Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Fourteen

Книгата на Йоил и лаодикийската Църква на адвентистите от седмия ден — номер четиринадесет

Number Fourteen

Число четиринадесет

Author

Jeff Pippenger

Published

December 20, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

The history of “God’s marvelous works,” is also represented by the prophetic question of “how long.” The history represented in those two, and many other symbols, represents the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. In that period there is a debate over the true and the many other false latter rain messages. There is only one genuine latter rain message. The story line of the sacred history where God performs His marvelous works is placed within the context of the book of Joel where the “new wine” is cut off from one class while being poured out upon the other class.

Историята на „Божиите чудни дела“ е представена и чрез пророческия въпрос „докога“. Историята, представена чрез тези два и чрез много други символи, изобразява времето на запечатването на сто четиридесет и четирите хиляди. В този период се води спор относно истинската и многото други лъжливи вести за късния дъжд. Има само една истинска вест за късния дъжд. Разказната линия на свещената история, в която Бог извършва Своите чудни дела, е поставена в контекста на книгата на Йоил, където „новото вино“ е отнето от едната група, докато се излива върху другата група.

There are a few contrasts in the book of Joel that are to be noted. The root of the word “parable” means “placing beside” and inherently involves a contrast of two classes. We have touched some of the ‘contrasts’ in the book of Joel previously, pointing out that the crown of pride that is worn by the drunkards that rule Jerusalem is contrasted with those who wear the crown of glory. We have not yet shared how the symbol of joy is the opposite, but a counterpart of being ashamed, but it is, and we intend to show that. The subject of alpha and omega is also located in the book of Joel and that principle of the first illustrating the last is also confirmed by Peter’s two sermons in the book of Acts.

В книгата на Йоил има няколко противопоставяния, които трябва да бъдат отбелязани. Коренът на думата „притча“ означава „поставяне редом“ и по самото си естество включва противопоставяне между две групи. По-рано вече засегнахме някои от „противопоставянията“ в книгата на Йоил, като посочихме, че венецът на гордостта, който носят пияниците, управляващи Йерусалим, е противопоставен на онези, които носят венеца на славата. Все още не сме изложили как символът на радостта е противоположността, но същевременно и съответствието на посрамването; но това е така и възнамеряваме да го покажем. Темата за алфа и омега също се намира в книгата на Йоил и този принцип, според който първото онагледява последното, се потвърждава и от двете проповеди на Петър в книгата Деяния.

Acts chapter two takes place on Pentecost at 9 AM (the third hour) and chapter three is the ninth hour (3 PM) the time of the evening sacrifice. In Acts two the message Peter proclaims is in the upper room of a private residence, but his sermon in chapter three is given in the temple. They are tied together by the call to repentance in both meetings. Same message, two geographical places representing the symbol of a doubling within the Pentecostal message that is divided between the courtyard and the temple. In Revelation eleven John is told to measure the temple, but leave off the courtyard for it was given to the Gentiles.

Втора глава на Деянията се развива на Петдесетница в 9 часа сутринта (третия час), а трета глава — в деветия час (3 часа следобед), времето на вечерната жертва. В Деяния 2 вестта, която Петър прогласява, е в горницата на частен дом, но проповедта му в трета глава е изнесена в храма. Те са свързани заедно чрез призива към покаяние и в двете събрания. Една и съща вест, две географски места, представляващи символа на удвояване в рамките на петдесятната вест, разделена между двора и храма. В Откровение 11 на Йоан е казано да измери храма, но да остави двора, защото той бе даден на езичниците.

> And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:1, 2.

> И даде ми се тръстика, подобна на жезъл; и ангелът застана, казвайки: Стани и измери Божия храм, и олтара, и онези, които се покланят в него. А двора, който е вън от храма, остави вън и не го измервай; защото е даден на езичниците; и светия град ще тъпчат четиридесет и два месеца. Откровение 11:1, 2.

Thus, the doubling of the two sermons and the division of the two sermon’s location, identifies two audiences for the latter rain in the book of Joel. One audience is the Gentiles outside the temple and the other is the Jews in the temple. In the judgment of the living the house of God is judged first, and from 9/11 unto the Sunday law the temple is judged, and from the Sunday law until the close of human probation the Gentiles are judged. That judgment occurs during the latter rain identified by Peter as being set forth in the book of Joel. What the courtyard (the Gentiles) and the temple (God’s church) in the division represented in Acts chapters two and three, is also the distinction in Joel of the former rain and the latter rain. The former rain arrived at 9/11 and is poured out while God’s temple is being judged. When that process is finished the latter rain is poured out upon the Gentiles in the courtyard.

Така удвояването на двете проповеди и разделянето на местоположението на двете проповеди посочва две аудитории за късния дъжд в книгата на Йоил. Едната аудитория са езичниците извън храма, а другата — юдеите в храма. При съда над живите Божият дом бива съден първо, и от 11 септември до неделния закон храмът е съден, а от неделния закон до приключването на човешкия изпитателен срок биват съдени езичниците. Този съд се извършва по време на късния дъжд, който Петър посочва като изложен в книгата на Йоил. Това, което дворът (езичниците) и храмът (Божията църква) в разделението, представено в Деяния, глави втора и трета, означават, е също така разграничението в Йоил между ранния дъжд и късния дъжд. Ранният дъжд дойде на 11 септември и се излива, докато Божият храм бива съден. Когато този процес приключи, късният дъжд се излива върху езичниците в двора.

> Be glad then, ye children of Zion, and rejoice in the Lord your God: for he hath given you the former rain moderately, and he will cause to come down for you the rain, the former rain, and the latter rain in the first month. Joel 2:23.

> И тъй, веселете се, синове на Сион, и се радвайте в Господа, вашия Бог; защото Той ви даде ранния дъжд според правдата и ще направи да слезе за вас дъждът, ранният дъжд и късният дъжд в първия месец. Йоил 2:23.

