Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Twenty-Two

Daniels Bog – et hundrede og toogtyve

The Unveiling of Truth: A Journey Through Daniel 11 and the Shaking of God’s People

Sandhedens åbenbaring: En rejse gennem Daniel 11 og rystelsen af Guds folk

Author

Jeff Pippenger

Published

March 7, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

When the light of Daniel chapter eleven, verses forty through forty-five was unsealed at the time of the end in 1989, the enemies of truth provided a resistance that allowed God to reveal truths to defend the basic premises of the passage in the book of Daniel that then became the subject and focus of Satan’s attacks. That controversy over truth and error in that history was used by the Holy Spirit to identify certain prophetic rules that would further increase the knowledge that had been unsealed and was thereafter to test the final generation of earth’s history. We have been considering “triple applications of prophecy,” and identifying those applications as a primary rule that was revealed from the process of resistance that was presented by Satan during those past days. That controversial process is identified as the “shaking,” by Sister White.

Da lyset over Daniel kapitel elleve, vers fyrre til femogfyrre, blev åbnet ved endens tid i 1989, frembød sandhedens fjender en modstand, som gjorde det muligt for Gud at åbenbare sandheder til forsvar for de grundlæggende forudsætninger i det afsnit i Daniels Bog, der da blev genstand for og fokus for Satans angreb. Den strid om sandhed og vildfarelse i denne historie blev af Helligånden brugt til at identificere visse profetiske regler, som yderligere skulle forøge den kundskab, der var blevet åbnet, og som derefter skulle prøve den sidste generation i jordens historie. Vi har beskæftiget os med „profetiens tredobbelte anvendelser“ og identificeret disse anvendelser som en grundlæggende regel, der blev åbenbaret gennem den modstandsproces, som Satan frembragte i hine tidligere dage. Denne omstridte proces betegnes af søster White som „rystelsen“.

> “I was pointed to the providence of God among His people and was shown that every trial made by the refining, purifying process upon professed Christians proves some to be dross. The fine gold does not always appear. In every religious crisis some fall under temptation. The shaking of God blows away multitudes like dry leaves. Prosperity multiplies a mass of professors. Adversity purges them out of the church. As a class, their spirits are not steadfast with God. They go out from us because they are not of us; for when tribulation or persecution arises because of the word, many are offended.” Testimonies, volume 4, 89.

> „Jeg blev henvist til Guds forsyn blandt Hans folk og fik vist, at enhver prøvelse, som den forædlende, rensende proces bringer over bekendende kristne, beviser, at nogle er slagger. Det fine guld kommer ikke altid til syne. I enhver religiøs krise er der nogle, som falder under for fristelsen. Guds rystelse blæser skarer bort som tørre blade. Velstand mangfoldiggør en mængde bekendere. Modgang renser dem ud af menigheden. Som klasse er deres ånd ikke standhaftig hos Gud. De går ud fra os, fordi de ikke er af os; for når trængsel eller forfølgelse opstår på grund af ordet, tager mange anstød.“ Testimonies, bind 4, s. 89.

The “shaking” is produced when truth is unsealed by the Lion of the tribe of Judah and thereafter introduced.

„Rystelsen“ frembringes, når sandheden åbnes af Judas stammes Løve og derefter forkyndes.

> “I asked the meaning of the shaking I had seen and was shown that it would be caused by the straight testimony called forth by the counsel of the True Witness to the Laodiceans. This will have its effect upon the heart of the receiver, and will lead him to exalt the standard and pour forth the straight truth. Some will not bear this straight testimony. They will rise up against it, and this is what will cause a shaking among God’s people.” Early Writings, 271.

> „Jeg spurgte om betydningen af den rystelse, jeg havde set, og fik vist, at den ville blive forårsaget af det ligefremme vidnesbyrd, fremkaldt ved rådet fra det Sanddru Vidne til laodikeerne. Dette vil øve sin virkning på modtagerens hjerte og få ham til at ophøje fanen og frembære den ligefremme sandhed. Nogle vil ikke tåle dette ligefremme vidnesbyrd. De vil rejse sig imod det, og dette er det, som vil forårsage en rystelse iblandt Guds folk.“ Early Writings, 271.

The introduction of “truth” always causes a shaking, and the truth which was unsealed in 1989, did that very thing. One of the benefits of the resistance brought against the truth was the development of a set of rules to establish the increase of knowledge through the years that followed 1989. The development of the rules, parallel the development of a set of rules in the period of the Millerites. All the triple applications of Bible prophecy contribute to the clarity of the events of the last days.

