Article

# Elijah - Number Two

Илия — номер две

Prophetic Characteristics

Пророчески характеристики

Author

Jeff Pippenger

Published

September 27, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the previous article we identified Elijah as a symbol. In agreement with William Miller’s rules, “symbols” may have more than one meaning. Therefore, Elijah as a symbol may also represent one part of the two-fold symbol of Elijah and Moses. The two-fold symbol of Elijah and Moses runs through the entire book of Revelation, and to be uncertain about what the two-fold symbol represents is to be uncertain about the message in the book of Revelation that is unsealed just before probation closes. For this reason, we will now specifically address certain prophetic characteristics that are identified with the symbol of Elijah.

В предишната статия ние определихме Илия като символ. В съгласие с правилата на Уилям Милър, „символите“ могат да имат повече от едно значение. Следователно Илия като символ може също да представлява едната част от двусъставния символ на Илия и Мойсей. Двусъставният символ на Илия и Мойсей преминава през цялата книга Откровение, и да има неувереност относно това какво представлява този двусъставен символ означава да има неувереност относно вестта в книгата Откровение, която се разпечатва непосредствено преди края на благодатното време. Поради тази причина сега ще разгледаме конкретно някои пророчески характеристики, които се отъждествяват със символа на Илия.

We have three primary witnesses to establish those prophetic characteristics. Those witnesses are the prophet Elijah, John the Baptist and William Miller who inspiration identifies as interchangeable symbols.

Имаме трима основни свидетели, чрез които да установим тези пророчески характеристики. Тези свидетели са пророк Илия, Йоан Кръстител и Уилям Милър, които вдъхновението определя като взаимозаменяеми символи.

> “Thousands were led to embrace the truth preached by William Miller, and servants of God were raised up in the spirit and power of Elijah to proclaim the message. Like John, the forerunner of Jesus, those who preached this solemn message felt compelled to lay the ax at the root of the tree, and call upon men to bring forth fruits meet for repentance. Their testimony was calculated to arouse and powerfully affect the churches and manifest their real character. And as the solemn warning to flee from the wrath to come was sounded, many who were united with the churches received the healing message; they saw their backslidings, and with bitter tears of repentance and deep agony of soul, humbled themselves before God. And as the Spirit of God rested upon them, they helped to sound the cry, ‘Fear God, and give glory to Him; for the hour of His judgment is come.’” Early Writings, 233.

> „Хиляди бяха доведени да приемат истината, проповядвана от Уилям Милър, и Божии служители бяха издигнати в духа и силата на Илия, за да прогласяват вестта. Подобно на Йоан, предтечата на Исус, онези, които проповядваха тази тържествена вест, се чувстваха принудени да положат брадвата при корена на дървото и да призоват хората да принасят плодове, достойни за покаяние. Тяхното свидетелство бе от такова естество, че да събуди и мощно да въздейства върху църквите и да изяви истинския им характер. И когато бе прогласено тържественото предупреждение да бягат от бъдещия гняв, мнозина, които бяха свързани с църквите, приеха изцеляващата вест; те видяха своите отстъпления и с горчиви сълзи на покаяние и дълбока душевна мъка се смириха пред Бога. И когато Божият Дух почиваше върху тях, те съдействаха за прогласяването на вика: „Бойте се от Бога и Му въздайте слава, защото настана часът на Неговия съд.““ Ранни писания, 233.

Elijah, John the Baptist and Miller were given a specific spirit that guided and defined their work. Their testimony was “calculated to arouse and powerfully affect the churches and manifest” those churches’ “real character.” Whether it was in the time of Ahab, John the Baptist or William Miller the churches they were addressing all possessed a Laodicean blindness that was so deep and dark that the message needed to be as direct as laying an “ax at the root of the tree.” It included the announcement of the close of probation, which with John the Baptist’s was the warning of “the wrath” that was about “to come.” Miller’s message of proclaiming “Fear God and give glory to Him; for the hour of His judgment is come,” was also a warning of the wrath to come.

На Илия, Йоан Кръстител и Милър бе даден особен дух, който ръководеше и определяше тяхното дело. Тяхното свидетелство беше „изчислено да събуди и силно да въздейства на църквите и да прояви“ „истинския характер“ на тези църкви. Било във времето на Ахав, на Йоан Кръстител или на Уилям Милър, църквите, към които се обръщаха, всички притежаваха лаодикийска слепота, толкова дълбока и мрачна, че вестта трябваше да бъде тъй пряка, както полагането на „брадва при корена на дървото“. Тя включваше известяването на края на благодатното време, което при Йоан Кръстител беше предупреждението за „гнева“, който щеше „да дойде“. Вестта на Милър, която прогласяваше: „Бойте се от Бога и въздайте Нему слава; защото настана часът на Неговия съд“, също беше предупреждение за идващия гняв.

> “The voice of John was lifted up like a trumpet. His commission was, ‘Shew my people their transgression, and the house of Jacob their sins’ (Isaiah 58:1). He had obtained no human scholarship. God and nature had been his teachers. But one was needed to prepare the way before Christ who was bold enough to make his voice heard like the prophets of old, summoning the degenerate nation to repentance.” Selected Messages, book 2, 148.

> „Гласът на Йоан се издигна като тръба. Неговото поръчение беше: „Извести на людете Ми престъплението им, и на дома Яковов греховете им“ (Исая 58:1). Той не беше придобил никаква човешка ученост. Бог и природата бяха неговите учители. Но беше нужен един, който да приготви пътя пред Христос, достатъчно смел, за да издигне гласа си като пророците от древността, призовавайки покварения народ към покаяние.“ Избрани вести, книга 2, 148.

Elijah commanded that his generation choose that day whether they would serve God or Baal, and that generation answered not a word, which equates to choosing Baal.

Илия заповяда неговото поколение да избере в онзи ден дали ще служи на Бога или на Ваал, а това поколение не отговори нито дума, което се равнява на избор в полза на Ваал.

> “Never was there greater need of faithful warnings and reproofs, and close, straight dealing, than at this very time. Satan has come down with great power, knowing that his time is short. He is flooding the world with pleasing fables, and the people of God love to have smooth things spoken to them. Sin and iniquity are not abhorred. I was shown that God’s people must make more firm, determined efforts to press back the incoming darkness. The close work of the Spirit of God is needed now as never before. Stupidity must be shaken off. We must arouse from the lethargy that will prove our destruction unless we resist it. Satan has a powerful, controlling influence upon minds. Preachers and people are in danger of being found upon the side of the powers of darkness. There is no such thing now as a neutral position. We are all decidedly for the right or decidedly with the wrong. Said Christ: ‘He that is not with Me is against Me; and he that gathereth not with Me scattereth abroad.’” Testimonies, volume 3, 327.