It is not my point currently to identify the prophetic distinction between joy and being ashamed, but the verse informs God’s people to “be glad” because of the latter rain message. The latter rain message produces prophetic joy in God’s people. That being said the subject of the former or early rain, followed by the latter rain is an illustration of the stone of stumbling that was set aside and marveled at. The symbol of the corner stone that ultimately becomes the cap stone is what is marvelous in the eyes of both God and His people.

Моята цел сега не е да определям пророческото разграничение между радостта и посрамването, но стихът известява Божия народ да „се радва“ поради вестта на късния дъжд. Вестта на късния дъжд поражда пророческа радост в Божия народ. При това предметът на ранния, или първия, дъжд, последван от късния дъжд, е илюстрация на камъка на препъване, който беше отхвърлен и на който се удивиха. Символът на крайъгълния камък, който в крайна сметка става връхният камък, е онова, което е дивно в очите и на Бога, и на Неговия народ.

The marvelous stone represents the Alpha and Omega of prophecy. The principle of the alpha and omega in terms of prophetic application is identified by Alpha and Omega repeatedly in His Word, and He is the Word. For this reason, that what has been revealed of this principle has been revealed to us and our children forever. The year 1863 is the cap stone of Bible prophecy, and it is the cap stone of the period of the third angel from 1844 unto 1863. 1844 was the foundation stone 1863 the cap stone of that prophetic period. 1844 to 1863 is an established prophetic period, just as established as 538 unto 1798. The fact that mankind does not know something which God has established, does not make that thing un-established!

Чудният камък представлява Алфата и Омегата на пророчеството. Принципът на алфата и омегата по отношение на пророческото приложение е многократно посочен от Алфата и Омегата в Неговото Слово, а Той е Словото. Поради тази причина това, което е било разкрито относно този принцип, е било разкрито на нас и на нашите деца завинаги. Годината 1863 е завършващият камък на библейското пророчество и тя е завършващият камък на периода на третия ангел от 1844 до 1863. 1844 беше основният камък, а 1863 — завършващият камък на този пророчески период. 1844 до 1863 е установен пророчески период, също тъй установен, както 538 до 1798. Фактът, че човечеството не знае нещо, което Бог е установил, не прави това нещо неустановено!

We ended the previous article with the following passage.

Завършихме предишната статия със следния откъс.

> “I was shown that his relation to the people of God was similar, in some respects, to that of Moses to Israel. There were murmurers against Moses, when in adverse circumstances, and there have been murmurers against him.” Testimonies, volume 3, 85.

> „Беше ми показано, че неговото отношение към Божия народ беше в някои отношения подобно на отношението на Моисей към Израил. Имаше роптаещи против Моисей, когато обстоятелствата бяха неблагоприятни, и е имало роптаещи и против него.“ Свидетелства, том 3, 85.

In 1863, James White represented “in some respects” “Moses to Israel.”

През 1863 г. Джеймс Уайт представляваше „в известни отношения“ „Мойсей за Израил“.

The period of 1844 unto 1863 was typified in the period of the Red Sea deliverance unto the first Kadesh. The first Kadesh is an alpha and the second Kadesh is the omega—providing two forty-year periods that lead to Kadesh and both ended in rebellion.

Периодът от 1844 до 1863 г. бе предобразен в периода от избавлението при Червеното море до първия Кадис. Първият Кадис е алфата, а вторият Кадис — омегата, като по този начин се представят два четиридесетгодишни периода, водещи до Кадис, и и двата завършиха с бунт.

The Spirit of Prophecy aligns the Red Sea crossing with the great disappointment of 1844. The Bible aligns the Red Sea crossing with the cross, and Sister White confirms the disappointment of the disciples at the cross was typifying the great disappointment of 1844. It was the Lord’s will to go directly into the Promise Land, and the geographical marker of the entrance into the Promise Land was Jericho, which is where in this second week of December, 2025, that the archeologists just dug out ancient Jericho—only to find to their dismay that the fallen walls they discovered there had all fallen outward, not inward as they always do during a siege. In an ancient siege the walls were beaten down and pushed over towards the inside. Not so with Jericho.

Духът на пророчеството съотнася преминаването през Червеното море с великото разочарование от 1844 година. Библията съотнася преминаването през Червеното море с кръста, а Сестра Уайт потвърждава, че разочарованието на учениците при кръста е предобразявало великото разочарование от 1844 година. Волята на Господа бе да влязат направо в Обетованата земя, а географският белег на входа към Обетованата земя беше Йерихон, където именно през тази втора седмица на декември 2025 година археолозите току-що разкопаха древния Йерихон — само за да установят, за свое смущение, че падналите стени, които откриха там, бяха паднали всички навън, а не навътре, както винаги става по време на обсада. При древна обсада стените бяха събаряни и тласкани към вътрешността. Но при Йерихон не беше така.

> So the people shouted when the priests blew with the trumpets: and it came to pass, when the people heard the sound of the trumpet, and the people shouted with a great shout, that the wall fell down flat, so that the people went up into the city, every man straight before him, and they took the city. Joshua 6:20.

> И така, народът извика, когато свещениците затръбиха с тръбите; и стана така, че когато народът чу звука на тръбата и народът извика със силен вик, стената падна на място; така народът се изкачи в града, всеки направо пред себе си, и те превзеха града. Исус Навин 6:20.

The archeologists also found jars with food, identifying that when the walls came down it was not a long drawn-out siege. It also answered a question among the archeological group as to why the biblical record of the fall of Jericho identifies them going “up” into Jericho over a hill or ramp, which they now know was created when the walls fell outward.

Археолозите откриха също и съдове с храна, което показва, че когато стените паднаха, това не е било продължителна, проточена обсада. Това даде отговор и на един въпрос сред археолозите защо библейският разказ за падането на Ерихон описва как те са се изкачили „нагоре“ в Ерихон по хълм или насип, за който сега знаят, че се е образувал, когато стените са паднали навън.