Indførelsen af „sandhed“ forårsager altid en rystelse, og den sandhed, som blev åbnet i 1989, gjorde netop dette. En af fordelene ved den modstand, som blev rejst imod sandheden, var udviklingen af et sæt regler til at fastslå kundskabens forøgelse gennem de år, der fulgte efter 1989. Udviklingen af reglerne svarer parallelt til udviklingen af et sæt regler i milleritternes periode. Alle de tredobbelte anvendelser af Bibelens profeti bidrager til klarheden om de sidste dages begivenheder.

The triple applications of Rome and Babylon establish the relationship of the woman and the beast she rides upon and reigns over during the history of the Sunday law crisis, which is also the history of God’s executive judgment upon the whore of Babylon.

De tredobbelte anvendelser af Rom og Babylon fastslår forholdet mellem kvinden og det dyr, som hun rider på og hersker over under søndagslovskrisens historie, som også er historien om Guds udøvende dom over skøgen Babylon.

The triple applications of “the messenger that prepares the way for the Messenger of the Covenant,” and also of “Elijah,” identify the work, and the message in the two periods that illustrate the close of probation in the last days. The first period begins with the first voice of Revelation chapter eighteen, which represents the beginning of the investigative judgment of the living for Laodicean Adventism, and the last period begins with the second voice of Revelation chapter eighteen, which represents the executive judgment of the whore of Babylon.

Den trefoldige anvendelse af „budbringeren, som bereder vejen for Pagtens Budbringer“, og ligeledes af „Elias“, identificerer værket og budskabet i de to perioder, som illustrerer nådetidens afslutning i de sidste dage. Den første periode begynder med den første røst i Åbenbaringen kapitel atten, som repræsenterer begyndelsen på den undersøgende dom over de levende for laodikeisk adventisme, og den sidste periode begynder med den anden røst i Åbenbaringen kapitel atten, som repræsenterer den fuldbyrdende dom over Babylons skøge.

The triple applications of Rome and Babylon represent the external history of God’s last-day people, while the triple applications of Elijah and the messenger who prepares the way represent the internal history of God’s last day people. The triple application of the three Woes, identifies the message that runs through both periods that together represent the closing period of judgment, which begins with the house of God, and thereafter upon those outside God’s house. The three Woes identify that Islam is the message of the latter rain, and also the tool of judgment God employs for those who enforce the worship of the sun upon all mankind. The close of judgment represents “the days of God’s vengeance,” both upon His apostate church and the wicked outside of His church.

Roms og Babylons trefoldige anvendelser repræsenterer den ydre historie for Guds folk i de sidste dage, mens Elias’ og budbringerens, som bereder vejen, trefoldige anvendelser repræsenterer den indre historie for Guds folk i de sidste dage. Den trefoldige anvendelse af de tre Veer identificerer det budskab, som løber gennem begge perioder, og som tilsammen repræsenterer dommens afsluttende periode, der begynder med Guds hus og derefter kommer over dem, som er uden for Guds hus. De tre Veer identificerer, at islam er den sildige regns budskab og også det redskab til dom, som Gud anvender mod dem, der håndhæver tilbedelsen af solen over hele menneskeheden. Dommens afslutning repræsenterer „Guds hævns dage“, både over Hans frafaldne menighed og over de ugudelige uden for Hans menighed.

When Jesus first began His ministry at the church in Nazareth He employed Isaiah chapter sixty-one to define His ministry, message and work, which included the identification of the time of God’s vengeance. His ministry, message and work prefigured the ministry, message and work of the one hundred and forty-four thousand, for they prophetically follow the Lamb whithersoever He goeth.

Da Jesus først begyndte sin tjeneste i menigheden i Nazaret, benyttede Han Esajas kapitel enogtres til at definere sin tjeneste, sit budskab og sit værk, hvilket indbefattede identifikationen af tiden for Guds hævn. Hans tjeneste, budskab og værk foregreb de hundrede og fireogfyrre tusindes tjeneste, budskab og værk; thi de følger profetisk Lammet, hvorhen det går.

> The Spirit of the Lord God is upon me; because the Lord hath anointed me to preach good tidings unto the meek; he hath sent me to bind up the brokenhearted, to proclaim liberty to the captives, and the opening of the prison to them that are bound; To proclaim the acceptable year of the Lord, and the day of vengeance of our God; to comfort all that mourn; To appoint unto them that mourn in Zion, to give unto them beauty for ashes, the oil of joy for mourning, the garment of praise for the spirit of heaviness; that they might be called trees of righteousness, the planting of the Lord, that he might be glorified. And they shall build the old wastes, they shall raise up the former desolations, and they shall repair the waste cities, the desolations of many generations. And strangers shall stand and feed your flocks, and the sons of the alien shall be your plowmen and your vinedressers. But ye shall be named the Priests of the Lord: men shall call you the Ministers of our God: ye shall eat the riches of the Gentiles, and in their glory shall ye boast yourselves. Isaiah 61:1–6.