> „Никога не е имало по-голяма нужда от верни предупреждения и изобличения, и от близко, право постъпване, отколкото именно сега. Сатана е слязъл с голяма сила, знаейки, че времето му е кратко. Той залива света с приятни басни, а Божият народ обича да му се говорят гладки неща. Грехът и беззаконието не се ненавиждат. Беше ми показано, че Божият народ трябва да положи по-твърди, решителни усилия, за да отблъсне настъпващия мрак. Тясното дело на Божия Дух е необходимо сега както никога преди. Трябва да се отърсим от безчувствеността. Трябва да се пробудим от летаргията, която ще се окаже наша погибел, ако не ѝ се противопоставим. Сатана упражнява силно, властващо влияние върху умовете. Проповедници и народ са в опасност да бъдат намерени на страната на силите на тъмнината. Сега не съществува такова нещо като неутрално положение. Всички ние сме решително или за правдата, или решително с неправдата. Христос каза: „Който не е с Мене, той е против Мене; и който не събира с Мене, разпилява.““ Свидетелства, том 3, 327.

John called “the degenerate nation” of his history “a generation of vipers.” The Millerites ultimately identified the degenerate nation of their history as the daughters of Babylon. Whether Elijah, John or Miller none of the three were theologians. They were all called from the common walks of life.

Йоан нарече „покварения народ“ на своята история „рожби ехиднини“. В крайна сметка милеритите отъждествиха покварения народ на своята история с дъщерите на Вавилон. Независимо дали става дума за Илия, Йоан или Милър, никой от тримата не беше богослов. Всички те бяха призовани от обикновения житейски път.

> “The truth as it is in Jesus, as it was proclaimed by Him when He was enshrouded by the pillowy cloud, is verity and truth in this our day, and will just as surely renovate the mind of the receiver as it has renovated minds in the past. Christ has declared, ‘If they hear not Moses and the Prophets, neither will they be persuaded, though one rose from the dead.’ (Luke 16:31).

> „Истината, както е в Исус, както бе прогласена от Него, когато Той бе обгърнат от облака като възглавница, е действителност и истина в този наш ден и със същата сигурност ще обнови ума на онзи, който я приема, както е обновявала умове и в миналото. Христос е заявил: „Ако не слушат Моисей и Пророците, то нито ще се убедят, ако и някой да възкръсне от мъртвите.“ (Лука 16:31).“

> “As a people, we must prepare the way of the Lord, under the overruling guidance of the Holy Spirit, for the spread of the gospel in its purity. The stream of living water is to deepen and widen in its course. In all fields, nigh and afar off, men will be called from the plow, and from the more common commercial business vocations that largely occupy the mind, and will become educated in connection with men who have had experience—men who understand the truth. Through most wonderful workings of God, mountains of difficulty will be removed and cast into the sea. Let us labor as those who have experienced the virtue of truth as it is in Jesus.

> „Като народ ние трябва да приготвим пътя на Господа под върховното ръководство на Светия Дух за разпространението на евангелието в неговата чистота. Потокът на живата вода трябва да се задълбочава и разширява в своето течение. По всички полета, близо и далеч, хора ще бъдат призовавани от ралото и от по-обикновените търговски занятия, които в голяма степен занимават ума, и ще бъдат обучавани във връзка с мъже, които имат опит — мъже, които разбират истината. Чрез най-чудните Божии действия планини от трудности ще бъдат отстранени и хвърлени в морето. Нека се трудим като хора, които са изпитали силата на истината такава, каквато е в Исус.“

> “There is to be, at this period, a series of events which will reveal that God is master of the situation. The truth will be proclaimed in clear, unmistakable language. Those who preach the truth will strive to demonstrate the truth by a well-ordered life and godly conversation. And as they do this, they will become powerful in advocating the truth, and in giving it the sure application that God has given it.

> „В този период предстои поредица от събития, които ще разкрият, че Бог е господар на положението. Истината ще бъде прогласена с ясен, недвусмислен език. Онези, които проповядват истината, ще се стремят да я удостоверяват чрез добре уреден живот и благочестиво поведение. И докато вършат това, те ще станат силни в отстояването на истината и в придаването ѝ на онова сигурно приложение, което Бог ѝ е дал.“

> “When the men, who have known and taught the truth, turn aside to human understanding, and mete out to deceived minds their own dish of fables, it is high time for those who have once been laborers in evangelistic work, but who have been drawn away into the management of restaurants, food stores, and other commercial lines of work, to come into line, study their Bibles diligently, and with the word of God in hand, dispense the Bible truth, the spiritual food, in cooperation with the heavenly angels. This work now calls loudly for workmen of divine appointment. Omnipotence will then say to the mountains of difficulty, Be thou removed and cast into the sea.” Paulson Collection, 73, 74.

> „Когато мъжете, които са познали и преподавали истината, се отклоняват към човешко разбиране и раздават на измамени умове своето собствено блюдо от басни, тогава е крайно време онези, които някога са били работници в евангелската дейност, но са били отклонени към управлението на ресторанти, хранителни магазини и други търговски направления на работа, да заемат своето място, прилежно да изучават Библиите си и със словото Божие в ръка да раздават библейската истина, духовната храна, в сътрудничество с небесните ангели. Това дело сега настойчиво призовава за работници по Божествено назначение. Тогава Всемогъществото ще каже на планините на трудността: Премести се и хвърли се в морето.“ Paulson Collection, 73, 74.

Elijah, John and Miller were and thus represent men that are called from the “more common” “vocations,” for “the men” who had formerly taught the truth ultimately “turn aside to human understanding, and mete out to deceived minds their own dish of fables.” The common men that are called will give “the sure application” of biblical prophecy as “God has given it.” Twice, in the passage Sister White identified “mountains” as “mountains of difficulty.” The work of these men included laying low “every mountain.” The work that is accomplished by the common men that were called from the plow of humble circumstances represents the work of identifying the correct biblical methodology in contrast with the dishes of human fables that is handed out by the theologians of the time.

Илия, Йоан и Милър бяха и следователно представляват мъже, призовани от „по-обикновените“ „занятия“, защото „мъжете“, които по-рано са поучавали истината, в крайна сметка „се отклоняват към човешко разбиране и поднасят на измамените умове свое собствено блюдо от басни“. Обикновените мъже, които са призовани, ще дадат „сигурното приложение“ на библейското пророчество така, както „Бог го е дал“. Два пъти в този пасаж сестра Уайт определя „планините“ като „планини на трудностите“. Делото на тези мъже включваше снижаването на „всяка планина“. Делото, което се извършва от обикновените мъже, призовани от ралото на смирените обстоятелства, представлява делото на установяването на правилната библейска методология в противоположност на блюда̀та от човешки басни, които се поднасят от богословите на времето.