The first obstacle which announced the entrance into the Promised Land was Jericho, a city of influence and wealth. Jericho is 1863, and Jericho is a subject of Bible prophecy, not only as an illustration of the Sunday law time period, but also in connection with its fall and rise. Jericho also had its own specific prophetic curse pronounced upon it. Joshua pronounced a curse upon the man who rebuilt Jericho, and in so doing identified that the man who rebuilt Jericho would lose his youngest and oldest sons in the re-building of that cursed city. One son was to be lost at the laying of the foundation and the other at the raising of the gate. That prophecy was fulfilled, and the record of its fulfillment is recorded in the Bible, making Jericho an established biblical symbol.

Първото препятствие, което възвестяваше влизането в Обетованата земя, беше Йерихон — град на влияние и богатство. Йерихон е 1863 година и Йерихон е предмет на библейското пророчество не само като илюстрация на периода на неделния закон, но и във връзка с неговото падане и въздигане. Йерихон имаше и свое собствено специфично пророческо проклятие, произнесено над него. Исус Навин произнесе проклятие върху човека, който щеше да съгради отново Йерихон, и с това посочи, че човекът, който щеше да възстанови Йерихон, щеше да изгуби най-младия и най-стария си син при изграждането на този прокълнат град. Единият син трябваше да бъде изгубен при полагането на основата, а другият — при издигането на портата. Това пророчество се изпълни и свидетелството за неговото изпълнение е записано в Библията, което прави Йерихон утвърден библейски символ.

Within its historical demise, and in its prophetic curse, followed by the historical fulfillment of that prophecy, we find three witnesses speaking about Jericho in 1863. All three of those testimonies are to be applied to 1863. Those three witnesses stand together just as three Moses’s stand prophetically at the end of their respective forty-year periods. One of those forty-year periods is clearly aligned with Millerite history, establishing that all three representations of Moses at the end of each forty-year period align with the history of 1863—the history of the third angel.

В неговото историческо падение и в неговото пророческо проклятие, последвани от историческото изпълнение на това пророчество, намираме трима свидетели, които говорят за Йерихон през 1863 година. И трите от тези свидетелства следва да бъдат приложени към 1863 година. Тези трима свидетели стоят заедно, точно както три образа на Мойсей стоят пророчески в края на съответните си четиридесетгодишни периоди. Един от тези четиридесетгодишни периоди е ясно съотнесен към милеристката история, като установява, че и трите представяния на Мойсей в края на всеки четиридесетгодишен период съответстват на историята на 1863 година — историята на третия ангел.

Two of those three witnesses of Moses’ forty years end at Kadesh, the third conclusion of the forty years was the Jordan River, and the conclusion of the second was the Red Sea. The conclusion of the first forty years was Moses fleeing Egypt. All three are describing a flight out of Egypt in fulfillment of Abraham’s four-hundred and thirty year prophecy of bondage in Egypt.

Двама от тези трима свидетели на четиридесетте години на Моисей завършват при Кадис; третият завършек на четиридесетте години беше река Йордан, а завършекът на втория беше Червеното море. Завършекът на първите четиридесет години беше бягството на Моисей от Египет. И трите описват излизане чрез бягство от Египет в изпълнение на пророчеството на Авраам за четиристотин и тридесетте години на робство в Египет.

Moses’ three forty-year periods, whose endings (capstone) represents a type of deliverance from Egypt, were a fulfillment of Abraham’s prophecy of captivity in and deliverance out of Egyptian bondage. As the prophesied deliverer of Abraham’s covenant promise, Moses himself began by being saved out of the water, as his name means. Thereafter Moses led God’s people through the waters of the Red Sea and thereafter to the shore of the deliverance, represented by the Jordan River. The alpha of Moses life was saving from the water of the Nile and omega was the salvation represented by the water of the Jordan River. The alpha of Moses life illustrated by the experience defined by his name and his parents, being godly parents knew that the baby had been sentenced to death, as he would be forty years later after killing the Egyptian. As godly parents who knew their son needed to be saved from the death sentence, prepared for him an ark, that passed from the Hebrew world unto the Egyptian world, just as Moses left at the end of forty years the Egyptian world for the Hebrew world.

Трите четиридесетгодишни периода на Мойсей, чиито завършеци (връхна точка) представляват образ на избавление от Египет, бяха изпълнение на Авраамовото пророчество за пленничество в египетско робство и за избавление от него. Като пророкувания избавител на заветното обещание към Авраам, самият Мойсей започна с това да бъде спасен от водата, както означава името му. След това Мойсей преведе Божия народ през водите на Червеното море и след това до брега на избавлението, представен от река Йордан. Алфата на живота на Мойсей беше спасение от водата на Нил, а омегата — спасението, представено от водата на река Йордан. Алфата на живота на Мойсей, онагледена чрез преживяването, определено от името му и от неговите родители, беше следната: понеже бяха благочестиви родители, те знаеха, че младенецът е осъден на смърт, както и той самият щеше да бъде четиридесет години по-късно, след като уби египтянина. Като благочестиви родители, които знаеха, че синът им трябва да бъде спасен от смъртната присъда, те му приготвиха ковчег, който премина от еврейския свят в египетския свят, тъкмо както Мойсей напусна в края на четиридесет години египетския свят за еврейския свят.

Moses repeated the story of Noah in his salvation from the water. The very first mention of Moses as the “deliverer” of Abraham’s four-hundred and thirty year covenant prophecy was a repetition of the history where God entered into covenant with mankind, therefore bringing Abraham’s covenant prophecy of a chosen people together with the covenant promise to all mankind. This identifies a baptism in the transfer of the baby Moses to Pharaoh’s daughter, for the death was acknowledged by the parent’s work, the burial is represented by the ark upon the water, and the resurrection is Pharaoh’s daughter.

Моисей повтори историята на Ной в своето спасение от водата. Още първото споменаване на Моисей като „избавителя“ на четиристотин и тридесетгодишното заветно пророчество към Авраам беше повторение на историята, в която Бог влезе в завет с човечеството, като по този начин съедини заветното пророчество към Авраам за един избран народ със заветното обещание към цялото човечество. Това разкрива кръщение в предаването на младенеца Моисей на фараоновата дъщеря, защото смъртта беше удостоверена чрез делото на родителите, погребението е представено от ковчежето върху водата, а възкресението е фараоновата дъщеря.

