Article

# Elijah - Number Ten

Ilija – broj deset

1856

1856.

Author

Jeff Pippenger

Published

October 13, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The Millerite movement was represented in Isaiah chapter seven by a sixty-five year prophecy, that began in 742 BC. Those sixty-five years that took place in the history of Isaiah represent the sixty-five years from 1798 until 1863. Alpha and Omega will always portray the end, with the beginning. The sixty-five year prophecy identifies the curse of seven times against the northern and the southern kingdoms of Israel. The first seven times against the northern kingdom began in 723 BC, nineteen years after Isaiah presented the prediction to king Ahaz. The last seven times against the southern kingdom, began at the end of the sixty-five years in 677 BC.

Mileritski pokret bio je u sedmom poglavlju Izaije predstavljen proročanstvom od šezdeset i pet godina, koje je započelo 742. pr. Kr. Tih šezdeset i pet godina koje su se odigrale u Izaijinoj povijesti predstavljaju šezdeset i pet godina od 1798. do 1863. Alfa i Omega uvijek će prikazivati svršetak zajedno s početkom. Proročanstvo od šezdeset i pet godina prepoznaje prokletstvo od sedam vremena nad sjevernim i južnim kraljevstvom Izraela. Prvih sedam vremena nad sjevernim kraljevstvom započelo je 723. pr. Kr., devetnaest godina nakon što je Izaija iznio to proročanstvo kralju Ahazu. Posljednjih sedam vremena nad južnim kraljevstvom započelo je na kraju šezdeset i pet godina, 677. pr. Kr.

The first curse of seven times against Ephraim ended in 1798, which was the time of the end when the vision of the Ulai River of chapters eight and nine of Daniel was unsealed. It prophetically marked both the arrival of the first angel’s message and the prophetic beginning of the Millerite movement. The last curse of seven times against Judah ended in 1844, which was the arrival of the third angel’s message. Nineteen years later in 1863, the sixty-five years represented in the beginning of the prediction marked the end of the Millerite movement, and the beginning of the Laodicean Seventh-day Adventist church. Seven years prior to 1863, in 1856, James White began to identify that the Millerite movement had ceased to be the church of Philadelphia and had become the church of Laodicea. His grandson, when writing Ellen White’s biography, writes about the history of 1856, and the Laodicean message.

Prvo prokletstvo od sedam vremena protiv Efrajima završilo je 1798., što je bilo vrijeme svršetka kada je viđenje o rijeci Ulaj iz osmog i devetog poglavlja Daniela bilo otpečaćeno. Ono je proročki označilo i dolazak poruke prvoga anđela i proročki početak mileritskog pokreta. Posljednje prokletstvo od sedam vremena protiv Jude završilo je 1844., što je bio dolazak poruke trećega anđela. Devetnaest godina kasnije, 1863., šezdeset i pet godina prikazanih na početku proročanstva označilo je kraj mileritskog pokreta i početak laodicejske Adventističke crkve sedmoga dana. Sedam godina prije 1863., 1856., James White počeo je prepoznavati da je mileritski pokret prestao biti crkva Filadelfije i postao crkva Laodiceje. Njegov unuk, pišući biografiju Ellen White, piše o povijesti 1856. godine i laodicejskoj poruci.

## “The Laodicean Message

„Laodicejska poruka”

> “The Sabbathkeeping Adventists had taken the position that the messages to the seven churches in Revelation 2 and 3 pictured the experience of the Christian church down through the centuries. It was their conclusion that the message to the Laodicean church applied to those they now termed nominal Adventists, those who had not accepted the seventh-day Sabbath. In a short editorial in the Review of October 9, James White raised some thought provoking questions that he introduced by stating:

> Adventisti koji su svetkovali subotu zauzeli su stajalište da poruke upućene sedmerim crkvama u Otkrivenju 2 i 3 prikazuju iskustvo kršćanske crkve kroz stoljeća. Zaključili su da se poruka laodicejskoj crkvi odnosi na one koje su sada nazivali nominalnim adventistima, na one koji nisu prihvatili subotu sedmoga dana. U kratkom uvodniku u Reviewu od 9. listopada James White postavio je neka pitanja koja potiču na razmišljanje, a uveo ih je izjavom:

> “The inquiry is beginning to come up afresh, ‘Watchman, What of the night?’ At present there is space for only a few questions, asked to call attention to the subject to which they relate. A full answer, we trust, will soon be given.—Review and Herald, Oct. 9, 1856.

> „Pitanje ponovno počinje izbijati na površinu: ‘Stražaru, što je s noći?’ Za sada ima mjesta samo za nekoliko pitanja, postavljenih da skrenu pozornost na temu na koju se odnose. Potpun odgovor, vjerujemo, uskoro će biti dan.—Review and Herald, 9. listopada 1856.

> “Of the eleven questions he asked, it is the sixth that zeroed in on the Laodiceans.

> „Od jedanaest pitanja koja je postavio, šesto se usredotočilo na Laodikejce.״

> “6. Does not the state of the Laodiceans (lukewarm, and neither cold nor hot) fitly illustrate the condition of the body of those who profess the third angel’s message?—Ibid.

> „6. Ne prikazuje li stanje Laodicejaca (mlaki, ni hladni ni vrući) prikladno stanje tijela onih koji ispovijedaju poruku trećega anđela? —Ibid.“

> “The last question lays the matter open:

> „Posljednje pitanje razotkriva ovu stvar:

> “11. If this be our condition as a people, have we any real grounds to hope for the favor of God unless we heed the ‘counsel’ of the True Witness? I counsel thee to buy of me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eyesalve, that thou mayest see. As many as I love, I rebuke and chasten: be zealous therefore, and repent. Behold, I stand at the door, and knock: if any man hear my voice, and open the door, I will come in to him, and will sup with him, and he with me. To him that overcometh will I grant to sit with me in my throne, even as I also overcame, and am set down with my Father in his throne. Revelation 3:18–21.—Ibid.

> “11. Ako je to naše stanje kao naroda, imamo li ikakva stvarna razloga nadati se Božjoj naklonosti, osim ako ne poslušamo ‘savjet’ Istinitoga Svjedoka? Savjetujem ti da od mene kupiš zlato u ognju okušano, da se obogatiš; i bijele haljine, da se odjeneš i da se ne pokaže sramota tvoje golotinje; i pomaži svoje oči mašću za oči, da vidiš. Ja koje ljubim, korim i stegom odgajam: stoga budi revan i pokaj se. Evo, stojim na vratima i kucam: ako tko čuje moj glas i otvori vrata, ući ću k njemu i večerati s njim, i on sa mnom. Onomu koji pobijedi dat ću da sjedne sa mnom na mome prijestolju, kao što i ja pobijedih i sjedoh sa svojim Ocem na njegovu prijestolju. Otkrivenje 3:18–21.—Ibid.