> “The work of John the Baptist, and the work of those who in the last days go forth in the spirit and power of Elijah to arouse the people from their apathy, are in many respects the same. His work is a type of the work that must be done in this age. Christ is to come the second time to judge the world in righteousness. The messengers of God who bear the last message of warning to be given to the world, are to prepare the way for Christ’s second advent, as John prepared the way for his first advent. In this preparatory work, ‘every valley shall be exalted, and every mountain shall be made low; and the crooked shall be made straight, and the rough places plain’ for history is to be repeated, and once again ‘the glory of the Lord shall be revealed, and all flesh shall see it together; for the mouth of the Lord hath spoken it.’” Southern Watchman, March 21, 1905.

> „Делото на Йоан Кръстител и делото на онези, които в последните дни излизат в духа и силата на Илия, за да събудят народа от неговото безразличие, в много отношения са едно и също. Неговото дело е образ на делото, което трябва да се извърши в този век. Христос ще дойде втори път, за да съди света в правда. Божиите вестители, които носят последната предупредителна вест, която трябва да бъде дадена на света, трябва да приготвят пътя за второто Христово пришествие, както Йоан приготви пътя за Неговото първо пришествие. В това подготвително дело „всяка долина ще се издигне, и всяка планина и хълм ще се сниши; кривото ще стане право, и неравните места — равнина“, защото историята ще се повтори и още веднъж „славата Господня ще се яви, и всяка твар ще я види заедно; защото устата Господни изговориха това.“ Southern Watchman, 21 март 1905 г.

The characteristics of the three reformers which was identified by Isaiah are that every valley shall be exalted, every mountain made low, the crooked shall be made straight and the rough places made plain. The way of the Lord that is prepared by exalting the valleys, laying low the mountains and making the crooked straight and rough places plain is the old paths.

Характеристиките на тримата реформатори, които Исаия посочи, са следните: всяка долина ще се издигне, всяка планина ще се сниши, кривото ще се изправи и неравните места ще станат равни. Пътят Господен, който се приготвя чрез издигането на долините, снижаването на планините и изправянето на кривото, а неравните места се правят равни, е древните пътеки.

> The voice of him that crieth in the wilderness, Prepare ye the way of the Lord, make straight in the desert a highway for our God. Every valley shall be exalted, and every mountain and hill shall be made low: and the crooked shall be made straight, and the rough places plain: And the glory of the Lord shall be revealed, and all flesh shall see it together: for the mouth of the Lord hath spoken it. Isaiah 40:3–5.

> Гласът на един, който вика в пустинята: Пригответе пътя на Господа, направете прав в безводната земя друм за нашия Бог. Всяка долина ще се възвиси и всяка планина и хълм ще се снишат; кривото ще стане право и неравните места — равнина. И славата Господня ще се яви, и всяка плът ще я види заедно; защото устата Господни изговориха това. Исая 40:3–5.

When the quibbling Jews asked John the Baptist if he was the Elijah to come, he answered that he was not, but he then identified himself with the passage from Isaiah.

Когато заядливите юдеи попитаха Йоан Кръстител дали той е Илия, Който трябва да дойде, той отговори, че не е, но след това отъждестви себе си с пасажа от Исая.

> And this is the record of John, when the Jews sent priests and Levites from Jerusalem to ask him, Who art thou? And he confessed, and denied not; but confessed, I am not the Christ. And they asked him, What then? Art thou Elias? And he saith, I am not. Art thou that prophet? And he answered, No. Then said they unto him, Who art thou? that we may give an answer to them that sent us. What sayest thou of thyself? He said, I am the voice of one crying in the wilderness, Make straight the way of the Lord, as said the prophet Esaias. John 1:19–23.

> И ето свидетелството на Йоан, когато юдеите изпратиха от Йерусалим свещеници и левити да го попитат: Кой си ти? И той изповяда и не отрече, но изповяда: Не съм Христос. И го попитаха: Тогава какво? Илия ли си ти? А той казва: Не съм. Пророкът ли си ти? И той отговори: Не. Тогава му рекоха: Кой си ти? За да дадем отговор на онези, които са ни изпратили. Какво казваш за себе си? Той рече: Аз съм глас на един, който вика в пустинята: Изправете пътя на Господа, както каза пророк Исая. Йоан 1:19–23.

The preparation of the “way of the Lord” identifies the methodology that the angels guided Miller to understand and employ in order to prepare the biblical understanding of the “way” that men were to walk in. Every “mountain” was to be made low, for the mountains of biblical prophecy represents truths that at first glance are apparently too difficult to understand. To understand the glorious holy mountain of Daniel chapter eleven verse forty-five that the king of the north is attempting to conquer is understood by first identifying the literal glorious holy mountain in Jerusalem which prophetically defines the spiritual glorious holy mountain. To explain the mountain that is identified as Armageddon, which means mountain of Megiddo, one must go to literal Megiddo. The prophetic difficulties that are represented as difficult are removed when the principle that the beginning of a thing illustrates the end of a thing is employed.

Приготвянето на „пътя Господен“ определя методологията, която ангелите насочиха Милър да разбере и приложи, за да подготви библейското разбиране за „пътя“, по който човеците трябваше да ходят. Всяка „планина“ трябваше да бъде снишена, защото планините в библейското пророчество представляват истини, които на пръв поглед изглеждат твърде трудни за разбиране. За да се разбере славната света планина от Данаил, глава единадесета, стих четиридесет и пети, която северният цар се опитва да завладее, трябва първо да се установи буквалната славна света планина в Ерусалим, която пророчески определя духовната славна света планина. За да се обясни планината, която е посочена като Армагедон, което означава планината на Мегидо, човек трябва да отиде при буквалния Мегидо. Пророческите трудности, представени като трудни, се отстраняват, когато се приложи принципът, че началото на едно нещо илюстрира края на едно нещо.

The methodology represented by Isaiah and referenced by John and set forth by Miller exalts every valley. Whether it be the “valley of vision” in Isaiah twenty-two, the “valley of dead bones” in Ezekiel or the “valley of Jehoshaphat” in the book of Joel the methodology that is based upon the correct understanding of Christ’s character as represented as Palmoni the Wonderful Numberer in Millerite history, or as Alpha and Omega the wonderful linguist in our history is what exalts the prophetic truths that are represented in the “valleys” of God’s Word.