Moses’ life begins with the baptism of Noah’s ark being typified. This then means that from the outset the number “8” is associated with Moses, for the root of his covenant relationship began with the number “8” from the covenant of Noah, and his work was to institute the rite of circumcision on the “eighth” day. He was then tested and he failed on the very rite. Moses life begins with a baptism and forty years later there is a death (of an Egyptian) that marks the point where the Egyptian Moses dies and becomes strictly a son of Abraham. The beginning and ending of Moses’s first forty years is represented by a baptism. The first identified a transition from Hebrew to Egyptian and the last from Egyptian to Hebrew. Forty years after that, Moses takes God’s people through the baptism of the Red Sea, on his way to the baptism at the Jordan, which he never made.

Животът на Моисей започва с това, че се предобразява кръщението на Ноевия ковчег. Следователно това означава, че още от самото начало числото „8“ е свързано с Моисей, защото коренът на неговото заветно отношение започва с числото „8“ от Ноевия завет, а неговото дело бе да установи обреда на обрязването на „осмия“ ден. След това той бе изпитан и се провали именно по отношение на самия този обред. Животът на Моисей започва с кръщение и четиридесет години по-късно настъпва една смърт (на един египтянин), която бележи момента, в който египетският Моисей умира и той става изцяло син на Авраам. Началото и краят на първите четиридесет години от живота на Моисей са представени чрез кръщение. Първото обозначава преход от евреин към египтянин, а последното — от египтянин към евреин. Четиридесет години след това Моисей превежда Божия народ през кръщението на Червеното море, по пътя си към кръщението при Йордан, до което той никога не стигна.

God’s people under the guidance of Joshua entered the Promised Land without Moses for he died just before the baptism of the Jordan River arrived. Moses said, and Peter repeated that the Lord thy God would raise up a prophet like unto Moses. The prophet who was typified by Moses was Christ, and He began His work exactly where Moses left off. He began His work at His baptism, and that baptism was the exact place Joshua baptized ancient Israel when they crossed the Jordan into the Promised Land. The gospels inform us that John was baptizing at Bethabara, which is the crossing point, and means ferry crossing.

Божият народ, под ръководството на Иисус Навин, влезе в Обещаната земя без Моисей, защото той умря тъкмо преди да се стигне до кръщението в Йордан. Моисей каза, а Петър повтори, че Господ, твоят Бог, ще ти въздигне пророк като Моисей. Пророкът, предобразен чрез Моисей, беше Христос и Той започна делото Си точно там, където Моисей го остави. Той започна делото Си при Своето кръщение, а това кръщение беше точно на мястото, където Иисус Навин кръсти древния Израил, когато те преминаха Йордан и влязоха в Обещаната земя. Евангелията ни известяват, че Йоан кръщаваше във Витавара, което е мястото на преминаването и означава бродно преминаване.

The Red Sea is the symbol of the rebellion of Egypt, identifying Moses prophetic testimony in this line as truth. The Nile River to the Red Sea (sometimes called a river) and on to the Jordan. Moses, meaning ‘saved out of the water’ begins and ends his testimony at the water of deliverance, and each of those waters manifest two classes of worshippers.

Червеното море е символът на бунта на Египет, утвърждавайки пророческото свидетелство на Моисей в този ред като истина. От река Нил до Червеното море (понякога наричано река) и нататък до Йордан. Моисей, чието име означава „изваден от водата“, започва и завършва своето свидетелство при водата на избавлението, и всяка от тези води разкрива две категории поклонници.

The first forty years of Moses represents the first angel’s message and the second forty years is the second angel, the third being the third. The three angels possess their own peculiar prophetic characteristics such as that all three messages are represented in the first message. We have demonstrated this phenomenon publicly for years in connection with the first three chapters of the book of Daniel.

Първите четиридесет години на Моисей представляват вестта на първия ангел, а вторите четиридесет години — втория ангел, като третите са третият. Трите ангела притежават свои собствени отличителни пророчески характеристики, така че и трите вести са представени в първата вест. Ние публично сме показвали това явление в продължение на години във връзка с първите три глави на книгата на Даниил.

Daniel feared God in chapter one and refused to eat the Babylonian diet, and God glorified him in the second and dietary visual test that followed, which led to the judgment and third test carried out by Nebuchadnezzar himself. Daniel chapter one is the first angel of Revelation fourteen who announces “fear God,” “give him glory” as Daniel did in the second dietary and visual test, for “the hour of the judgment” of Nebuchadnezzar has come.

Даниил се побоя от Бога в първа глава и отказа да яде вавилонската храна, а Бог го прослави във второто, хранително и зрително изпитание, което последва и което доведе до съда и до третото изпитание, извършено от самия Навуходоносор. Първа глава на Даниил е първият ангел от Откровение четиринадесета глава, който възвестява: „бойте се от Бога“, „въздайте Му слава“, както Даниил направи във второто хранително и зрително изпитание, защото „настана часът на Неговия съд“ над Навуходоносор.

The first forty years of Moses’s life began because his parents feared God. When Pharaoh’s daughter saw the ark in the water, Moses had passed the second test, which is a visual test. Then Pharaoh’s daughter judged that he was not to die. Judgment also arrived at the end of the first forty; when He slew the Egyptian and had to flee Egypt.

Първите четиридесет години от живота на Моисей започнаха, защото родителите му се бояха от Бога. Когато дъщерята на фараона видя ковчежето във водата, Моисей бе преминал второто изпитание, което е зрително изпитание. Тогава дъщерята на фараона отсъди, че той не трябва да умре. Присъда дойде и в края на първите четиридесет, когато той уби египтянина и трябваше да побегне от Египет.

In the second forty years, the second angel of Revelation fourteen announcing the fall of Babylon was typified by the fall of Egypt. In that fall, at the end of the forty years there was a tremendous manifestation of the power of God, as there was at the end of the second angel’s message during the Midnight Cry of 1844.