> “It is clear that the truth of the matter was just dawning on the mind of James White. The next issue of the Review carried a seven-column presentation of the seven churches, under that title. In his opening remarks he declared:

> „Jasno je da je istina o tome tek počinjala svitati u umu Jamesa Whitea. Sljedeći broj časopisa Review donio je prikaz sedam crkava u sedam stupaca, pod tim naslovom. U svojim uvodnim riječima izjavio je:

> “We must agree with some modern expositors that these seven churches should be understood as representing seven conditions of the Christian church, in seven periods of time, covering the ground of the entire Christian age.—Ibid., Oct. 16, 1856.

> „Moramo se složiti s nekim suvremenim tumačima da ovih sedam crkava treba razumjeti kao predstavljanje sedam stanja kršćanske crkve, u sedam vremenskih razdoblja, koja obuhvaćaju cijelo razdoblje kršćanskoga doba.—Ibid., 16. listopada 1856. godine.״

> “He then took up the prophecy, dealing with each church separately. Coming to the seventh, the Laodicean, he declared:

> „Zatim je preuzeo proroštvo, obrađujući svaku crkvu zasebno. Došavši do sedme, laodicejske, izjavio je:“

> “How humbling to us as a people is the sad description of this church. And is not this dreadful description a most perfect picture of our present condition? It is; and it will be of no use to try to evade the force of this searching testimony to the Laodicean church. The Lord help us to receive it, and to profit by it.—Ibid.

> „Kako je za nas kao narod ponižavajuć žalosni opis ove crkve. I nije li ovaj strašni opis najsavršenija slika našega sadašnjeg stanja? Jest; i neće biti ni od kakve koristi pokušavati izbjeći snagu ovoga prodornog svjedočanstva upućenog laodicejskoj crkvi. Neka nam Gospodin pomogne da ga primimo i da od njega imamo koristi.—Ibid.

> “After he devoted two columns to the Laodicean church, his closing remarks made a strong appeal:

> „Nakon što je posvetio dva stupca Laodicejskoj crkvi, njegove završne riječi uputile su snažan apel:“

> “Dear brethren, we must overcome the world, the flesh, and the devil, or we shall have no part in the kingdom of God. . . . Lay hold of this work at once, and in faith claim the gracious promises to the repenting Laodiceans. Arise in the name of the Lord, and let your light shine to the glory of His blessed name.—Ibid.

> „Draga braćo, moramo nadvladati svijet, tijelo i đavla, ili nećemo imati dijela u kraljevstvu Božjem.... Odmah se prihvatite ovoga djela i vjerom prisvojite milostiva obećanja pokajanim Laodicejcima. Ustanite u ime Gospodnje i neka vaša svjetlost svijetli na slavu Njegova blagoslovljenog imena.—Ibid.

> “The response from the field was electrifying. Wrote G. W. Holt from Ohio on October 20:

> „Odaziv s terena bio je elektrizirajući. G. W. Holt iz Ohija napisao je 20. listopada:“

> “Yes, I do believe that we who are in the third message with the commandments of God and the faith of Jesus are the church this language is addressed to; and we cannot be too soon in applying for tried gold and white raiment, and eyesalve, that we may see.—Ibid., Nov. 6, 1856.

> „Da, vjerujem da smo mi, koji smo u trećoj poruci sa zapovijedima Božjim i vjerom Isusovom, crkva kojoj je ovaj govor upućen; i ne možemo prerano zatražiti prokušano zlato i bijele haljine i pomast za oči, da bismo mogli vidjeti.—Ibid., 6. studenoga 1856.

> “From the Northeast a new voice was heard on the subject, that of Stephen N. Haskell, of Princeton, Massachusetts. As a first-day Adventist he had begun to preach at the age of 20; now three years later he was in the third angel’s message. A thorough Bible student, after having seen White’s brief initial editorial introducing the question of the seven churches, he chose to write an extended piece for the Review:

> „Sa sjeveroistoka se o toj temi začuo nov glas, glas Stephena N. Haskella iz Princetona, Massachusetts. Kao adventist prvoga dana počeo je propovijedati u dobi od 20 godina; a sada, tri godine poslije, bio je u poruci trećega anđela. Temeljit proučavatelj Biblije, nakon što je vidio Whiteov kratak uvodni urednički članak kojim je predstavio pitanje sedam crkava, odlučio je napisati opsežniji prilog za Review:“

> “The subject referred to has been one of deep interest to me for some months past. . . . I have for some time been led to believe that the message to the Laodiceans belongs to us; i.e., to those who believe in the third angel’s message, from many reasons which I consider to be good. I will mention two.—Ibid.

> „Predmet na koji se upućuje već mi je nekoliko proteklih mjeseci bio od dubokog zanimanja.... Već sam neko vrijeme navođen vjerovati da poruka Laodicejcima pripada nama; tj. onima koji vjeruju u poruku trećega anđela, iz mnogih razloga koje smatram dobrima. Navest ću dva.—Ibid.“

> “This he does, devoting two columns to his conclusions. As he closed he declared:

> „To čini, posvećujući dva stupca svojim zaključcima. Zaključujući, izjavio je:“

> “A theory of the third angel’s message never, no never, will save us, without the wedding garment, which is the righteousness of the saints. We must perfect holiness in the fear of the Lord.—Ibid.

> „Teorija poruke trećega anđela nikada, baš nikada, neće nas spasiti bez svadbenoga ruha, koje je pravednost svetih. Moramo usavršavati svetost u strahu Gospodnjemu. —Ibid.“

> “As James White continued his editorials on the message to the Laodicean church the concepts the Sabbathkeeping Adventists were now reading in the Review were startling, but on thoughtful, prayerful consideration they were seen to be applicable. The letters to the editor showed quite general agreement and indicated that a revival was under way. That the stirring message was not the outgrowth of excitement was attested to by the first article in Testimony No. 3, published in April, 1857, titled Be Zealous and Repent. It opens, “The Lord has shown me in vision some things concerning the church in its present lukewarm state, which I will relate to you.”—1T, p. 141. In this Ellen White presented what was shown to her of Satan’s attacks on the church through earthly prosperity and possessions.” Arthur White, Ellen G. White: The Early Years, volume 1, 342–344.