> Den Herre Guds Ånd er over mig; thi Herren har salvet mig til at bringe godt budskab til de sagtmodige; han har udsendt mig for at forbinde de sønderknustes hjerter, til at udråbe frihed for de fangne og fængslets åbning for dem, der er bundne; til at udråbe Herrens velbehagelige år og vor Guds hævns dag; til at trøste alle sørgende; til at tildele dem, som sørger i Zion, hovedprydelse i stedet for aske, glædens olie i stedet for sorg, lovsangens klædning i stedet for modløshedens ånd; for at de må kaldes retfærdighedens træer, Herrens plantning, for at han må herliggøres. Og de skal genopbygge de gamle ruiner, de skal genoprejse de fordums ødelæggelser, og de skal istandsætte de øde byer, de ødelæggelser, som stammer fra mange slægtled. Og fremmede skal stå og vogte jeres hjorde, og udlændinges sønner skal være jeres agerdyrkere og jeres vingårdsmænd. Men I skal kaldes Herrens præster; man skal nævne jer vor Guds tjenere; I skal nyde hedningefolkenes rigdomme, og i deres herlighed skal I rose jer. Esajas 61:1–6.

Jesus was anointed at His baptism, and that waymark typifies September 11, 2001 when the anointing of the Holy Spirit began to descend upon those who recognized that the outpouring of the latter rain in the last days had been typified by the history of the Millerites, which were the old waste places that the one hundred and forty-four thousand would build again, once they returned to Jeremiah’s old paths.

Jesus blev salvet ved sin dåb, og dette vejmærke foregriber den 11. september 2001, da Helligåndens salvelse begyndte at komme over dem, som erkendte, at udgydelsen af den sene regn i de sidste dage var blevet forbilledligt fremstillet ved milleritternes historie, som var de gamle ødesteder, som de hundrede og fireogfyrre tusind igen skulle opbygge, når de var vendt tilbage til Jeremias gamle stier.

The message of Christ’s righteousness from the rebellion of 1888 again became present truth, and the message from the rebellion of 1888 was the good tidings that has the power to bind up broken hearts, but which is powerless to open the hard hearts of those who have eyes to see, but perceive not, and who have ears to hear, but understand not. The message of Christ’s righteousness from the rebellion of 1888 was also the message to Laodicea which then arrived again to open the prison door of those who were captives of sin by the One who has the power to open the doors that no man can open, and shut the doors that no man can close.

Budskabet om Kristi retfærdighed fra oprøret i 1888 blev atter nærværende sandhed, og budskabet fra oprøret i 1888 var det glædelige budskab, som har magt til at forbinde sønderbrudte hjerter, men som er magtesløst til at åbne de forhærdede hjerter hos dem, der har øjne at se med, men ikke ser, og som har ører at høre med, men ikke forstår. Budskabet om Kristi retfærdighed fra oprøret i 1888 var også budskabet til Laodikea, som da atter kom for at åbne fængselsdøren for dem, der var syndens fanger, ved Ham, som har magt til at åbne de døre, som intet menneske kan åbne, og lukke de døre, som intet menneske kan lukke.

On September 11, 2001 those who were to present those good tidings, were also to proclaim the acceptable year of the Lord and the day of God’s vengeance. The year of the Lord’s acceptance also began at that time, and He is fully willing to accept a Laodicean’s repentance, until the day of God’s vengeance arrives at the soon coming Sunday law in the United States. Then His vengeance will be manifested upon a church that refused to know the time of her visitation, and simultaneously the progressive judgment upon the whore of Babylon begins.

Den 11. september 2001 skulle de, som skulle frembære disse gode tidender, også forkynde Herrens velbehagelige år og Guds hævns dag. Herrens velbehagelige år begyndte også på det tidspunkt, og Han er fuldt ud villig til at tage imod en laodikeers omvendelse, indtil Guds hævns dag indtræffer ved den snart kommende søndagslov i De Forenede Stater. Da vil Hans hævn blive åbenbaret over en menighed, som nægtede at kende sin besøgelsestid, og samtidig begynder den fremadskridende dom over Babylons skøge.