През вторите четиридесет години вторият ангел от Откровение четиринадесета, възвестяващ падането на Вавилон, беше предобразен чрез падането на Египет. При това падане, в края на четиридесетте години, имаше поразително проявление на Божията сила, както и в края на вестта на втория ангел по време на Среднощния вик от 1844 година.

The third forty years begins with the judgment of death being pronounced on virtually the entire congregation, and it ends with the judgment of death upon the leader of that congregation.

Третият период от четиридесет години започва с произнасянето на смъртна присъда над почти цялото събрание, а завършва със смъртната присъда над водача на това събрание.

Sister White identifies that our work is to combine the three angels’ messages.

Сестра Уайт посочва, че нашата работа е да съчетаем вестите на трите ангела.

> “The Lord is about to punish the world for its iniquity. He is about to punish religious bodies for their rejection of the light and truth which has been given them. The great message, combining the first, second, and third angels’ messages, is to be given to the world. This is to be the burden of our work.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 950.

> „Господ предстои да накаже света за неговото беззаконие. Той предстои да накаже религиозните общности за тяхното отхвърляне на светлината и истината, които са им били дадени. Великата вест, съчетаваща вестите на първия, втория и третия ангел, трябва да бъде занесена на света. Това трябва да бъде тежестта на нашето дело.“ The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 950.

Moses’ first forty years represents the first angel of Revelation fourteen, and his second period of forty years is the second angel and the third forty-year period is the third angel. Our “great message” is to combine “the first, second, and third angels’ messages” which places all three symbols of Moses’ in 1863, and therefore three Moses’ at the Sunday law.

Първите четиридесет години на Моисей представляват първия ангел от Откровение четиринадесета глава, а вторият му период от четиридесет години е вторият ангел, и третият четиридесетгодишен период е третият ангел. Нашата „велика вест“ е да съчетаем „вестите на първия, втория и третия ангел“, което поставя и трите символа на Моисей в 1863 година, и следователно — трима Моисеи при неделния закон.

1844 to 1863 includes two witnesses of both forty-year periods that led to Kadesh. Inspiration identifies that a third cannot exist without a first and a second, the first forty years of Moses’ life must also represent 1844 to 1863. Moses is killing the Egyptian in 1863, along with Moses striking the Rock with his rod of authority and also when Moses asks to see God’s glory in the history of the rebellion of the golden calf. There are three Moses’ at 1863 and the Sunday law, and they are all forty years old.

Периодът от 1844 до 1863 г. включва двама свидетели на двата четиридесетгодишни периода, които доведоха до Кадис. Вдъхновението посочва, че трети не може да съществува без първи и втори; следователно първите четиридесет години от живота на Мойсей също трябва да представляват периода от 1844 до 1863 г. Мойсей убива египтянина през 1863 г., както и Мойсей удря Скалата със своя жезъл на власт, а също и когато Мойсей иска да види Божията слава в историята на бунта около златното теле. Има трима Мойсеи при 1863 г. и неделния закон, и всички те са на четиридесет години.

Moses’ three periods each contain a deliverance by water; Moses in the basket aligns with Moses through the Red Sea which aligns with Moses twice at the Jordan River: the Nile, the Red Sea and twice at the Jordan. Waters of deliverance are represented in each of the three periods, for they all align with the period when the water of deliverance is being poured out during the latter rain period.

Всеки от трите периода на Мойсей съдържа избавление чрез вода; Мойсей в кошницата съответства на Мойсей при преминаването през Червеното море, което съответства на Мойсей два пъти при река Йордан: Нил, Червеното море и два пъти при Йордан. Водите на избавлението са представени във всеки от трите периода, защото всички те съответстват на периода, когато водата на избавлението се излива през времето на късния дъжд.

At the end of the third period of forty years Moses struck the Rock with his rod. At the end of the second forty years his rod parted the Red Sea. At the end of the first forty years, he rejected the rod of Egyptian authority, chose to suffer with his people.

В края на третия период от четиридесет години Моисей удари Канарата с жезъла си. В края на вторите четиридесет години неговият жезъл раздели Червеното море. В края на първите четиридесет години той отхвърли жезъла на египетската власт и избра да страда с народа си.

At the end of the first period an Egyptian died, and at the end of the second period the military, firstborn and leadership of Egypt died. At the end of the third period the nation of Israel, Aaron and Moses had all died. These are three parallel histories that “line upon line” each represent 1844 unto 1863—the history of the third angel, which in turn represents 9/11 to the Sunday law, and the Pentecostal season when the waters of deliverance are poured out.

В края на първия период един египтянин умря, а в края на втория период умряха войската, първородните и ръководството на Египет. В края на третия период народът на Израил, Аарон и Моисей вече бяха всички умрели. Това са три паралелни истории, които „ред по ред“ всяка представя 1844 до 1863 г. — историята на третия ангел, която на свой ред представя периода от 11 септември до неделния закон и петдесятния сезон, когато се изливат водите на избавлението.

Moses is at both rebellions at Kadesh, and the Kadesh rebellions are both capstones in their respective periods. They both represent 1863, which is also the capstone of the period of the third angel, starting with the alpha in 1844 unto the capstone of 1863. When considering the marvelous light of the stone that begins as the foundation and ends as the cap stone it is recognized that the capstone is always prophetically larger. The few drops at the beginning of the Pentecostal season, leading to the full outpouring at the capstone on the day of Pentecost, illustrates this truth.

Моисей присъства и при двата бунта в Кадис, а бунтовете в Кадис и двата са завършеци в съответните си периоди. И двата представляват 1863 г., която също е завършекът на периода на третия ангел, започващ с алфата през 1844 г. и достигащ до завършека през 1863 г. Когато се разглежда чудната светлина на камъка, който започва като основа и завършва като краеъгълен камък, се признава, че краеъгълният камък пророчески винаги е по-велик. Няколкото капки в началото на петдесятния сезон, водещи до пълното изливане при завършека в деня на Петдесетница, илюстрират тази истина.

