatry), the history of Sardis, the fifth church was repeated.

Хаскел дори посочва, че в хода на историята на Пергам, (третата църква, представляваща компромиса на християнството с идолопоклонството), се е повторила историята на Сардис, петата църква.

> “There was a time in the history of Pergamos, when Christianity thought Paganism was dead; but in reality, the religion which was apparently vanquished, had conquered. Paganism baptized, stepped into the church. In the days of Sardis this history was repeated.” Stephen N. Haskell, Story of the Seer of Patmos, 75, 76.

> „Имало е време в историята на Пергам, когато християнството смяташе, че езичеството е мъртво; но в действителност религията, която привидно беше победена, бе победила. Покръстеното езичество влезе в църквата. В дните на Сардис тази история се повтори.“ Stephen N. Haskell, Story of the Seer of Patmos, 75, 76.

Sardis was the church of the Reformation that woke up and protested against the satanic fallacies of the papacy, but before their work was finished, they had already began returning to Rome. They thought as did the church of Pergamos that papalism was dead, but in reality, it was still living. Haskell also identifies that upon the remnant church shines “the accumulated rays of all past ages.”

Сардис бе църквата на Реформацията, която се пробуди и протестира срещу сатанинските заблуди на папството, но още преди делото ѝ да бъде завършено, тя вече бе започнала да се връща към Рим. Те мислеха, както и църквата в Пергам, че папството е мъртво, но в действителност то все още беше живо. Хаскел също посочва, че върху църквата на остатъка сияят „натрупаните лъчи на всички минали векове“.

> “Upon this last church—the remnant,—shine the accumulated rays of all past ages.” Stephen N. Haskell, Story of the Seer of Patmos, 69.

> „Върху тази последна църква — остатъка — сияят натрупаните лъчи на всички минали векове.“ Stephen N. Haskell, Story of the Seer of Patmos, 69.

I am not suggesting that Haskell recognized that the progressive history represented by the seven churches, was also fulfilled in the history of ancient Israel, but he certainly upholds that truth when he writes that “the accumulated rays of all past ages” “shine” upon “the last church.” Ancient Israel is included in the “rays of” “past ages.” And though he upholds the principles necessary to recognize the symbolism of the seven churches in ancient Israel’s history, I am uncertain how deeply he recognized the parallels represented in those symbols. I am also certain he did not recognize an even more important aspect of the histories represented by the seven churches, an aspect we are leading to.

Не твърдя, че Хаскел е осъзнавал, че прогресивната история, представена от седемте църкви, се е изпълнила и в историята на древния Израил; но той със сигурност поддържа тази истина, когато пише, че „натрупаните лъчи на всички минали векове“ „сияят“ върху „последната църква“. Древният Израил е включен в „лъчите на“ „минали векове“. И макар да поддържа принципите, необходими, за да се разпознае символиката на седемте църкви в историята на древния Израил, аз не съм уверен доколко дълбоко е разпознавал паралелите, представени в тези символи. Също така съм уверен, че той не е разпознал един още по-важен аспект от историите, представени от седемте църкви — аспект, към който се насочваме.

We will address this truth in our next article.

Ще разгледаме тази истина в следващата ни статия.

Back to Articles