In the day of His acceptance, He promises to comfort all that mourn, and those who mourn in Jerusalem are illustrated in Ezekiel chapter nine. Their comfort is brought about by the Comforter, through the reception of the latter rain message which is then being poured upon them. But only if they recognize the rain. Once they possess the Comforter, and accomplish the work of building the old waste places, through the methodology of “line upon line,” that is illustrated in the passage of Isaiah as the work of placing the line of prophecy that represents the desolation of sacred history, upon another line of prophecy which illustrates a desolation. In that work they raise up the desolations of many generations. Then the “strangers” will respond to those that mourn, who are lifted up as an ensign, for the strangers to see.

På den dag, da Han tager imod, lover Han at trøste alle, som sørger, og de, der sørger i Jerusalem, fremstilles i Ezekiels bog kapitel ni. Deres trøst tilvejebringes ved Trøsteren gennem modtagelsen af sildigregnsbudskabet, som da udgydes over dem. Men kun hvis de erkender regnen. Når de først er i besiddelse af Trøsteren og fuldbyrder arbejdet med at opbygge de gamle ruiner ved metoden „linje på linje“, hvilket i Esajas’ passage fremstilles som arbejdet med at lægge profetiens linje, der repræsenterer den hellige histories ødelæggelse, oven på en anden profetisk linje, som fremstiller en ødelæggelse, da oprejser de mange slægters ødelæggelser. Da vil „de fremmede“ svare dem, som sørger, og som ophøjes som et banner, for at de fremmede kan se dem.

Christ’s proclamation of His work and ministry, as set forth in Isaiah chapter sixty-one, is the work and ministry of the one hundred and forty-four thousand. That work has been illustrated in the sacred reform movements, and in 1989, the time of the end arrived that all the previous “times of the end” had prefigured. Just as one verse, Daniel chapter eight, verse fourteen was identified as the foundation and central pillar of the Millerite movement, the verse that is the foundation and central pillar of the movement of Future for America is Daniel chapter eleven, verse forty. For the Millerites, the light of the central pillar was represented as the light of the vision of the Ulai River, and for the movement of Future for America the light of the central pillar was represented as the light of the vision of the Hiddekel River.

Kristi bekendtgørelse af sit værk og sin tjeneste, således som den er fremstillet i Esajas kapitel enogtres, er de hundrede og fireogfyrre tusindes værk og tjeneste. Dette værk er blevet anskueliggjort i de hellige reformbevægelser, og i 1989 indtraf endetiden, som alle de foregående „endetider“ havde været et forbillede på. Ligesom ét vers, Daniel kapitel otte, vers fjorten, blev identificeret som grundlaget og den centrale søjle i milleritbevægelsen, således er det vers, som er grundlaget og den centrale søjle i Future for America-bevægelsen, Daniel kapitel elleve, vers fyrre. For milleritterne blev lyset fra den centrale søjle fremstillet som lyset fra synet ved Ulai-floden, og for Future for America-bevægelsen blev lyset fra den centrale søjle fremstillet som lyset fra synet ved Hiddekel-floden.

> “The light that Daniel received from God was given especially for these last days. The visions he saw by the banks of the Ulai and the Hiddekel, the great rivers of Shinar, are now in process of fulfillment, and all the events foretold will soon come to pass.” Testimonies to Ministers, 112.

> „Det lys, som Daniel modtog fra Gud, blev givet særligt for disse sidste dage. De syner, han så ved bredden af Ulai og Hiddekel, de store floder i Sinear, er nu ved at gå i opfyldelse, og alle de begivenheder, der blev forudsagt, vil snart finde sted.“ Testimonies to Ministers, 112.

The light of both the visions represented by the two rivers is linked together, and comes to pass in the last days. Their mutual “link” represents the combination of human and divine, which is the message that Sister White repeatedly identifies as Christ’s message in the context that humanity combined with divinity does not sin. The two rivers represent that very linkage.

Lyset fra begge de syner, som fremstilles ved de to floder, er forbundet med hinanden og går i opfyldelse i de sidste dage. Deres gensidige »forbindelse« repræsenterer foreningen af det menneskelige og det guddommelige, hvilket er det budskab, som Søster White gentagne gange identificerer som Kristi budskab, i den sammenhæng at menneskeligheden, forenet med guddommeligheden, ikke synder. De to floder repræsenterer netop denne forbindelse.

> “Nothing less than perfect obedience can meet the standard of God’s requirement. He has not left His requirements indefinite. He has enjoined nothing that is not necessary in order to bring man into harmony with Him. We are to point sinners to His ideal of character and to lead them to Christ, by whose grace only can this ideal be reached.