Методологията, представена от Исая, спомената от Йоан и изложена от Милър, възвишава всяка долина. Независимо дали става дума за „долината на видението“ в Исая двадесет и втора глава, „долината на мъртвите кости“ в Езекиил, или „долината на Йосафат“ в книгата на Йоил, методологията, която се основава върху правилното разбиране на характера на Христос, представен като Палмони — Чудният Броител в милеристката история, или като Алфа и Омега — чудният езиковед в нашата история, е онова, което възвишава пророческите истини, представени в „долините“ на Божието Слово.

The crooked things that are to be made straight and the rough places that are made plain represents the work of correcting the customs and traditions that are employed by a Laodicean priesthood to uphold their poisoned dishes of fables. The work of Elijah is specifically identified as representing the correct biblical methodology in opposition to the fables of the theologians and priests. That work is accomplished by “common men,” not by the educated priests and theologians. Within the prophetic characteristics of these three witnesses is also the simple fact that the Elijah to come will be a man.

Кривите неща, които трябва да се изправят, и неравните места, които се изглаждат, представляват делото по поправяне на обичаите и преданията, използвани от едно лаодикийско свещенство, за да поддържа своите отровни блюда с басни. Делото на Илия е ясно определено като представящо правилната библейска методология в противопоставяне на басните на богословите и свещениците. Това дело се извършва от „обикновени човеци“, а не от образованите свещеници и богослови. В пророческите характеристики на тези трима свидетели се съдържа и простият факт, че Илия, който предстои да дойде, ще бъде човек.

That observation might seem unimportant, but as the theologians of Adventism seek to uphold their fables, they have taken a passage from Sister White where she speaks in the future tense about a man that would come in the spirit and power of Elijah and they add their own fable of explanation and insist that Sister White was speaking of herself.

Това наблюдение може да изглежда незначително, но тъй като богословите на адвентизма се стремят да поддържат своите басни, те са взели един пасаж от Сестра Уайт, в който тя говори в бъдеще време за човек, който щеше да дойде в духа и силата на Илия, и са прибавили своя собствена басня като обяснение, настоявайки, че Сестра Уайт е говорела за самата себе си.

> “Prophecy must be fulfilled. The Lord says: ‘Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord.’ Somebody is to come in the spirit and power of Elijah, [See appendix.] and when he appears, men may say: ‘You are too earnest, you do not interpret the Scriptures in the proper way. Let me tell you how to teach your message.’

> „Пророчеството трябва да се изпълни. Господ казва: „Ето, Аз ще ви изпратя пророк Илия преди да дойде великият и страшен ден Господен.“ Някой трябва да дойде в духа и силата на Илия, [Виж приложението.] и когато се яви, хората може да кажат: „Ти си прекалено ревностен, не тълкуваш Писанията по правилния начин. Нека аз ти кажа как да проповядваш вестта си.““

> “There are many who cannot distinguish between the work of God and that of man. I shall tell the truth as God gives it to me, and I say now, If you continue to find fault, to have a spirit of variance, you will never know the truth. Jesus said to His disciples, ‘I have yet many things to say unto you, but ye cannot bear them now.’ They were not in a condition to appreciate sacred and eternal things; but Jesus promised to send the Comforter, who would teach them all things, and bring all things to their remembrance, whatsoever He had said unto them.

> „Има мнозина, които не могат да различат между Божието дело и делото на човека. Ще кажа истината така, както Бог ми я дава, и сега казвам: ако продължавате да намирате недостатъци, да имате дух на раздор, никога няма да познаете истината. Исус каза на Своите ученици: „Още много неща имам да ви казвам, но сега не можете да ги понесете.“ Те не бяха в състояние да оценят свещените и вечните неща; но Исус обеща да изпрати Утешителя, Който щеше да ги научи на всичко и да им припомни всичко, каквото им беше казал.

> “Brethren, we must not put our dependence in man. ‘Cease ye from man, whose breath is in his nostrils: for wherein is he to be accounted of?’ You must hang your helpless souls upon Jesus. It does not become us to drink from the fountain of the valley when there is a fountain in the mountain. Let us leave the lower streams; let us come to the higher springs. If there is a point of truth that you do not understand, upon which you do not agree, investigate, compare scripture with scripture, sink the shaft of truth down deep into the mine of God’s word. You must lay yourselves and your opinions on the altar of God, put away your preconceived ideas, and let the Spirit of heaven guide into all truth.” Testimonies to Ministers, 475, 476.

> „Братя, не бива да възлагаме упованието си на човек. „Отдръпнете се от човека, чийто дъх е в ноздрите му; защото за какво следва да се счита той?“ Трябва да окачите безпомощните си души на Исус. Не подобава на нас да пием от извора в долината, когато има извор в планината. Нека оставим по-долните потоци; нека дойдем при по-високите извори. Ако има някоя точка на истината, която не разбирате, по която не сте съгласни, изследвайте, сравнявайте Писание с Писание, спускайте шахтата на истината дълбоко в мината на Божието слово. Трябва да положите себе си и мненията си на Божия олтар, да отхвърлите предубежденията си и да позволите на Духа на небето да ви води във всяка истина.“ Свидетелства към проповедниците, 475, 476.

> “Somebody is to come in the spirit and power of Elijah: These words have been mistakenly applied by some to some individual who it was thought would appear with a prophetic message subsequent to Mrs. White’s life and work. The three paragraphs comprising this article titled ‘Let heaven Guide’ are only a small portion of a talk given by Ellen White in Battle Creek, Michigan, the morning of January 29, 1890. As this was published in the the Review and Herald of February 18, 1890, it carried the title of ‘How to meet a Controverted Point of Doctrine.’ Other excerpts drawn from this article and used largely to fill out certain pages of this volume, may be found on pages 23, 104, 111, 119, 158, 278, and 386. The article has been reproduced in its entirety in Selected Messages 1:406–416, with the portion comprising the excerpt entitled ‘Let Heaven Guide’ appearing on pages 412 and 413. When the article is read in its entirety it becomes apparent that Ellen White, in this statement made just a little more than a year after the Minneapolis Conference to a group in Battle Creek, was speaking of her own ministry. Some had grown critical of her work. Note that in the paragraph preceding that which appears in this volume on page 475, Ellen White states:

> „Някой трябва да дойде в духа и силата на Илия“: Тези думи погрешно са били прилагани от някои към определена личност, за която се е смятало, че ще се появи с пророческа вест след живота и делото на г-жа Уайт. Трите абзаца, съставляващи тази статия, озаглавена „Нека небето води“, са само малка част от беседа, изнесена от Елън Уайт в Батъл Крийк, Мичиган, сутринта на 29 януари 1890 г. Когато това е било публикувано в Review and Herald от 18 февруари 1890 г., то е носело заглавието „Как да се посрещне една спорна доктринална точка“. Други откъси, извлечени от тази статия и използвани в голяма степен за попълване на определени страници от този том, могат да се намерят на страници 23, 104, 111, 119, 158, 278 и 386. Статията е възпроизведена изцяло в Selected Messages 1:406–416, като частта, съставляваща откъса, озаглавен „Нека небето води“, се намира на страници 412 и 413. Когато статията бъде прочетена в нейната цялост, става ясно, че Елън Уайт в това изявление, направено само малко повече от година след Конференцията в Минеаполис пред една група в Батъл Крийк, е говорела за собственото си служение. Някои бяха станали критични към нейното дело. Обърнете внимание, че в абзаца, предхождащ онзи, който се появява в този том на страница 475, Елън Уайт заявява:“