At 9/11, the sprinkling began and it ends at the full outpouring at the Sunday law. This truth identifies Moses’ sin at the second and omega Kadesh as a greater sin than the rebellion in the first alpha Kadesh rebellion. The alpha rebellion produced the death of an entire nation, and omega rebellion produced the death of one man (Moses), but the one man’s sin was greater than the entire nations corporate sin. The man who sins dies, and at that level there is no distinction between the sins of Moses or any other Israelite, but prophetically Moses’ striking Christ a second time was greater, for it was the capstone of that forty-year period.

На 11 септември поръсването започна и завършва при пълното изливане в неделния закон. Тази истина определя греха на Моисей при втория и омега Кадис като по-голям грях от бунта при първия алфа Кадисов бунт. Алфа бунтът доведе до смъртта на цял един народ, а омега бунтът доведе до смъртта на един човек (Моисей), но грехът на този един човек беше по-голям от съвкупния грях на целия народ. Човекът, който съгрешава, умира, и на това равнище няма разлика между греховете на Моисей и на който и да е друг израилтянин, но пророчески второто поразяване на Христос от Моисей беше по-голямо, защото то беше венецът на онзи четиридесетгодишен период.

The rebellion of Moses at the second omega Kadesh was a greater sin than the rebellion of the children of Israel rejecting the message of Joshua and Caleb. Moses prophetically stands at 1863, where he dies in the wilderness for his rebellion. Moses also stands at 1863, where the former covenant people die in the wilderness for their rebellion, but Moses did not participate in that rebellion. 1863 aligns with the Sunday law, as does Aaron’s rebellion of the golden calf. That history, which aligns with Kadesh, 1863, and the Sunday law, Moses is praying to see God’s glory.

Бунтът на Моисей при втория омега Кадис беше по-голям грях от бунта на синовете Израилеви, които отхвърлиха вестта на Исус Навин и Халев. Моисей пророчески стои при 1863 година, където умира в пустинята заради своя бунт. Моисей също така стои при 1863 година, където народът на предишния завет умира в пустинята заради своя бунт, но Моисей не участваше в този бунт. 1863 година съответства на неделния закон, както и бунтът на Аарон със златното теле. В тази история, която съответства на Кадис, 1863 година и неделния закон, Моисей се моли да види Божията слава.

Kadesh represents 1863, and Moses is at both Kadesh’s, so upon two biblical witnesses, who are both cap stones we establish that the third forty-year period which does not end at Kadesh represents 1863 as well. There ‘Moses the unsanctified’ is crucifying Christ afresh, as he rejects the Rock. In 1863, and the giving of the Law at Sinai, ‘Moses the sanctified’ is seeking Gods’ character. In 1863 Moses represents a wise and also a foolish virgin.

Кадис представлява 1863 г., и Моисей присъства и в двата Кадис, така че въз основа на двама библейски свидетели, които и двамата са връхни камъни, установяваме, че и третият четиридесетгодишен период, който не завършва в Кадис, също представлява 1863 г. Там „Моисей неосветеният“ отново разпъва Христос, тъй като отхвърля Канарата. През 1863 г., и при даването на Закона на Синай, „Моисей осветеният“ търси Божия характер. През 1863 г. Моисей представлява и мъдра, и неразумна девица.

> “The Pharisee and the publican represent two great classes into which those who come to worship God are divided. Their first two representatives are found in the first two children that were born into the world.” Christ’s Object Lessons, 152.

> „Фарисеят и митарят представляват две големи класи, на които се разделят онези, които идват да се покланят на Бога. Първите двама техни представители се намират в първите две деца, които са били родени на света.“ Притчи Христови, с. 152.

At Kadesh and 1863, Moses represents “two great classes into which those who” “worship God are divided”. Moses is an example of the one hundred and forty-four thousand as is Peter.

При Кадис и 1863 г. Моисей представлява „две големи категории, на които са разделени онези, които“ „се покланят на Бога“. Моисей е пример за сто четиридесет и четирите хиляди, както и Петър.

> “For each of the classes represented by the Pharisee and the publican there is a lesson in the history of the apostle Peter. In his early discipleship Peter thought himself strong. Like the Pharisee, in his own estimation he was ‘not as other men are.’ When Christ on the eve of His betrayal forewarned His disciples, ‘All ye shall be offended because of Me this night,’ Peter confidently declared, ‘Although all shall be offended, yet will not I.’ Mark 14:27, 29. Peter did not know his own danger. Self-confidence misled him. He thought himself able to withstand temptation; but in a few short hours the test came, and with cursing and swearing he denied his Lord.” Christ’s Object Lessons, 152.

> „За всяка от двете групи, представени от фарисея и митаря, има поука в историята на апостол Петър. В ранното си ученичество Петър мислеше себе си за силен. Подобно на фарисея, според собствената си преценка той беше „не както другите човеци“. Когато Христос, в навечерието на Своето предателство, предупреди учениците Си: „Всички вие ще се съблазните в Мене тая нощ“, Петър уверено заяви: „Ако и всички да се съблазнят, аз обаче не.“ Марк 14:27, 29. Петър не познаваше собствената си опасност. Самоувереността го подведе. Той мислеше, че е способен да устои на изкушението; но само след няколко кратки часа дойде изпитанието и с клетви и заклевания той се отрече от своя Господ.“ Притчи Христови, 152.

At the Sunday law, which is 1863, Peter represents two classes. Those who receive the mark of the beast or those who receive the seal of God. When Jesus changed Simon’s name to Peter, it symbolized the one-hundred and forty-four thousand. That understanding is also symbolized by multiplying Peter’s name using the number from the letter position in the English alphabet. If we use that same technique on 1863, we get 144.

При неделния закон, който е 1863, Петър представлява две класи: онези, които получават белега на звяра, и онези, които получават Божия печат. Когато Исус промени името на Симон на Петър, това символизираше сто четиридесет и четирите хиляди. Това разбиране е символизирано и чрез умножаването на името Петър, като се използват числата, съответстващи на позицията на буквите в английската азбука. Ако приложим същия метод към 1863, получаваме 144.