> Intet mindre end fuldkommen lydighed kan opfylde Guds kravs standard. Han har ikke ladet sine krav stå ubestemte. Han har ikke påbudt noget, som ikke er nødvendigt for at bringe mennesket i harmoni med Ham. Vi skal pege syndere hen på Hans karakterideal og lede dem til Kristus, ved hvis nåde alene dette ideal kan nås.

> “The Saviour took upon Himself the infirmities of humanity and lived a sinless life, that men might have no fear that because of the weakness of human nature they could not overcome. Christ came to make us ‘partakers of the divine nature,’ and His life declares that humanity, combined with divinity, does not commit sin.

> Frelseren tog menneskehedens skrøbeligheder på sig og levede et syndfrit liv, for at mennesker ikke skulle frygte, at de på grund af den menneskelige naturs svaghed ikke kunne sejre. Kristus kom for at gøre os til »delagtige i guddommelig natur«, og hans liv forkynder, at menneskelighed, forenet med guddommelighed, ikke begår synd.

> “The Saviour overcame to show man how he may overcome. All the temptations of Satan, Christ met with the word of God. By trusting in God’s promises, He received power to obey God’s commandments, and the tempter could gain no advantage. To every temptation His answer was, ‘It is written.’ So God has given us His word wherewith to resist evil. Exceeding great and precious promises are ours, that by these we ‘might be partakers of the divine nature, having escaped the corruption that is in the world through lust.’ 2 Peter 1:4.

> „Frelseren sejrede for at vise mennesket, hvordan det kan sejre. Alle Satans fristelser mødte Kristus med Guds ord. Ved at stole på Guds løfter modtog Han kraft til at adlyde Guds bud, og fristeren kunne ikke opnå nogen fordel. Til hver fristelse var Hans svar: ‚Der står skrevet.‘ Således har Gud givet os sit ord, hvormed vi kan modstå det onde. Overmåde store og dyrebare løfter er givet os, for at vi ved dem „må blive delagtige i guddommelig natur, når I er undflyet fordærvelsen i verden, som skyldes begæret“. 2 Peter 1:4.

> “Bid the tempted one look not to circumstances, to the weakness of self, or to the power of temptation, but to the power of God’s word. All its strength is ours. ‘Thy word,’ says the psalmist, ‘have I hid in mine heart, that I might not sin against Thee.’ ‘By the word of Thy lips I have kept me from the paths of the destroyer.’ Psalm 119:11; 17:4.” The Ministry of Healing, 181.

> Sig den fristede, at han ikke skal se på omstændighederne, på selvet svaghed eller på fristelsens magt, men på Guds ords kraft. Hele dets styrke er vor. »Dit ord,« siger salmisten, »har jeg gemt i mit hjerte, for at jeg ikke skal synde imod dig.« »Ved dine læbers ord har jeg vogtet mig for ødelæggerens stier.« Salme 119,11; 17,4. The Ministry of Healing, 181.

The increase of knowledge in 1798 and in 1989, represented an unsealing of God’s prophetic Word. His Word supplies the power to overcome as He overcame, and “His life declares that humanity, combined with divinity, does not commit sin.” The vision of the Ulai River is the marah vision of His appearance, that is represented by the prophecy of the twenty-three hundred days. The vision of the Hiddekel River is the chazon vision of prophetic history, that is represented by the twenty-five hundred and twenty year prophecy. The marah vision represents divinity and the chazon vision represents humanity.

Forøgelsen af kundskab i 1798 og i 1989 repræsenterede en åbning af Guds profetiske Ord. Hans Ord giver kraften til at sejre, således som Han sejrede, og „Hans liv forkynder, at menneskeligheden, forenet med guddommeligheden, ikke begår synd.“ Synet ved Ulai-floden er marah-synet af Hans fremtræden, som er repræsenteret ved profetien om de to tusind tre hundrede dage. Synet ved Hiddekel-floden er chazon-synet af den profetiske historie, som er repræsenteret ved profetien om de to tusind fem hundrede og tyve år. Marah-synet repræsenterer guddommeligheden, og chazon-synet repræsenterer menneskeligheden.

Both the rivers of ancient Shinar, which are the Ulai and the Hiddekel, or what is known today as the Tigris and the Euphrates ultimately merge into the Shatt al-Arab waterway in southern Iraq, and the Shatt al-Arab then empties into the Persian Gulf. Jesus employs the physical and natural to represent the spiritual, and the visions associated with the two rivers that are now in the process of fulfillment, represent a linkage of the human and the divine that occurs as they are reaching the conclusion of their travel to the sea. This truth is established in the beginning of the two prophecies that are represented by the two visions of Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen. One vision is the question, the other is the answer, and logically they cannot be separated.