> „Dok je James White nastavljao svoje uvodnike o poruci Laodicejskoj crkvi, pojmovi koje su subotodržni adventisti sada čitali u Reviewu bili su zapanjujući, ali su se, nakon razborita i molitvena razmatranja, pokazali primjenjivima. Pisma uredniku pokazivala su prilično opće slaganje i upućivala na to da je preporod u tijeku. Da ta potresna poruka nije bila plod uzbuđenja, posvjedočio je prvi članak u Testimoniju br. 3, objavljenom u travnju 1857., pod naslovom Budi revan i pokaj se. On započinje: „Gospodin mi je u viđenju pokazao neke stvari u vezi s crkvom u njezinu sadašnjem mlakom stanju, koje ću vam iznijeti.”—1T, str. 141. U ovome je Ellen White iznijela ono što joj je bilo pokazano o Sotoninim napadima na crkvu preko zemaljskog blagostanja i imetka.” Arthur White, Ellen G. White: The Early Years, svezak 1, 342–344.

The Millerite movement began prophetically as the Philadelphian church, and in 1856 it became the Laodicean church. Seven years later the movement ended, and the Seventh-day Adventist church began as the Laodicean church and will remain so, until it is spewed out of the mouth of the Lord. The movement of the one hundred and forty-four thousand came out of the fold of the Laodicean church, just as the Millerite movement came out of the fold of the church of Sardis. The movement of the one hundred and forty-four thousand parallels the Millerite movement in that the first movement changed from Philadelphia to Laodicea and the last movement changes from Laodicea to Philadelphia. The point of transition from Philadelphia unto Laodicea in Millerite history is specifically marked as 1856, so the point of transition must also be marked in the last movement, for God never changes. The point of transition is identified in Revelation eleven with the two prophets that are slain in the streets.

Mileritski je pokret proročki započeo kao filadelfijska crkva, a 1856. godine postao je laodicejska crkva. Sedam godina poslije pokret je završio, a Crkva adventista sedmoga dana započela je kao laodicejska crkva i takva će ostati sve dok ne bude izbačena iz usta Gospodnjih. Pokret sto četrdeset i četiri tisuće izišao je iz okrilja laodicejske crkve, kao što je mileritski pokret izišao iz okrilja crkve u Sardu. Pokret sto četrdeset i četiri tisuće uspoređuje se s mileritskim pokretom po tome što se prvi pokret promijenio iz Filadelfije u Laodiceju, a posljednji se pokret mijenja iz Laodiceje u Filadelfiju. Točka prijelaza iz Filadelfije u Laodiceju u mileritskoj povijesti izričito je označena kao 1856. godina, stoga i točka prijelaza mora biti označena u posljednjem pokretu, jer se Bog nikada ne mijenja. Točka prijelaza prepoznaje se u jedanaestom poglavlju Otkrivenja po dvojici proroka koji su ubijeni na ulicama.

> And when they shall have finished their testimony, the beast that ascendeth out of the bottomless pit shall make war against them, and shall overcome them, and kill them. And their dead bodies shall lie in the street of the great city, which spiritually is called Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified. Revelation 11:7, 8.

> I kad svrše svoje svjedočanstvo, zvijer što izlazi iz bezdana zaratit će protiv njih, nadvladat će ih i ubiti. I njihova će mrtva tijela ležati na ulici velikoga grada koji se duhovno zove Sodoma i Egipat, gdje je i naš Gospodin bio razapet. Otkrivenje 11,7.8.

The last movement would die, then stand and thereafter be resurrected as the ensign. In so doing it would align with the Republican horn. The Republican horn forms an image to the beast, and the beast that it forms the image of is addressed in Revelation seventeen, and that beast is identified as the fifth head that received a deadly wound, that would be resurrected as the eighth head. It would be resurrected as the eighth that was of the seven.

Posljednji bi pokret umro, zatim stao i potom bio uskrišen kao stijeg. Čineći tako, uskladio bi se s republikanskim rogom. Republikanski rog tvori sliku Zvijeri, a Zvijer kojoj tvori sliku razmatra se u Otkrivenju sedamnaest, i ta je Zvijer prepoznata kao peta glava koja je zadobila smrtonosnu ranu, a koja bi bila uskrišena kao osma glava. Bila bi uskrišena kao osma, koja bijaše od sedmorice.

> And the beast that was, and is not, even he is the eighth, and is of the seven, and goeth into perdition. Revelation 17:11.

> I Zvijer koja bijaše, i nije, ona je osma, i od sedmorice je, i odlazi u propast. Otkrivenje 17,11.

The Republican horn would form an image of that beast, and it therefore would be killed and then resurrected. When it was resurrected it would be the eighth head that was of the seven previous heads. The Protestant horn, rides upon the same earth beast as the Republican horn and would need to possess the same prophetic dynamics. The transition from Philadelphia to Laodicea in the Millerite movement prefigures the transition from the Laodicea to Philadelphia in the last movement.

Republikanski rog načinio bi sliku one zvijeri te bi stoga bio ubijen, a zatim uskrsnut. Kada bi bio uskrsnut, bio bi osma glava, koja je od prethodnih sedam glava. Protestantski rog jaše na istoj zemaljskoj zvijeri kao i republikanski rog te bi morao posjedovati istu proročku dinamiku. Prijelaz iz Filadelfije u Laodiceju u mileritskom pokretu predoznačuje prijelaz iz Laodiceje u Filadelfiju u posljednjem pokretu.

When the last movement received a deadly wound on July 18, 2020, it died as Laodicea. When, as represented in Revelation eleven it transitioned to Philadelphia, it would represent the eighth church, that is of the seven. The death in the year 2020, was paralleled by the Republican horn, for since the time of the end in 1989, there had been six presidents. The sixth president received a deadly wound, that will be healed in 2024. That head will then be the eighth head of the United States since the time of the end in 1989, and it will be of the seven. Both horns were the sixth that becomes the eighth. This truth is a large part of the message of the Revelation of Jesus Christ that is unsealed just before the close of probation.

Kada je posljednji pokret zadobio smrtonosnu ranu 18. srpnja 2020., umro je kao Laodiceja. Kada je, kako je prikazano u jedanaestom poglavlju Otkrivenja, prešao u Filadelfiju, predstavljao bi osmu crkvu, to jest onu od sedam. Smrt u godini 2020. bila je uspoređena s republikanskim rogom, jer je od vremena svršetka 1989. bilo šest predsjednika. Šesti je predsjednik zadobio smrtonosnu ranu, koja će biti izliječena 2024. Ta će glava tada biti osma glava Sjedinjenih Država od vremena svršetka 1989., i bit će od sedam. Oba su roga bila šesti koji postaje osmi. Ta je istina velik dio poruke Otkrivenja Isusa Krista koje je otpečaćeno neposredno prije završetka vremena milosti.