Two of the three symbols of Moses which align with 1863, establish that the third period must align also. The two lines of Kadesh identify the story of the wise and foolish virgins, and the third period identifies an attempt to employ human effort to accomplish a godly work. To trust in human power as did Moses with the Egyptian represents trust in human authority over ordained authority.

Два от трите символа на Моисей, които се съгласуват с 1863 г., установяват, че и третият период трябва също да се съгласува. Двете линии на Кадис определят историята за мъдрите и неразумните девици, а третият период посочва опит да се употреби човешко усилие за извършването на Божие дело. Да се уповава човек на човешка сила, както Моисей постъпи с египтянина, представлява упование в човешки авторитет над постановения авторитет.

Sister White states her husbands, “relation to the people of God was similar, in some respects, to that of Moses to Israel.” In 1863, Moses was represented by James White. In 1863, James White is slaying an Egyptian, striking Christ a second time and praying for the rebels who rejected the message of “rest” set forth by Joshua and Caleb. Moses is both a foolish virgin when he struck the Rock a second time and a wise virgin as he interceded for the rebels of Israel.

Сестра Уайт заявява, че „отношението на съпруга ѝ към Божия народ в известни отношения беше подобно на отношението на Мойсей към Израил“. През 1863 г. Мойсей беше представен чрез Джеймс Уайт. През 1863 г. Джеймс Уайт убива египтянин, поразява Христос втори път и се моли за бунтовниците, които отхвърлиха вестта за „покоя“, изложена от Исус Навин и Халев. Мойсей е едновременно неразумна девица, когато удари Канарата втори път, и разумна девица, когато ходатайстваше за бунтовниците на Израил.

We will close this article with the passage in Numbers fourteen where Moses is at 1863, when he is given a view of God’s glory in the parallel history represented by the golden calf rebellion.

Ще завършим тази статия с пасажа в Числа четиринадесета глава, където Моисей се намира при 1863 година, когато му е даден поглед към Божията слава в паралелната история, представена от бунта при златното теле.

In the passage the Lord asks “how long” would he have to deal with the rebels of Israel, which is the same question Isaiah asked the Lord in chapter six. Notice that the book of Numbers places this history in the period when the earth is lightened with God’s glory, as the angels also marked in verse three of Isaiah six. 9/11 was the foundation stone of the history of 1844 to 1863 and the Sunday law is the capstone. The setting in Numbers is nothing less than an illustration of the song or the parable of the vineyard, as ancient Israel is being passed by as the Lord entered into covenant with Joshua.

В този пасаж Господ пита „докога“ ще трябва да се занимава с бунтовниците на Израил, което е същият въпрос, който Исая зададе на Господа в шеста глава. Забележете, че книгата Числа поставя тази история в периода, когато земята се озарява от Божията слава, както ангелите също отбелязаха в трети стих на Исая 6. 9/11 беше основният камък на историята от 1844 до 1863 г., а неделният закон е крайъгълният камък. Обстановката в Числа не е нищо по-малко от илюстрация на песента или притчата за лозето, тъй като древният Израил е отминат, докато Господ встъпва в завет с Исус Навин.

> And all the congregation lifted up their voice, and cried; and the people wept that night. And all the children of Israel murmured against Moses and against Aaron: and the whole congregation said unto them, Would God that we had died in the land of Egypt! or would God we had died in this wilderness! And wherefore hath the Lord brought us unto this land, to fall by the sword, that our wives and our children should be a prey? were it not better for us to return into Egypt? And they said one to another, Let us make a captain, and let us return into Egypt.

> И цялото общество издигна гласа си и викаше; и народът плака през онази нощ. И всички израилеви синове роптаеха против Моисей и против Аарон; и цялото общество им каза: Дано бяхме умрели в Египетската земя! или дано бяхме умрели в тази пустиня! И защо ни доведе Господ в тази земя — за да паднем от меч, та жените ни и децата ни да станат плячка? Не би ли било по-добре за нас да се върнем в Египет? И казваха един на друг: Нека си поставим вожд и да се върнем в Египет.

> Then Moses and Aaron fell on their faces before all the assembly of the congregation of the children of Israel. And Joshua the son of Nun, and Caleb the son of Jephunneh, which were of them that searched the land, rent their clothes: And they spake unto all the company of the children of Israel, saying,

> Тогава Моисей и Аарон паднаха на лицата си пред цялото събрание на обществото на израилевите синове. И Иисус, синът на Навин, и Халев, синът на Ефония, които бяха от ония, що бяха съгледали земята, раздраха дрехите си; и говориха на цялото общество на израилевите синове, казвайки:

> The land, which we passed through to search it, is an exceeding good land. If the Lord delight in us, then he will bring us into this land, and give it us; a land which floweth with milk and honey. Only rebel not ye against the Lord, neither fear ye the people of the land; for they are bread for us: their defence is departed from them, and the Lord is with us: fear them not.

> Земята, през която минахме, за да я съгледаме, е извънредно добра земя. Ако Господ благоволи към нас, тогава Той ще ни въведе в тази земя и ще ни я даде — земя, в която текат мляко и мед. Само не се бунтувайте против Господа и не се бойте от народа на земята; защото те са хляб за нас: защитата им се е оттеглила от тях, а Господ е с нас; не се бойте от тях.

> But all the congregation bade stone them with stones. And the glory of the Lord appeared in the tabernacle of the congregation before all the children of Israel. And the Lord said unto Moses, How long will this people provoke me? and how long will it be ere they believe me, for all the signs which I have shewed among them?

> Но цялото общество каза да ги убият с камъни. И славата Господня се яви в шатъра за срещане пред всички израилеви синове. И Господ каза на Моисей: Докога този народ ще Ме презира? и докога няма да Ми повярват, при всичките знамения, които показах между тях?

> I will smite them with the pestilence, and disinherit them, and will make of thee a greater nation and mightier than they.

> Ще ги поразя с мор и ще ги лиша от наследство; а от тебе ще направя народ по-голям и по-могъщ от тях.