Begge det gamle Shinars floder, som er Ulai og Hiddekel, eller hvad der i dag er kendt som Tigris og Eufrat, løber til sidst sammen i vandvejen Shatt al-Arab i det sydlige Irak, og Shatt al-Arab udmunder derpå i den Persiske Golf. Jesus anvender det fysiske og naturlige til at fremstille det åndelige, og de syner, som er forbundet med de to floder, og som nu er i færd med at gå i opfyldelse, repræsenterer en sammenknytning af det menneskelige og det guddommelige, som finder sted, idet de når frem til afslutningen på deres vej mod havet. Denne sandhed fastslås i begyndelsen af de to profetier, som fremstilles ved de to syner i Daniels bog kapitel otte, vers tretten og fjorten. Det ene syn er spørgsmålet, det andet er svaret, og logisk set kan de ikke adskilles.

The vision of humanity, identifying the trampling down of the sanctuary and host, began in the year 677 BC, and the vision of divinity, that identifies the appearance of Christ, began in the year 457 BC. The linkage of divinity and humanity is represented by the two hundred and twenty years, that connects the two starting points of the two visions. Two hundred and twenty is a symbol of “the linkage of humanity with divinity,” and is also represented by the linkage of the increase of knowledge at the time of the end in 1798, with the increase of knowledge at the time of the end in 1989.

Synet om menneskeligheden, som identificerer nedtrædelsen af helligdommen og hæren, begyndte i året 677 f.Kr., og synet om guddommeligheden, som identificerer Kristi fremtræden, begyndte i året 457 f.Kr. Forbindelsen mellem guddommelighed og menneskelighed er repræsenteret ved de to hundrede og tyve år, som sammenkæder de to udgangspunkter for de to syner. To hundrede og tyve er et symbol på »forbindelsen mellem menneskelighed og guddommelighed« og er også repræsenteret ved sammenkædningen af kundskabens tiltagelse ved endens tid i 1798 med kundskabens tiltagelse ved endens tid i 1989.

The formalized message derived from the increase of knowledge in 1798, was first presented by Miller in 1831 (and then in the Vermont Telegraph newspaper in 1833). 1831 is two hundred and twenty years after the publishing of the King James Bible in the year 1611. The King James Bible represented a twofold document of the Old and New Testaments. The beginning and ending of the two hundred-and twenty-years “linked” a divine publication with a human publication. The human publication’s information was derived from the divine light that was unsealed at the time the end in 1798, and then was formalized through the work of a human instrument, who had begun to publish it in 1831. It was a divine publication, with a divinely sealed message, that was afterward unsealed by humanity, and thereafter presented by a human instrument. The Hebrew word translated as “publish” in God’s word means to call out to cry (unto), (be) famous, guest, invite, mention, (give) name, preach, proclaim, pronounce, publish. Miller began to publish his message in 1831, then in 1833 it was literally published in the Vermont Telegraph.

Det formaliserede budskab, som udsprang af kundskabens tiltagelse i 1798, blev først fremlagt af Miller i 1831 (og dernæst i avisen Vermont Telegraph i 1833). 1831 ligger to hundrede og tyve år efter udgivelsen af King James Bibelen i året 1611. King James Bibelen repræsenterede et dobbelt dokument bestående af Det Gamle og Det Nye Testamente. Begyndelsen og afslutningen på de to hundrede og tyve år „forbandt“ en guddommelig publikation med en menneskelig publikation. Oplysningerne i den menneskelige publikation hidrørte fra det guddommelige lys, som blev forseglingsbrudt ved endens tid i 1798, og blev derpå formaliseret gennem arbejdet udført af et menneskeligt redskab, som var begyndt at offentliggøre det i 1831. Det var en guddommelig publikation med et guddommeligt forseglet budskab, som siden blev åbnet af menneskeheden og derefter fremlagt ved et menneskeligt redskab. Det hebraiske ord, som i Guds ord er oversat med „publish“, betyder at råbe ud til, råbe (til), være berømt, gæst, indbyde, nævne, (give) navn, prædike, proklamere, udtale, offentliggøre. Miller begyndte at offentliggøre sit budskab i 1831, og i 1833 blev det bogstaveligt talt offentliggjort i Vermont Telegraph.