For this reason, it is important to be clear about the Millerite history that typifies our current history. Sister White confirmed James White’s application of Laodicea upon the movement in 1856, so this is not an application that is derived by human logic. Seven years before the Seventh-day Adventist church was legally connected with the Republican horn, it was identified by inspiration as the Laodicean church. This means there has never been one day in the history of the Seventh-day Adventist church when it was anything other than naked, poor, blind, miserable and wretched. This prophetic reality provides the context and justification for recognizing the four escalating abominations of Ezekiel chapter eight as the four generations of Adventism.

Zbog toga je važno jasno razumjeti mileritsku povijest koja predočuje našu sadašnju povijest. Sestra White potvrdila je primjenu Jakova Whitea o Laodiceji na pokret 1856. godine, stoga to nije primjena izvedena ljudskom logikom. Sedam godina prije nego što je Crkva adventista sedmoga dana bila pravno povezana s republikanskim rogom, nadahnućem je bila prepoznata kao laodicejska crkva. To znači da u cijeloj povijesti Crkve adventista sedmoga dana nije postojao ni jedan jedini dan u kojem bi ona bila išta drugo doli naga, siromašna, slijepa, bijedna i nevoljna. Ta proročka stvarnost pruža kontekst i opravdanje za prepoznavanje četiriju sve težih gadosti iz osmog poglavlja Ezekiela kao četiriju naraštaja adventizma.

When the Millerite history is approached from the structure of Isaiah seven’s sixty-five years, it is to be recognized that the prophecy of the seven times is the prophetic umbrella that covers the entire history of the Millerite movement. In 1856, the message to the Laodicean church became present truth for Millerite Adventism. The one who presents the message of Laodicea was not James or Ellen White, it was the Faithful and True Witness.

Kada se povijesti mileritskog pokreta pristupa iz strukture šezdeset i pet godina iz Izaije sedam, treba prepoznati da je proročanstvo o sedam vremena proročki kišobran koji obuhvaća cjelokupnu povijest mileritskog pokreta. Godine 1856. poruka laodicejskoj crkvi postala je sadašnja istina za mileritski adventizam. Onaj koji iznosi poruku Laodiceje nije bio James ni Ellen White, nego Vjerni i Istiniti Svjedok.

> And unto the angel of the church of the Laodiceans write; These things saith the Amen, the faithful and true witness, the beginning of the creation of God; I know thy works, that thou art neither cold nor hot: I would thou wert cold or hot. So then because thou art lukewarm, and neither cold nor hot, I will spue thee out of my mouth. Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked: I counsel thee to buy of me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eyesalve, that thou mayest see. As many as I love, I rebuke and chasten: be zealous therefore, and repent. Behold, I stand at the door, and knock: if any man hear my voice, and open the door, I will come in to him, and will sup with him, and he with me. To him that overcometh will I grant to sit with me in my throne, even as I also overcame, and am set down with my Father in his throne. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:14–22.

> I anđelu crkve Laodicejaca napiši: Ovo govori Amen, vjerni i istiniti svjedok, početak Božjega stvorenja: Znam tvoja djela, da nisi ni studen ni vruć. O, da si studen ili vruć! Tako dakle, jer si mlak, i nisi ni studen ni vruć, izbljuvat ću te iz svojih usta. Jer govoriš: Bogat sam, i obogatio sam se, i ništa mi ne treba; a ne znaš da si nevoljan, i jadan, i siromašan, i slijep, i gol. Savjetujem ti da od mene kupiš zlato u ognju prokušano, da se obogatiš; i bijele haljine, da se odjeneš, i da se ne pokaže sramota tvoje golotinje; i pomaži svoje oči pomasti za oči, da progledaš. Koje god ljubim, one korim i stegom odgajam; budi dakle revan i pokaj se. Evo, stojim na vratima i kucam; ako tko čuje moj glas i otvori vrata, ući ću k njemu i večerati s njim, i on sa mnom. Onomu koji pobijedi dat ću da sjedne sa mnom na mojem prijestolju, kao što sam i ja pobijedio i sjeo sa svojim Ocem na njegovo prijestolje. Tko ima uho, neka čuje što Duh govori crkvama. Otkrivenje 3:14–22.

The True Witness identifies that if any man would “hear” His voice, He would come in and “sup with him.” If Laodicea would open the door, Christ would come in and sup with them. If Christ is allowed to enter, he brings a message, for the symbolism of eating represents the reception of a message. The message can be generalized as simply the Laodicean message, but that is a shallow consideration of what the message He offers represents. In 1856, Hiram Edson set forth a series of eight articles that contained the prophetic information that expands the understanding of the very first “time prophecy” the angels of God led William Miller to recognize and proclaim. In those eight articles, Edson correctly identifies the sixty-five years of Isaiah seven.

Vjerni Svjedok utvrđuje da će, ako bi tko „čuo” njegov glas, on ući i „večerati s njim”. Kad bi Laodiceja otvorila vrata, Krist bi ušao i večerao s njima. Ako se Kristu dopusti da uđe, on donosi poruku, jer simbolika blagovanja predstavlja primanje poruke. Poruka se može općenito označiti jednostavno kao laodicejska poruka, ali to je plitko razmatranje onoga što predstavlja poruka koju on nudi. Godine 1856. Hiram Edson iznio je niz od osam članaka koji su sadržavali proročku obavijest što proširuje razumijevanje samoga prvog „vremenskog proročanstva” koje su Božji anđeli naveli Williama Millera da prepozna i objavi. U tih osam članaka Edson ispravno prepoznaje šezdeset i pet godina iz Izaije 7.

The beginning of Miller’s work was the discovery of the seven times, and seven years before the movement named after his service was to end, a deeper revelation of that very prophecy was offered to Millerite Adventism. It was offered in the same year they were identified by inspiration as Laodiceans. Prophetically, twenty-five hundred and twenty days later in 1863, Miller’s first discovery of prophetic time was rejected. The Laodicean message for the Advent movement arrived in 1856, and the Lord knocked on the door eight times, with eight articles to see if He could find entrance. At the ending of the movement, the True Witness wished to sup together with His people by dining upon the very first message of time from the beginning of the movement. His people refused to eat, and seven years, or twenty-five hundred and twenty prophetic days later, His people shut the door that had been opened with the key of David that had been placed into the hand of William Miller. They returned to an old Samaritan prophet who fed them a lie, sealing their fate to die between an ass and a lion.