> “‘We should come into a position where every difference will be melted away. If I think I have light, I shall do my duty in presenting it. Suppose I consulted others concerning the message the Lord would have me give to the people, the door might be closed so that the light might not reach the ones to whom God had sent it. When Jesus rode into Jerusalem, `the whole multitude of the disciples began to rejoice and praise God with a loud voice for all the mighty works that they had seen; saying, blessed be the King that cometh in the name of the Lord: peace in heaven, and glory in the highest. And some of the Pharisees from among the multitude said unto Him, master, rebuke thy disciples. And He answered and said unto them, I tell you that, if these should hold their peace, the stones would immediately cry out’ (Luke 19:37–40).

> „Ние трябва да дойдем в такова положение, че всяко различие да се стопи. Ако мисля, че имам светлина, ще изпълня дълга си, като я представя. Ако бих се съветвал с други относно вестта, която Господ би желал да дам на народа, вратата би могла да бъде затворена, така че светлината да не достигне до онези, при които Бог я е изпратил. Когато Исус влезе в Йерусалим, „цялото множество на учениците започна да се радва и да хвали Бога с висок глас за всички великите дела, които бяха видели; казвайки: благословен Царят, Който иде в името на Господа; мир на небето и слава във висините. И някои от фарисеите измежду множеството Му рекоха: Учителю, смъмри учениците Си. А Той в отговор им каза: Казвам ви, че ако тези замълчат, камъните веднага ще извикат“ (Лука 19:37–40).

> “‘The Jews tried to stop the proclamation of the message that had been predicted in the word of God.’

> „Юдеите се опитаха да спрат прогласяването на вестта, която беше предсказана в Божието слово.“

> “Then she makes reference again to her own experience:

> „След това тя отново се позовава на своя собствен опит:

> “‘Prophecy must be fulfilled. The Lord says, “Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord” (Malachi 4:5). Somebody is to come in the spirit and power of Elijah, and when he appears, men may say, “You are too earnest, you do not interpret the Scriptures in the proper way.”—Selected Messages, volume 1, 412.

> „Пророчеството трябва да се изпълни. Господ казва: „Ето, Аз ще ви изпратя пророк Илия, преди да дойде великият и страшен ден Господен“ (Малахия 4:5). Някой трябва да дойде в духа и силата на Илия, и когато се появи, хората може да кажат: „Ти си твърде ревностен, не тълкуваш Писанията по правилния начин.“ — Избрани вести, том 1, 412.

> “That she was referring to her own experience is also made clear from the paragraph which follows, in which she declares:

> „Че тя се е отнасяла до собствения си опит, се изяснява още и от следващия абзац, в който тя заявява:“

> “‘I shall tell the truth as God gives it to me….’” Appendix to Testimonies to Ministers.

> „Ще говоря истината така, както Бог ми я дава…“ Приложение към „Свидетелства към служителите“.

The fact that Ellen White had to address the fables of the theologians and leaders of her time period provides no evidence that she was identifying herself as the “man” that would come in the future in the spirit and power of Elijah. Where is any evidence of Ellen White’s many opponents within Adventism that attack the method of biblical application she employed? Where was she ever told “you do not interpret the Scriptures the proper way”? She clearly identifies that there would be a movement of people at the end of the world that would be empowered by the spirit and power of Elijah, and there is no legitimate way to suggest that she thought that movement of the loud cry of the third angel was happening at the time she prophesied of the future manifestation of the power of Elijah. The Laodicean Adventist theologians would have their flock believe that Sister White was “making reference” to “her own experience” as a fulfillment of the prophet Elijah that would be sent before the great and dreadful day of the Lord.

Фактът, че Елън Уайт е трябвало да се противопоставя на басните на богословите и водачите от своето време, не предоставя никакво доказателство, че тя е отъждествявала себе си с „мъжа“, който щеше да дойде в бъдеще в духа и силата на Илия. Къде има каквото и да било доказателство за многобройните противници на Елън Уайт в рамките на адвентизма, които да нападат метода на библейско приложение, който тя използваше? Кога някога ѝ е било казано: „ти не тълкуваш Писанията по правилния начин“? Тя ясно посочва, че в края на света ще има движение от хора, които ще бъдат овластени от духа и силата на Илия, и не съществува никакъв законен начин да се предполага, че тя е мислела, че това движение на силния вик на третия ангел се е осъществявало по времето, когато е пророкувала за бъдещото проявление на силата на Илия. Лаодикийските адвентни богослови биха накарали своето стадо да повярва, че сестра Уайт е „правела препратка“ към „собствения си опит“ като изпълнение на пророк Илия, който щеше да бъде изпратен преди великия и страшен ден Господен.

> Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord. Malachi 4:5.

> Ето, Аз ще ви изпратя пророк Илия, преди да дойде великият и страшен ден Господен. Малахия 4:5.

One prophetic characteristic of Elijah as a symbol is that he presents a biblical methodology that opposes the fables of a priesthood that dishes out fables of customs and traditions. His work of preparing the way (this is the way, walk ye in it) is accomplished with the biblical methodology that opposes the teachings of a corrupted priesthood. And according to the three witnesses of Elijah, John the Baptist and Miller; accompanied with Sister White’s testimony of the then future appearing of Elijah, he will be a man, not a woman. When the methodology of Palmoni and Alpha and Omega is correctly understood, it is recognized not simply a set of biblical rules for interpreting the Scriptures, but as a transcript of Christ’s character, which is His glory.

Една пророческа характеристика на Илия като символ е, че той представя библейска методология, която се противопоставя на басните на едно свещенство, раздаващо басни за обичаи и предания. Неговото дело на приготвяне на пътя („това е пътят, ходете по него“) се извършва чрез библейската методология, която се противопоставя на ученията на покварено свещенство. И според тримата свидетели — Илия, Йоан Кръстител и Милър — придружени от свидетелството на Сестра Уайт за тогавашното бъдещо явяване на Илия, той ще бъде мъж, а не жена. Когато методологията на Палмони и Алфа и Омега бъде правилно разбрана, тя се разпознава не просто като съвкупност от библейски правила за тълкуване на Писанията, а като препис на Христовия характер, който е Неговата слава.