The formalized message derived from the increase of knowledge in 1989 was first published in 1996 (in The Time of the End magazine), two hundred and twenty years after the publishing of the two sacred documents known as the Declaration of Independence in 1776 (and thereafter the Constitution of the United States) in 1789. The beginning and ending of the two hundred-and twenty-years links divinity with humanity, and it does so through the publishing of the two divine documents, beginning in 1776. When the book of Daniel was unsealed at the time of the end in 1989, the formalized message which had been brought about through the work of a human instrument was published in 1996. The sequence was a divine publication, then an unsealing, and then a human publication.

Det formaliserede budskab, som udsprang af kundskabens forøgelse i 1989, blev første gang offentliggjort i 1996 (i tidsskriftet The Time of the End), to hundrede og tyve år efter offentliggørelsen af de to hellige dokumenter, kendt som Uafhængighedserklæringen i 1776 (og derefter De Forenede Staters forfatning) i 1789. Begyndelsen og afslutningen på de to hundrede og tyve år sammenknytter guddommelighed med menneskelighed, og det sker gennem offentliggørelsen af de to guddommelige dokumenter, begyndende i 1776. Da Daniels Bog blev åbnet ved endens tid i 1989, blev det formaliserede budskab, som var blevet tilvejebragt gennem et menneskeligt redskabs arbejde, offentliggjort i 1996. Rækkefølgen var en guddommelig offentliggørelse, dernæst en åbning, og dernæst en menneskelig offentliggørelse.

In both times of the end, the three steps of truth are identified. They both begin with a divine publication as the first step, and a human publication explaining a divine message is the last step. The middle step is when the Lion of the tribe of Judah unseals the divine message for that particular history, and thereafter selects a human instrument to gather up the light that was unsealed from the divine document. When the unsealing occurs there is rebellion manifested by the wicked who do not understand the increase of knowledge. Thus, a divine publication is represented by the first letter of the Hebrew alphabet, the increase of knowledge is represented by the thirteenth letter where rebellion is manifested, and the human publication of the special divine message for that history is the last letter of the Hebrew alphabet, and taken together the three letters mean “truth”.

I begge endetider identificeres sandhedens tre trin. De begynder begge med en guddommelig publikation som det første trin, og en menneskelig publikation, der forklarer et guddommeligt budskab, er det sidste trin. Det mellemste trin er, når Løven af Judas stamme åbner seglene på det guddommelige budskab for netop den pågældende historie og derefter udvælger et menneskeligt redskab til at samle det lys op, som blev åbnet fra det guddommelige dokument. Når åbningen af seglene finder sted, åbenbares der oprør fra de ugudeliges side, som ikke forstår kundskabens tiltagelse. Således repræsenteres en guddommelig publikation af det hebraiske alfabetets første bogstav, kundskabens tiltagelse repræsenteres af det trettende bogstav, hvor oprøret åbenbares, og den menneskelige publikation af det særlige guddommelige budskab for den pågældende historie er det hebraiske alfabetets sidste bogstav, og tilsammen betyder de tre bogstaver „sandhed“.

The visions of the Ulai and Hiddekel Rivers that are now in the process of fulfillment identify that in the last days the increase of knowledge from both rivers merge together to prove that divinity combined with humanity does not sin. Daniel received the vision that represents the appearance of Christ at the conclusion of the twenty-three hundred year prophecy in 1844 while by the Ulai River.

Synerne ved floderne Ulai og Hiddekel, som nu er ved at gå i opfyldelse, viser, at kundskabens tilvækst fra begge floder i de sidste dage smelter sammen for at bevise, at guddommelighed forenet med menneskelighed ikke synder. Daniel modtog det syn, som fremstiller Kristi åbenbarelse ved afslutningen af profetien om de to tusind tre hundrede år i 1844, mens han var ved floden Ulai.

> And I saw in a vision; and it came to pass, when I saw, that I was at Shushan in the palace, which is in the province of Elam; and I saw in a vision, and I was by the river of Ulai. Daniel 8:2.

> Og jeg så i et syn; og det skete, da jeg så, at jeg var i borgen Susan, som ligger i provinsen Elam; og jeg så i et syn, og jeg var ved Ulaj-floden. Daniel 8:2.

Daniel received the vision that represents the vision of the twenty five hundred and twenty years of prophetic history while by the Hiddekel River.

Daniel modtog synet, som fremstiller synet om de to tusind fem hundrede og tyve år af profetisk historie, mens han var ved floden Hiddekel.

> And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel. Daniel 10:4.

> Og på den fireogtyvende dag i den første måned, mens jeg var ved bredden af den store flod, som er Hiddekel. Daniel 10,4.