> And Moses said unto the Lord, Then the Egyptians shall hear it, (for thou broughtest up this people in thy might from among them;) And they will tell it to the inhabitants of this land: for they have heard that thou Lord art among this people, that thou Lord art seen face to face, and that thy cloud standeth over them, and that thou goest before them, by day time in a pillar of a cloud, and in a pillar of fire by night. Now if thou shalt kill all this people as one man, then the nations which have heard the fame of thee will speak, saying, Because the Lord was not able to bring this people into the land which he sware unto them, therefore he hath slain them in the wilderness.

> И Моисей каза на Господа: Тогава египтяните ще чуят това, понеже Ти с мощта Си изведе този народ измежду тях; и ще го разкажат на жителите на тази земя; защото са чули, че Ти, Господи, си всред този народ, че Ти, Господи, се явяваш лице в лице, че Твоят облак стои над тях и че вървиш пред тях денем в облачен стълб, а нощем — в огнен стълб. А ако погубиш целия този народ като един човек, тогава народите, които са чули славата Ти, ще кажат: Понеже Господ не можа да въведе този народ в земята, за която им се беше заклел, затова ги изби в пустинята.

> And now, I beseech thee, let the power of my Lord be great, according as thou hast spoken, saying, The Lord is longsuffering, and of great mercy, forgiving iniquity and transgression, and by no means clearing the guilty, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation. Pardon, I beseech thee, the iniquity of this people according unto the greatness of thy mercy, and as thou hast forgiven this people, from Egypt even until now.

> И сега, моля Те, нека се възвеличи силата на моя Господ, според както си говорил, казвайки: Господ е дълготърпелив и многомилостив, прощава беззаконие и престъпление, но никак не оставя виновния ненаказан, въздавайки беззаконието на бащите върху децата до третото и четвъртото поколение. Прости, моля Те, беззаконието на този народ според величието на Твоята милост, както си прощавал на този народ от Египет дори досега.

> And the Lord said, I have pardoned according to thy word: But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord.

> И Господ каза: Простих според думата ти; но както е вярно, че Аз живея, така цялата земя ще се изпълни със славата на Господа.

> Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. (Now the Amalekites and the Canaanites dwelt in the valley.) Tomorrow turn you, and get you into the wilderness by the way of the Red sea.

> Защото всички онези мъже, които видяха славата Ми и знаменията Ми, които извърших в Египет и в пустинята, и сега Ме изпитаха десет пъти, и не послушаха гласа Ми, със сигурност няма да видят земята, за която се заклех на бащите им; нито един от онези, които Ме разгневиха, няма да я види. А Моят слуга Халев, понеже в него имаше друг дух и Ме последва напълно, него ще въведа в земята, в която влезе, и потомството му ще я наследи. (А амаличаните и ханаанците живееха в долината.) Утре се обърнете и тръгнете към пустинята по пътя към Червеното море.

> And the Lord spake unto Moses and unto Aaron, saying, How long shall I bear with this evil congregation, which murmur against me? I have heard the murmurings of the children of Israel, which they murmur against me. Say unto them, As truly as I live, saith the Lord, as ye have spoken in mine ears, so will I do to you: Your carcases shall fall in this wilderness; and all that were numbered of you, according to your whole number, from twenty years old and upward, which have murmured against me, Doubtless ye shall not come into the land, concerning which I sware to make you dwell therein, save Caleb the son of Jephunneh, and Joshua the son of Nun. But your little ones, which ye said should be a prey, them will I bring in, and they shall know the land which ye have despised. But as for you, your carcases, they shall fall in this wilderness. And your children shall wander in the wilderness forty years, and bear your whoredoms, until your carcases be wasted in the wilderness. After the number of the days in which ye searched the land, even forty days, each day for a year, shall ye bear your iniquities, even forty years, and ye shall know my breach of promise.

> И Господ говори на Моисей и на Аарон, като рече: Докога ще търпя това зло общество, което роптае против Мене? Чух роптанията на израилевите синове, с които роптаят против Мене. Кажи им: Заклевам се в живота Си, казва Господ, както говорихте в ушите Ми, така ще сторя на вас: труповете ви ще паднат в тази пустиня; и всички от вас, които бяха преброени според целия ви брой, от двадесет години и нагоре, които роптахте против Мене, никак няма да влезете в земята, за която се заклех да ви заселя в нея, освен Халев, сина на Ефония, и Исус Навиевия син. А малките ви деца, за които казахте, че ще станат плячка, тях ще въведа, и те ще познаят земята, която вие презряхте. Но колкото до вас, труповете ви ще паднат в тази пустиня. И чадата ви ще се скитат по пустинята четиридесет години и ще понесат блудствата ви, докле труповете ви се изтребят в пустинята. Според броя на дните, през които съгледвахте земята, именно четиридесет дни, за всеки ден по една година, ще носите беззаконията си четиридесет години, и ще познаете Моето оттегляне.

> I the Lord have said, I will surely do it unto all this evil congregation, that are gathered together against me: in this wilderness they shall be consumed, and there they shall die. And the men, which Moses sent to search the land, who returned, and made all the congregation to murmur against him, by bringing up a slander upon the land, Even those men that did bring up the evil report upon the land, died by the plague before the Lord.

> Аз, Господ, казах: непременно това ще сторя на цялото това нечестиво общество, което се е събрало против Мен: в тази пустиня те ще бъдат довършени и там ще измрат. А онези мъже, които Моисей беше изпратил да съгледат земята, които се върнаха и накараха цялото общество да роптае против него, като разгласиха лоша мълва за земята, именно онези мъже, които разгласиха лошия слух за земята, умряха от язвата пред Господа.

> But Joshua the son of Nun, and Caleb the son of Jephunneh, which were of the men that went to search the land, lived still. Numbers 14:1–38.

> Но Иисус, Навиновият син, и Халев, синът на Ефоний, които бяха от мъжете, отишли да съгледат земята, останаха живи. Числа 14:1–38.

We will continue these thoughts in the next article.

Ще продължим тези разсъждения в следващата статия.

Back to Articles