> And the glory of the Lord shall be revealed, and all flesh shall see it together: for the mouth of the Lord hath spoken it. Isaiah 40:5.

> И славата на Господа ще се яви, и всяка плът заедно ще я види; защото устата на Господа изговориха това. Исая 40:5.

Christ’s very character is represented by the methodology to be employed in understanding His Word, for He is the Word.

Самият характер на Христос е представен чрез метода, който трябва да се прилага при разбирането на Неговото Слово, защото Той е Словото.

> “The law of God in the sanctuary in heaven is the great original, of which the precepts inscribed upon the tables of stone and recorded by Moses in the Pentateuch were an unerring transcript. Those who arrived at an understanding of this important point were thus led to see the sacred, unchanging character of the divine law. They saw, as never before, the force of the Saviour’s words: ‘Till heaven and earth pass, one jot or one tittle shall in no wise pass from the law.’ Matthew 5:18. The law of God, being a revelation of His will, a transcript of His character, must forever endure, ‘as a faithful witness in heaven.’ Not one command has been annulled; not a jot or tittle has been changed. Says the psalmist: ‘Forever, O Lord, Thy word is settled in heaven.’ ‘All His commandments are sure. They stand fast for ever and ever.’ Psalm 119:89; 111:7, 8.” The Great Controversy, 434.

> „Божият закон в небесното светилище е великият първообраз, на който предписанията, изписани върху каменните плочи и записани от Мойсей в Петокнижието, бяха безпогрешен препис. Онези, които стигнаха до разбирането на тази важна истина, така бяха доведени да видят свещения, неизменен характер на божествения закон. Те видяха, както никога преди, силата на думите на Спасителя: „Докле премине небето и земята, ни една йота или една чертица няма да премине от закона.“ Матей 5:18. Божият закон, бидейки откровение на Неговата воля, препис на Неговия характер, трябва да пребъдва во веки, „като верен свидетел на небето“. Нито една заповед не е била отменена; нито йота, нито чертица е била изменена. Псалмистът казва: „До века, Господи, Твоето слово е утвърдено на небесата.“ „Всичките Му заповеди са верни. Стоят твърдо до века и во веки.“ Псалм 119:89; 111:7, 8.“ Великата борба, 434.

Just as the ten commandments are an unchangeable transcript of Christ’s character, so too are the rules of prophetic interpretation a transcript of His character.

Както Десетте заповеди са неизменен израз на характера на Христос, така и правилата на пророческото тълкуване са израз на Неговия характер.

> “We should know for ourselves what constitutes Christianity, what is truth, what is the faith that we have received, what are the Bible rules—the rules given us from the highest authority. There are many who believe without a reason on which to base their faith, without sufficient evidence as to the truth of the matter. If an idea is presented that harmonizes with their own preconceived opinions, they are all ready to accept it. They do not reason from cause to effect, their faith has no genuine foundation, and in the time of trial they will find that they have built upon the sand.

> „Ние трябва сами за себе си да знаем какво съставлява християнството, що е истина, що е вярата, която сме приели, кои са библейските правила — правилата, дадени ни от най-висшия авторитет. Има мнозина, които вярват без основание, върху което да изградят вярата си, без достатъчно доказателство относно истинността на въпроса. Ако им бъде представена някаква идея, която е в съгласие с техните собствени предвзети мнения, те са напълно готови да я приемат. Те не разсъждават от причина към следствие; тяхната вяра няма истинска основа и във време на изпитание ще открият, че са градили върху пясъка.“

> “He who rests satisfied with his own present imperfect knowledge of the Scriptures, thinking this sufficient for his salvation, is resting in a fatal deception. There are many who are not thoroughly furnished with Scriptural arguments, that they may be able to discern error, and condemn all the tradition and superstition that has been palmed off as truth. Satan has introduced his own ideas into the worship of God, that he might corrupt the simplicity of the gospel of Christ. A large number who claim to believe the present truth, know not what constitutes the faith that was once delivered to the saints—Christ in you the hope of glory. They think they are defending the old landmarks, but they are lukewarm and indifferent. They know not what it is to weave into their experience and to possess the real virtue of love and faith. They are not close Bible students, but are lazy and inattentive. When differences of opinion arise upon the passages of Scripture, these who have not studied to a purpose and are not decided as to what they believe, fall away from the truth. We ought to impress upon all the necessity of inquiring diligently into divine truth, that they may know that they do know what is truth. Some claim much knowledge, and feel satisfied with their condition, when they have no more zeal for the work, no more ardent love for God, and for souls for whom Christ died, than if they had never known God. They do not read the Bible [in order] to appropriate the marrow and fatness to their own souls. They do not feel that it is the voice of God speaking to them. But, if we would understand the way of salvation, if we would see the beams of the Sun of righteousness, we must study the Scriptures for a purpose, for the promises and prophecies of the Bible shed clear beams of glory upon the divine plan of redemption, which grand truths are not clearly comprehended.” The 1888 Materials, 403.

> „Онзи, който почива, удовлетворен от собственото си сегашно несъвършено познание на Писанията, смятайки го за достатъчно за своето спасение, почива в гибелна измама. Има мнозина, които не са напълно снабдени с библейски доводи, за да могат да разпознават заблудата и да осъждат всяко предание и суеверие, представяни измамно като истина. Сатана е въвел своите собствени идеи в поклонението на Бога, за да поквари простотата на Христовото евангелие. Голям брой от онези, които претендират, че вярват в настоящата истина, не знаят какво съставлява вярата, която веднъж завинаги бе предадена на светиите — Христос във вас, надеждата на славата. Те мислят, че защитават старите ориентири, но са хладки и безразлични. Те не знаят какво означава да вплетат в своята опитност и да притежават действителната сила на любовта и вярата. Те не са прилежни изследователи на Библията, а са лениви и невнимателни. Когато възникнат различия в мненията относно текстове от Писанието, онези, които не са изучавали целенасочено и не са установени в онова, което вярват, отпадат от истината. Трябва да внушим на всички необходимостта от усърдно изследване на божествената истина, за да могат да знаят, че знаят какво е истина. Някои претендират за голямо знание и се чувстват удовлетворени от състоянието си, когато не притежават повече ревност за делото, нито по-пламенна любов към Бога и към душите, за които Христос умря, отколкото ако никога не бяха познали Бога. Те не четат Библията, [за да] присвоят на собствените си души нейната същина и тлъстина. Те не чувстват, че това е Божият глас, Който им говори. Но ако искаме да разберем пътя на спасението, ако искаме да видим лъчите на Слънцето на правдата, трябва да изучаваме Писанията с определена цел, защото обещанията и пророчествата на Библията хвърлят ясни лъчи на слава върху божествения план на изкуплението — велики истини, които не се разбират ясно.“ The 1888 Materials, 403.