Početak Millerova djela bilo je otkriće sedam vremena, a sedam godina prije nego što je pokret nazvan po njegovoj službi trebao završiti, dublje je otkrivenje upravo toga proročanstva bilo ponuđeno milleritskom adventizmu. Bilo je ponuđeno iste godine kada su nadahnućem bili označeni kao Laodikejci. Proročki, dvije tisuće petsto dvadeset dana kasnije, 1863. godine, odbačeno je Millerovo prvo otkriće proročkog vremena. Poruka Laodikeji za adventni pokret stigla je 1856. godine, i Gospodin je osam puta pokucao na vrata, s osam članaka, da vidi može li naći ulaz. Na završetku pokreta, Vjerni Svjedok želio je večerati zajedno sa svojim narodom blagujući upravo prvu poruku o vremenu s početka pokreta. Njegov je narod odbio jesti, i sedam godina, ili dvije tisuće petsto dvadeset proročkih dana, kasnije, njegov je narod zatvorio vrata koja su bila otvorena ključem Davidovim što je bio stavljen u ruku Williama Millera. Vratili su se starom samarijskom proroku koji ih je hranio lažju, zapečativši svoju sudbinu da umru između magarca i lava.

In 1856, the Protestant horn was in the crisis of the valley of vision, for where there is no vision, the people perish. In 1856, the Republican horn was also in a crisis.

Godine 1856. protestantski rog nalazio se u krizi doline viđenja, jer gdje nema viđenja, narod propada. Godine 1856. republikanski rog također je bio u krizi.

1856, marked a continuation of the violent conflict known as Bleeding Kansas, the Kansas-Missouri Border War. The struggle was over whether Kansas would enter the Union as a free state or a slave state. The conflict included violent clashes between pro-slavery and anti-slavery settlers.

Godina 1856. označila je nastavak nasilnog sukoba poznatog kao Krvavi Kansas, pogranični rat Kansasa i Missourija. Borba se vodila oko pitanja hoće li Kansas ući u Uniju kao slobodna država ili kao robovlasnička država. Sukob je uključivao nasilne okršaje između doseljenika koji su podupirali ropstvo i onih koji su mu se protivili.

On May 22, 1856, a violent incident also occurred in the United States Senate chamber, when Congressman Preston Brooks, a pro-slavery advocate from South Carolina, brutally attacked Senator Charles Sumner of Massachusetts with his cane. Sumner had delivered an anti-slavery speech titled The Crime Against Kansas, which deeply offended Brooks. The caning incident highlighted the growing tensions between North and South over the issue of slavery.

Dana 22. svibnja 1856. u dvorani Senata Sjedinjenih Država također se dogodio nasilan incident, kada je kongresnik Preston Brooks, zagovornik ropstva iz Južne Karoline, brutalno napao senatora Charlesa Sumnera iz Massachusettsa svojim štapom. Sumner je održao govor protiv ropstva pod naslovom The Crime Against Kansas, koji je duboko uvrijedio Brooksa. Taj je incident premlaćivanja štapom istaknuo rastuće napetosti između Sjevera i Juga oko pitanja ropstva.

In 1856, the Republican Party was founded as a response to the political turmoil caused by the Kansas-Nebraska Act, passed in 1854, which produced the growing opposition to the spread of slavery into new territories. The party’s first national convention was held in Philadelphia, and John C. Fremont was chosen as their first presidential candidate in the 1856 election.

Godine 1856. osnovana je Republikanska stranka kao odgovor na politička previranja izazvana Zakonom Kansas–Nebraska, donesenim 1854., koji je potaknuo sve veće protivljenje širenju ropstva na nova područja. Prva nacionalna konvencija stranke održana je u Philadelphiji, a John C. Fremont izabran je za njihova prvoga predsjedničkog kandidata na izborima 1856. godine.

The Kansas-Nebraska Act organized the territories of Kansas and Nebraska and allowed the settlers in those territories to decide whether they would allow slavery within their borders. This concept, known as “popular sovereignty,” effectively repealed the Missouri Compromise of 1820, which had prohibited slavery north of the 36°30’ parallel in the Louisiana Territory. The act had a profound impact on the issue of slavery in the territories. It reignited sectional tensions because it opened the possibility that slavery could expand into areas that were previously considered free soil, such as Kansas. The passage of the Kansas-Nebraska Act led to a rush of pro-slavery and anti-slavery settlers into the Kansas Territory, each hoping to influence the outcome of the popular sovereignty vote. This competition for control of the territory led to violent clashes and a period of lawlessness known as Bleeding Kansas in 1856.

Zakon o Kansasu i Nebraski ustrojio je teritorije Kansasa i Nebraske te dopustio naseljenicima na tim teritorijima da odluče hoće li dopustiti ropstvo unutar svojih granica. Taj koncept, poznat kao „narodni suverenitet”, zapravo je opozvao Kompromis iz Missourija iz 1820., koji je zabranjivao ropstvo sjeverno od paralele 36°30’ na Teritoriju Louisiane. Taj je zakon imao dubok utjecaj na pitanje ropstva na teritorijima. Ponovno je raspirio sekcijske napetosti jer je otvorio mogućnost da se ropstvo proširi na područja koja su se prethodno smatrala slobodnim tlom, kao što je Kansas. Donošenje Zakona o Kansasu i Nebraski dovelo je do navale pristaša ropstva i protivnika ropstva na Teritorij Kansasa, pri čemu se svaka strana nadala utjecati na ishod glasovanja o narodnom suverenitetu. To nadmetanje za nadzor nad teritorijem dovelo je do nasilnih sukoba i razdoblja bezakonja poznatog kao Krvavi Kansas 1856. godine.

The presidential election of 1856 was a significant political event. It featured a three-way race between Democrat James Buchanan, Republican John C. Fremont, and former President Millard Fillmore of the American Party. James Buchanan won the election and became the 15th President of the United States.

Predsjednički izbori 1856. godine bili su značajan politički događaj. Na njima se vodila utrka između trojice kandidata: demokrata Jamesa Buchanana, republikanca Johna C. Fremonta i bivšega predsjednika Millarda Fillmorea iz Američke stranke. James Buchanan pobijedio je na izborima i postao 15. predsjednik Sjedinjenih Američkih Država.

James Buchanan’s presidency is primarily known for its failure to effectively address the growing tensions and divisions between the North and the South, ultimately culminating in the outbreak of the American Civil War shortly after he left office. His presidency is often viewed as one of the least successful presidency in American history, due to these significant failures in leadership and crisis management.

Predsjedništvo Jamesa Buchanana ponajprije je poznato po neuspjehu da djelotvorno odgovori na rastuće napetosti i podjele između Sjevera i Juga, što je na koncu kulminiralo izbijanjem Američkoga građanskog rata nedugo nakon što je napustio dužnost. Njegovo se predsjedništvo često smatra jednim od najmanje uspješnih u američkoj povijesti, zbog tih znatnih neuspjeha u vodstvu i upravljanju krizom.

The infamous Dred Scott Decision in 1857, declared that slaves whether enslaved or free were not citizens and could not sue in federal courts. It also declared that Congress could not prevent slavery in the territories of the United States. The Democrat Buchanan publicly endorsed the pro-slavery Dred Scott Decision.

Zloglasna odluka u slučaju Dred Scott iz 1857. proglasila je da robovi, bilo porobljeni bilo slobodni, nisu građani i da ne mogu podizati tužbe pred saveznim sudovima. Također je proglasila da Kongres ne može spriječiti ropstvo na teritorijima Sjedinjenih Država. Demokrat Buchanan javno je podupro odluku u slučaju Dred Scott, koja je bila u korist ropstva.

Not only did the pro-slavery position of the Democrat Buchanan allow tensions to escalate into Civil War, but his inability to manage the economics of the country led to the Panic of 1857, which was one of the greatest economic downturns in American history prior to the great depression. The Panic of 1857 resulted in a severe economic depression that lasted several years. Businesses and banks closed, unemployment increased and the stock market declined.

Ne samo da je proropskovlasničko stajalište demokrata Buchanana dopustilo da napetosti eskaliraju u Građanski rat, nego je njegova nesposobnost upravljanja gospodarstvom zemlje dovela i do Panike 1857., koja je bila jedna od najvećih gospodarskih kriza u američkoj povijesti prije Velike depresije. Panika 1857. rezultirala je teškom gospodarskom depresijom koja je trajala nekoliko godina. Poduzeća i banke zatvarali su se, nezaposlenost je porasla, a burza je pala.

During Buchanan’s presidency the Southern states began their process of seceding from the Union, and they broke away in response to the election of the Republican Abraham Lincoln, in 1860. Buchanan took a passive approach to the secession crisis, arguing that the federal government lacked the authority to forcibly prevent secession. This lack of decisive action allowed the secession movement to gain momentum. His lack of strong leadership and his reluctance to take decisive action to address the secession crisis contributed to the South’s perception that it could leave the Union without facing military opposition.

Tijekom Buchananova predsjedništva južne su države započele svoj proces odcjepljenja od Unije te su se odvojile kao odgovor na izbor republikanca Abrahama Lincolna 1860. godine. Buchanan je prema krizi odcjepljenja zauzeo pasivan pristup, tvrdeći da savezna vlada nema ovlast silom spriječiti odcjepljenje. Taj nedostatak odlučnog djelovanja omogućio je pokretu za odcjepljenje da dobije na zamahu. Njegov nedostatak snažnog vodstva i njegova nevoljkost da poduzme odlučne mjere kako bi se suočio s krizom odcjepljenja pridonijeli su shvaćanju Juga da može napustiti Uniju a da se ne suoči s vojnim otporom.

In 1860, Abraham Lincoln the first Republican president, was elected. On January 1, 1863, President Lincoln signed and issued the final Emancipation Proclamation, which declared that all enslaved people in Confederate-held territory were to be set free. This executive order had a significant impact on the Civil War as it turned the conflict into a struggle not only to preserve the Union, but also to end slavery. The Emancipation Proclamation did not immediately free all enslaved individuals. It applied specifically to Confederate-held territory, where the Union had limited authority. As Union forces advanced and gained control over Confederate territory, the proclamation was enforced, and enslaved people in those areas were set free. The Emancipation Proclamation was a crucial step toward the eventual abolition of slavery in the United States and paved the way for the passage of the Thirteenth Amendment to the U.S. Constitution, which was passed and ratified on December 6, 1865.

Godine 1860. izabran je Abraham Lincoln, prvi republikanski predsjednik. Dana 1. siječnja 1863. predsjednik Lincoln potpisao je i izdao konačnu Proklamaciju o emancipaciji, kojom je proglašeno da svi porobljeni ljudi na području pod nadzorom Konfederacije imaju biti oslobođeni. Ta je izvršna naredba imala znatan utjecaj na Građanski rat, jer je sukob pretvorila u borbu ne samo za očuvanje Unije, nego i za ukidanje ropstva. Proklamacija o emancipaciji nije odmah oslobodila sve porobljene osobe. Primjenjivala se osobito na područje pod nadzorom Konfederacije, gdje je Unija imala ograničenu vlast. Kako su snage Unije napredovale i preuzimale nadzor nad područjem Konfederacije, proklamacija se provodila, a porobljeni ljudi na tim područjima bili su oslobađani. Proklamacija o emancipaciji bila je presudan korak prema konačnom ukidanju ropstva u Sjedinjenim Američkim Državama i utrla je put donošenju Trinaestoga amandmana na Ustav Sjedinjenih Američkih Država, koji je usvojen i ratificiran 6. prosinca 1865.

The Republican horn from the 1850’s onward was in the crisis of the issue of slavery. Two primary divisions in the country represented by two primary classes of political thought. A separation process began in 1856 as anti and pro slavery groups moved into the Kansas territory in attempt to uphold their views of slavery, at the very time Philadelphia was being separated from Laodicea. Democrats were pro-slavery and Republicans were anti-slavery.

Republikanski rog od 1850-ih nadalje nalazio se u krizi pitanja ropstva. Dvije glavne podjele u zemlji bile su predstavljene dvjema glavnim strujama političke misli. Proces razdvajanja započeo je 1856. godine kada su se skupine protiv ropstva i za ropstvo preselile na područje Kansasa u nastojanju da održe svoja stajališta o ropstvu, upravo u vrijeme kada se Filadelfija odvajala od Laodiceje. Demokrati su bili za ropstvo, a republikanci protiv ropstva.