To genuinely be a Christian means to be like Christ. The passage identifies that we “should know for ourselves what constitutes Christianity.” It says we “should know” “what is truth.” We “should know” “what is the faith that we have received.” We should know “what are the Bible rules—the rules given us from the highest authority.” To be Christlike requires knowing what the Bible rules are that were given us from the highest authority. Without those rules we cannot be Christlike, for the rules given by the highest authority are a transcript of His character.

Да бъдеш истински християнин означава да бъдеш като Христос. Пасажът посочва, че ние „трябва сами за себе си да знаем какво съставлява християнството“. Казва се, че ние „трябва да знаем“ „що е истина“. Ние „трябва да знаем“ „коя е вярата, която сме приели“. Трябва да знаем „какви са библейските правила — правилата, дадени ни от най-висшия авторитет“. Да бъдеш христоподобен изисква да знаеш какви са библейските правила, които са ни дадени от най-висшия авторитет. Без тези правила ние не можем да бъдем христоподобни, защото правилата, дадени от най-висшия авторитет, са препис на Неговия характер.

Another characteristic of Elijah is the work of preparing the way for the messenger of the covenant. Elijah represents the work that is accomplished during a history when a former chosen people are being passed by and a new chosen people are simultaneously being chosen. The history represents a purification process that produces a people who are represented as a pure offering, in contrast with the former impure chosen people.

Друга характерна особеност на Илия е делото по приготвянето на пътя за вестителя на завета. Илия представлява делото, което се извършва през време на една история, когато един предишен избран народ бива отминаван и същевременно се избира нов избран народ. Тази история представлява процес на очистване, който произвежда народ, представен като чист принос, за разлика от предишния нечист избран народ.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Ето, Аз изпращам Моя вестител, и той ще приготви пътя пред Мене; и внезапно ще дойде в храма Си Господ, Когото вие търсите, да! Ангелът на завета, в Когото вие благоволявате; ето, Той ще дойде, казва Господ на Силите. Но кой може да устои в деня на Неговото идване? И кой ще стои, когато се яви? Защото Той е като огъня на очистител и като сапуна на тепавичари. И ще седне като очистител и пречиствач на сребро; и ще очисти левиевите синове и ще ги пречисти като злато и сребро, за да принасят на Господа принос в правда. Тогава приносът на Юда и Йерусалим ще бъде угоден на Господа, както в древните дни и както в предишните години. Малахия 3:1–4.

John the Baptist prepared the way for Christ to suddenly come and cleanse His temple. The cleansing of the temple at the beginning and ending of Christ’s ministry was a fulfillment of Malachi chapter three. John was the messenger that prepared the way for the messenger of the covenant to purify the sons of Levi.

Йоан Кръстител приготви пътя за Христос, за да дойде внезапно и да очисти Своя храм. Очистването на храма в началото и в края на Христовото служение беше изпълнение на трета глава на Малахия. Йоан беше вестителят, който приготви пътя за Вестителя на завета да очисти синовете на Левий.

> “In the cleansing of the temple, Jesus was announcing His mission as the Messiah, and entering upon His work. That temple, erected for the abode of the divine Presence, was designed to be an object lesson for Israel and for the world. From eternal ages it was God’s purpose that every created being, from the bright and holy seraph to man, should be a temple for the indwelling of the Creator. Because of sin, humanity ceased to be a temple for God. Darkened and defiled by evil, the heart of man no longer revealed the glory of the Divine One. But by the incarnation of the Son of God, the purpose of Heaven is fulfilled. God dwells in humanity, and through saving grace the heart of man becomes again His temple. God designed that the temple at Jerusalem should be a continual witness to the high destiny open to every soul. But the Jews had not understood the significance of the building they regarded with so much pride. They did not yield themselves as holy temples for the Divine Spirit. The courts of the temple at Jerusalem, filled with the tumult of unholy traffic, represented all too truly the temple of the heart, defiled by the presence of sensual passion and unholy thoughts. In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. ‘The Lord, whom ye seek, shall suddenly come to His temple, even the Messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, He shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of His coming? and who shall stand when He appeareth? for He is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: and He shall sit as a refiner and purifier of silver: and He shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver.’ Malachi 3:1–3.” The Desire of Ages, 161.

> „При очистването на храма Исус възвестяваше Своята мисия като Месия и пристъпваше към Своето дело. Този храм, издигнат за обиталище на Божественото присъствие, бе предназначен да бъде нагледен урок за Израил и за света. От вечни векове Божията цел беше всяко сътворено същество — от сияйния и свят серафим до човека — да бъде храм за обитаващия в него Творец. Поради греха човечеството престана да бъде храм за Бога. Помрачено и осквернено от злото, сърцето на човека вече не разкриваше славата на Божествения. Но чрез въплъщението на Божия Син намерението на Небето се изпълнява. Бог обитава в човечеството и чрез спасителната благодат човешкото сърце отново става Негов храм. Божият замисъл беше храмът в Йерусалим да бъде непрестанно свидетелство за високото предназначение, открито пред всяка душа. Но юдеите не бяха разбрали значението на сградата, на която гледаха с такава гордост. Те не се бяха предали като святи храмове на Божествения Дух. Дворовете на йерусалимския храм, изпълнени с глъчката на нечестива търговия, твърде вярно представяха храма на сърцето, осквернен от присъствието на чувствена страст и нечисти помисли. Като очистваше храма от световните купувачи и продавачи, Исус възвестяваше Своята мисия да очисти сърцето от осквернението на греха — от земните желания, себелюбивите похоти и злите навици, които развращават душата. „И Господ, Когото търсите, внезапно ще дойде в храма Си, да! Ангелът на завета, Когото вие желаете; ето, ще дойде, казва Господ на Силите. Но кой ще издържи деня на пришествието Му? И кой ще устои, когато се яви? Защото Той е като огъня на златаря и като сапуна на тепавичарите; ще седне като очистител и пречистител на сребро; ще очисти Левиевите синове и ще ги претопи като злато и като сребро.“ Малахия 3:1–3.“ Копнежът на вековете, 161.

John the Baptist was the messenger that prepared the way for Christ to suddenly come and cleanse His temple, and William Miller accomplished the same work of preparation for Christ to suddenly come to the Most Holy Place on October 22, 1844.