In 1856, Bleeding Kansas represented a microcosm of the impending war. In that year a pro-slavery Democrat was elected as head of the Republican horn, and his ineffective leadership became the symbol of an ineffective presidency, until these recent last days. He preceded the first Republican president that was forced to clean up the mess left by Buchanan’s presidency.

Godine 1856. Krvavi Kansas predstavljao je mikrokozmos nadolazećega rata. Te je godine demokrat sklon ropstvu bio izabran za poglavara republikanskoga roga, a njegovo neučinkovito vodstvo postalo je simbolom neučinkovita predsjedništva, sve do ovih nedavnih posljednjih dana. Prethodio je prvomu republikanskom predsjedniku koji je bio prisiljen raščistiti nered što ga je za sobom ostavilo Buchananovo predsjedništvo.

By 1863, the Republican horn made the most significant executive order in the history of the earth beast of Revelation thirteen. The executive order was addressing slavery. One paragraph of the proclamation states, “That on the first day of January, in the year of our Lord one thousand eight hundred and sixty-three, all persons held as slaves within any State or designated part of a State, the people whereof shall then be in rebellion against the United States, shall be then, thenceforward, and forever free; and the Executive Government of the United States, including the military and naval authority thereof, will recognize and maintain the freedom of such persons, and will do no act or acts to repress such persons, or any of them, in any efforts they may make for their actual freedom.” Though the resolution of the problem of slavery was historically incomplete at that point, the essence of the Constitution is recognized when Lincoln wrote, “all persons held as slaves within any state … shall be then, thenceforward, and forever free.”

Do 1863. godine republikanski rog donio je najznačajniju izvršnu naredbu u povijesti zemaljske zvijeri iz trinaestog poglavlja Otkrivenja. Ta se izvršna naredba odnosila na ropstvo. Jedan odlomak proglasa glasi: „Da će prvoga dana siječnja, godine Gospodnje tisuću osamsto šezdeset i treće, sve osobe koje se drže kao robovi unutar bilo koje države ili određenoga dijela države, čiji će narod tada biti u pobuni protiv Sjedinjenih Država, tada, od tada nadalje i zauvijek biti slobodne; i Izvršna vlada Sjedinjenih Država, uključujući njezinu vojnu i pomorsku vlast, priznat će i održavati slobodu takvih osoba te neće poduzeti nikakav čin ili čine kako bi suzbila takve osobe, ili bilo koju od njih, u bilo kakvim nastojanjima koja bi mogle poduzeti za svoju stvarnu slobodu.” Premda je rješenje problema ropstva u toj točki povijesno bilo nepotpuno, bit Ustava prepoznaje se kada je Lincoln napisao: „sve osobe koje se drže kao robovi unutar bilo koje države … tada, od tada nadalje i zauvijek bit će slobodne.”

Lincoln was returning to the foundational principle expressed in the Constitution, which identifies that “all men are created equal.” Lincoln was returning to the foundational truths at the same time the Protestant horn was rejecting its foundational prophecy, which is the prophecy of slavery. Therefore, at the very time the Republican horn was making its most significant “executive order” in history concerning slavery, the Protestant horn made the most significant executive order in its prophetic history concerning the prophecy of slavery, represented by Moses’ oath and curse. The Republican horn chose to return to the foundations, the Protestant horn chose to reject its foundation and return to those it had been instructed to never return unto.

Lincoln se vraćao temeljnom načelu izraženom u Ustavu, koje utvrđuje da su „svi ljudi stvoreni jednaki“. Lincoln se vraćao temeljnim istinama upravo u isto vrijeme kada je protestantski rog odbacivao svoje temeljno proročanstvo, to jest proročanstvo o ropstvu. Stoga je upravo u vrijeme kada je republikanski rog donosio svoju najznačajniju „izvršnu naredbu“ u povijesti glede ropstva, protestantski rog donio najznačajniju izvršnu naredbu u svojoj proročkoj povijesti glede proročanstva o ropstvu, predstavljenog Mojsijevom zakletvom i prokletstvom. Republikanski rog izabrao je vratiti se temeljima, a protestantski rog izabrao je odbaciti svoj temelj i vratiti se onima kojima mu je bilo naloženo da se nikada ne vraća.

In 1863, the Republican horn had been divided into two camps, as was ancient Israel’s kingdom divided in the time of Jeroboam and Rehoboam. In 1863, the Protestant horn became legally attached to the Republican horn, as represented by Jeroboam’s two altars at Bethel and Dan. The two horns move through history in parallel to each other, and the history of 1863, especially represents the history of the last days.

Godine 1863. republikanski je rog bio podijeljen na dva tabora, kao što je kraljevstvo drevnoga Izraela bilo podijeljeno u vrijeme Jeroboama i Roboama. Godine 1863. protestantski je rog postao pravno povezan s republikanskim rogom, kako je prikazano Jeroboamovim dvama žrtvenicima u Betelu i Danu. Ta se dva roga kroz povijest kreću usporedno jedan s drugim, a povijest 1863. godine osobito predstavlja povijest posljednjih dana.

Millerite history is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand with a few prophetic caveats. One of those caveats is that the target audience in Millerite history was first those outside the movement, and thereafter the movement itself. In the movement of the one hundred and forty-four thousand the two voices of Revelation eighteen, identify two target audiences, but those targets are in reverse of Millerite history. The first target is God’s people and the second voice is God’s other flock, that are still in Babylon.

Mileritska povijest ponavlja se u povijesti sto četrdeset i četiri tisuće uz nekoliko proročkih ograda. Jedna od tih ograda jest da je ciljano slušateljstvo u mileritskoj povijesti najprije bilo ono izvan pokreta, a potom sam pokret. U pokretu sto četrdeset i četiri tisuće dva glasa iz Otkrivenja osamnaest prepoznaju dvije ciljane skupine, ali te su skupine obrnute u odnosu na mileritsku povijest. Prva je ciljana skupina Božji narod, a drugi je glas upućen Božjem drugom stadu, koje je još uvijek u Babilonu.

Another prophetic caveat is that though both histories transcend from one church unto another, the Millerites moved from Philadelphia to Laodicea, and the mighty movement of the third angel moves from Laodicea unto Philadelphia. This identifies that the Millerites went from the sixth unto the seventh church and the one hundred and forty-four thousand go from the seventh church unto the eighth church, which is of the seven.

Još jedna proročka napomena jest da, premda obje povijesti prelaze iz jedne crkve u drugu, mileriti su prešli iz Filadelfije u Laodiceju, a silni pokret trećega anđela prelazi iz Laodiceje u Filadelfiju. To pokazuje da su mileriti prešli iz šeste u sedmu crkvu, a sto četrdeset i četiri tisuće prelaze iz sedme crkve u osmu crkvu, koja je od sedam.

The Republican horn began its movement from a pro-slavery nation unto an anti-slavery nation in the history surrounding 1863. The crisis of that history established two political parties that are the same antagonists in these “last days.” Just as the first Republican president from that history was assassinated just days after the war ended, the last Republican president was symbolically assassinated and left in the street as dead while the world rejoiced. He was assassinated, not just days after the Civil War ended, but just before the final civil war begins.

Republikanski rog započeo je svoje kretanje od naroda za ropstvo prema narodu protiv ropstva u povijesti oko 1863. godine. Kriza te povijesti uspostavila je dvije političke stranke koje su isti protivnici u ovim „posljednjim danima“. Kao što je prvi republikanski predsjednik iz te povijesti bio ubijen samo nekoliko dana nakon što je rat završio, tako je i posljednji republikanski predsjednik bio simbolično ubijen i ostavljen na ulici kao mrtav dok se svijet radovao. Bio je ubijen ne samo nekoliko dana nakon završetka Građanskoga rata, nego neposredno prije početka konačnoga građanskog rata.

The first Republican president was preceded by the most ineffective president of American history, and the last Republican president will be preceded by the same. The ineffectiveness of the Democratic president that preceded the first Republican president precipitated the crisis that evolved into the civil war, and the same ineffectiveness is now taking place. The Democratic president that precedes the last Republican president managed the economy in such a fashion that it produced the greatest economic crash in American history up until that point in time. The two horns run parallel unto the Sunday law. In 1863, the first generation of both horns began, and for both horns the fourth and final generation will be facing the east, and bowing down to the sun.

Prvom republikanskom predsjedniku prethodio je najneučinkovitiji predsjednik u američkoj povijesti, a i posljednjem republikanskom predsjedniku prethodit će isti takav. Neučinkovitost demokratskog predsjednika koji je prethodio prvom republikanskom predsjedniku ubrzala je krizu koja se razvila u građanski rat, a ista se neučinkovitost sada ponovno očituje. Demokratski predsjednik koji prethodi posljednjem republikanskom predsjedniku upravljao je gospodarstvom na takav način da je to proizvelo najveći gospodarski slom u američkoj povijesti do toga vremena. Dva roga teku usporedno sve do nedjeljnog zakona. Godine 1863. započeo je prvi naraštaj obaju rogova, a kod obaju rogova četvrti i posljednji naraštaj bit će okrenut prema istoku i klanjat će se suncu.

The Elijah message is always accompanied with the judgments of God confirming the message of warning. The society of the world is now living as the people before the flood. They are eating, drinking and expecting the globalist techno-giants to solve any problem that might arise. God’s Word is identifying that the world is now on the verge of a tremendous crisis.

Ilijinu poruku uvijek prate Božji sudovi koji potvrđuju poruku upozorenja. Društvo svijeta sada živi kao ljudi prije potopa. Oni jedu, piju i očekuju da će globalistički tehnološki divovi riješiti svaki problem koji bi se mogao pojaviti. Božja Riječ pokazuje da se svijet sada nalazi na rubu goleme krize.

> “‘What of the night?’ Do I discern the import of these messages? Do I understand the place they occupy in the closing work of the great remedial system? Am I so familiar with the ‘sure word of prophecy’ that I can see in the events transpiring around me positive evidence that the coming King is even at the door? Do I sense the responsibility that rests upon me, in view of the light God has given? Am I using every talent entrusted to me as his steward, in well-directed effort to rescue the perishing? or am I lukewarm and indifferent, partly mixed up with a wicked world, using the means and ability God has given me, largely in self-gratification, caring more for my own ease and comfort than for the advancement of his cause? Am I by my course strengthening ‘the conviction that has been gaining ground in the world that Seventh-day Adventists are giving the trumpet an uncertain sound, and are following in the path of worldlings’?

> „‘Što je s noći?’ Razabirem li značenje ovih poruka? Razumijem li mjesto koje one zauzimaju u završnom djelu velikoga obnoviteljskog sustava? Jesam li toliko upoznat sa ‘sigurnom proročkom riječju’ da mogu u događajima koji se zbivaju oko mene vidjeti jasan dokaz da je Kralj koji dolazi već pred vratima? Osjećam li odgovornost koja počiva na meni, s obzirom na svjetlo koje mi je Bog dao? Koristim li svaki talent koji mi je povjeren kao njegovu upravitelju, u dobro usmjerenom nastojanju da spasavam one koji propadaju? Ili sam mlak i ravnodušan, djelomično pomiješan sa zlim svijetom, služeći se sredstvima i sposobnostima koje mi je Bog dao ponajviše za ugađanje sebi, mareći više za vlastitu lagodnost i udobnost nego za napredak njegove stvari? Utvrđujem li svojim životnim putem ‘uvjerenje koje sve više uzima maha u svijetu da adventisti sedmoga dana daju neodređen glas trube i da slijede put svjetovnjaka’?“

> “We hear the footsteps of an approaching God to punish the world for their iniquity. The end of time is close upon us. The world’s inhabitants are being bound in bundles to be burned. Shall you be bound up with the tares? Do you realize that every year thousands and thousands and ten times ten thousand souls are perishing, dying in their sins? The plagues and judgments of God are already doing their work, and souls are going to ruin because the light of truth has not been flashed upon their pathway.” General Conference Daily Bulletin, April 1, 1897.

> „Čujemo korake Boga koji se približava da kazni svijet zbog njihove bezakonosti. Kraj vremena nam je sasvim blizu. Stanovnici svijeta vežu se u snopove da budu spaljeni. Hoćete li i vi biti svezani zajedno s kukoljem? Shvaćate li da svake godine tisuće i tisuće i deset tisuća puta deset tisuća duša propadaju, umirući u svojim grijesima? Pošasti i sudovi Božji već obavljaju svoje djelo, a duše odlaze u propast jer svjetlo istine nije obasjalo njihovu stazu.” General Conference Daily Bulletin, 1. travnja 1897.

> With my soul have I desired thee in the night; yea, with my spirit within me will I seek thee early: for when thy judgments are in the earth, the inhabitants of the world will learn righteousness. Isaiah 26:9.

> Dušom svojom čeznuo sam za tobom u noći; doista, duhom svojim u sebi tražit ću te rano: jer kad su tvoji sudovi na zemlji, stanovnici svijeta uče se pravednosti. Izaija 26,9.

Back to Articles