Йоан Кръстител беше вестителят, който приготви пътя за Христос, за да дойде внезапно и да очисти Своя храм; и Уилям Милър извърши същото подготвително дело за Христос, за да дойде внезапно в Пресвятото място на 22 октомври 1844 г.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> „Пришествието на Христос като наш Първосвещеник в Пресвятото място за очистването на светилището, представено в Даниил 8:14; пришествието на Човешкия Син при Стария по дни, както е представено в Даниил 7:13; и пришествието на Господа в Неговия храм, предсказано от Малахия, са описания на едно и също събитие; и същото е представено и чрез идването на младоженеца на сватбата, описано от Христос в притчата за десетте девици в Матей 25.“ Великата борба, 426.

John and Miller typified the cleansing represented by Malachi that is now being accomplished in our current history.

Йоан и Милър предобразиха очистването, представено от Малахия, което сега се извършва в настоящата ни история.

> “The prophet says, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils’ (Revelation 18:1, 2). This is the same message that was given by the second angel. Babylon is fallen, ‘because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). What is that wine?—Her false doctrines. She has given to the world a false sabbath instead of the Sabbath of the fourth commandment, and has repeated the falsehood that Satan first told Eve in Eden—the natural immortality of the soul. Many kindred errors she has spread far and wide, ‘teaching for doctrines the commandments of men’ (Matthew 15:9).

> „Пророкът казва: „И видях друг ангел да слиза от небето, който имаше голяма власт; и земята се освети от славата му. И извика със силен глас, казвайки: Падна, падна Вавилон великият и стана жилище на бесове“ (Откровение 18:1, 2). Това е същата вест, която бе дадена от втория ангел. Падна Вавилон, „защото тя напои всички народи с виното на яростта на своето блудство“ (Откровение 14:8). Какво е това вино? — Нейните лъжливи учения. Тя е дала на света една лъжлива събота вместо съботата на четвъртата заповед и е повторила лъжата, която Сатана най-напред каза на Ева в Едем — за естественото безсмъртие на душата. Множество сродни заблуди тя е разпространила надлъж и нашир, „като преподават за поучения човешки заповеди“ (Матей 15:9).“

> “When Jesus began His public ministry, He cleansed the Temple from its sacrilegious profanation. Among the last acts of His ministry was the second cleansing of the Temple. So in the last work for the warning of the world, two distinct calls are made to the churches. The second angel’s message is, ‘Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). And in the loud cry of the third angel’s message a voice is heard from heaven saying, ‘Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities’ (Revelation 18:4, 5).” Selected Messages, book 2, 118.

> „Когато Исус започна Своето обществено служение, Той очисти храма от неговото светотатствено оскверняване. Сред последните дела на Неговото служение бе второто очистване на храма. Така и в последното дело за предупреждението на света се отправят два отделни призива към църквите. Вестта на втория ангел е: „Падна, падна Вавилон, онзи велик град, защото напои всички народи с виното на яростта на своето блудство“ (Откровение 14:8). А в силния вик на вестта на третия ангел се чува глас от небето, който казва: „Излезте от нея, люде Мои, за да не участвате в греховете ѝ и да не приемете от язвите ѝ. Защото греховете ѝ стигнаха до небето, и Бог си спомни нейните беззакония“ (Откровение 18:4, 5).“ Избрани вести, книга 2, 118.

The two temple cleansings of Christ’s ministry, and the two temple cleansings of the Millerite history, were fulfillments of Malachi chapter three and point forward to the two temple cleansings that began on September 11, 2001 when the great buildings of New York City were thrown down by a touch of God, and the mighty angel of Revelation eighteen descended to lighten the earth with his glory. Among other things this disproves the dish of fables offered by Adventism’s Laodicean theologians who claim Ellen White was the Elijah prophet that would come before the great and dreadful day of the Lord. The temple cleansing that takes place when the angel of Revelation eighteen descends began eighty-six years after Ellen White was laid to rest.

Двете очиствания на храма в служението на Христос и двете очиствания на храма в историята на милеритите бяха изпълнения на трета глава на Малахия и сочат напред към двете очиствания на храма, които започнаха на 11 септември 2001 г., когато великите сгради на град Ню Йорк бяха съборени чрез Божие докосване и мощният ангел от Откровение осемнадесета глава слезе, за да осветли земята със своята слава. Наред с другото, това опровергава блюдото с басни, поднасяно от лаодикийските богослови на адвентизма, които твърдят, че Елън Уайт е била пророкът Илия, който щеше да дойде преди великия и страшен ден Господен. Очистването на храма, което се извършва, когато ангелът от Откровение осемнадесета глава слиза, започна осемдесет и шест години след като Елън Уайт бе положена в покой.

John the Baptist and his disciples, Miller and the Millerites and Future for America represent the messengers that prepare the way for the messenger of the covenant to suddenly come to His temple and cleanse it from its sacrilegious profanation.

Йоан Кръстител и неговите ученици, Милър и милеристите и Future for America представляват вестителите, които приготвят пътя за Вестителя на завета, за да дойде внезапно в Своя храм и да го очисти от неговото светотатствено оскверняване.

Elijah as a symbol represents a man. He represents a man called from the common walk of life and not a priestly theologian. His ministry presents the correct biblical methodology, which are the rules given by the highest authority. His ministry is in confrontation with the current Laodicean priesthood’s methodology of fables, customs and traditions. He prepares the way for a cleansing process that raises up a new chosen people from the remains of a chosen people that are passed by. The cleansing process is set within the context of happening suddenly.

Илия като символ представя човек. Той представя човек, призован от обикновения ход на живота, а не свещенически богослов. Неговото служение представя правилната библейска методология, която представлява правилата, дадени от върховния Авторитет. Неговото служение е в противоборство с методологията на сегашното лаодикийско свещенство, основана на басни, обичаи и предания. Той подготвя пътя за очистителен процес, който издига нов избран народ от остатъка на един избран народ, който бива отминат. Очистителният процес е поставен в контекста на внезапното му настъпване.

Elijah also represents a ministry and a work that God specifically establishes and identifies as the exclusive ministry of God.

Илия също така представлява служение и дело, които Бог по особен начин установява и определя като изключителното служение на Бога.

We will demonstrate this in the history of the Millerites in the next article.

Ще покажем това в историята на милеритите в следващата статия.

> And it came to pass at the time of the offering of the evening sacrifice, that Elijah the prophet came near, and said, Lord God of Abraham, Isaac, and of Israel, let it be known this day that thou art God in Israel, and that I am thy servant, and that I have done all these things at thy word. 1 Kings 18:36.

> И когато настана времето за принасянето на вечерната жертва, пророк Илия се приближи и каза: Господи, Боже Авраамов, Исааков и Израилев, нека се узнае днес, че Ти си Бог в Израил и че аз съм Твой служител, и че всичко това съм извършил по Твоето слово. 3 Царе 18:36.

Back to Articles