Gabriel thereafter identified the purpose of the chazon vision of the Hiddekel River in verse fourteen.

Gabriel identificerede derefter formålet med chazon-synet ved Hiddekel-floden i vers fjorten.

> Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days. Daniel 10:14.

> Nu er jeg kommet for at lade dig forstå, hvad der skal overgå dit folk i de sidste dage; thi synet gælder endnu mange dage. Daniel 10:14.

The vision given by the Ulai River identifies Christ’s “appearance”, (divinity) when He suddenly came unto His temple on October 22, 1844. It represented “divinity” entering into the temple of the Millerites (humanity) on that date, for the Day of Atonement, meaning the day of “at one-ment”, represents the combination of divinity with humanity. The vision given by the Hiddekel River identifies what shall befall God’s people (humanity) in the latter days.

Synet, som blev givet ved Ulai-floden, identificerer Kristi „skikkelse“ (guddommelighed), da Han pludselig kom til sit tempel den 22. oktober 1844. Det fremstillede „guddommelighed“, som på den dato trådte ind i milleritternes tempel (menneskelighed); thi Forsoningsdagen, det vil sige dagen for „forening til ét“, repræsenterer guddommelighedens forening med menneskeligheden. Synet, som blev givet ved Hiddekel-floden, identificerer, hvad der skal overgå Guds folk (menneskelighed) i de sidste dage.

The beginning of the vision of the “appearance” was the year 457 BC. Two hundred and twenty years after the prophetic period identifying the trampling down of the sanctuary and the host which began in 677 BC. The ending of the two hundred and twenty years that were linked together at the starting point of the two visions, was marked by the Wonderful Numberer, who is also the Wonderful Linguist in Habakkuk 2:20.

Begyndelsen på synet om „skikkelsen“ var året 457 f.Kr. To hundrede og tyve år efter den profetiske periode, der identificerer nedtrampningen af helligdommen og hæren, som begyndte i 677 f.Kr. Afslutningen på de to hundrede og tyve år, som var forbundet med hinanden ved de to syns begyndelsespunkt, blev markeret af den Underfulde Tæller, som også er den Underfulde Lingvist i Habakkuk 2:20.

> But the Lord is in his holy temple: let all the earth keep silence before him. Habakkuk 2:20.

> Men Herren er i sit hellige tempel; al jorden tie stille for hans åsyn. Habakkuk 2,20.

The link of humanity and divinity represented in the beginning by the starting points of the two prophecies was identified at their mutual endings by the chapter and verse that described the appearance of divinity suddenly coming into the temple He had constructed during the forty-six years beginning at the time of the end in 1798, and ending forty-six years later on October 22, 1844.

Forbindelsen mellem menneskelighed og guddommelighed, som i begyndelsen blev fremstillet ved de to profetiers udgangspunkter, blev ved deres fælles afslutninger identificeret ved det kapitel og vers, som beskrev guddommelighedens åbenbarelse, idet den pludseligt kom ind i det tempel, den havde opført i løbet af de seksogfyrre år, der begyndte ved endens tid i 1798 og sluttede seksogfyrre år senere den 22. oktober 1844.

> Know ye not that ye are the temple of God, and that the Spirit of God dwelleth in you? If any man defile the temple of God, him shall God destroy; for the temple of God is holy, which temple ye are. 1 Corinthians 3:16, 17.

> Ved I ikke, at I er Guds tempel, og at Guds Ånd bor i jer? Hvis nogen ødelægger Guds tempel, skal Gud ødelægge ham; for Guds tempel er helligt, og dette tempel er I. 1 Korintherbrev 3:16, 17.

On October 22, 1844, in agreement with the vision of the “appearance”, Habakkuk identified that the Lord was in His holy temple. He had erected the temple that had been destroyed and trampled down for twenty-five hundred and twenty years, in forty-six years.

Den 22. oktober 1844, i overensstemmelse med synet om „tilsynekomsten“, fastslog Habakkuk, at Herren var i sit hellige tempel. Han havde oprejst det tempel, som var blevet ødelagt og nedtrådt i to tusind fem hundrede og tyve år, på seks og fyrre år.

> And speak unto him, saying, Thus speaketh the Lord of hosts, saying, Behold the man whose name is The BRANCH; and he shall grow up out of his place, and he shall build the temple of the Lord: Even he shall build the temple of the Lord; and he shall bear the glory, and shall sit and rule upon his throne; and he shall be a priest upon his throne: and the counsel of peace shall be between them both. And the crowns shall be to Helem, and to Tobijah, and to Jedaiah, and to Hen the son of Zephaniah, for a memorial in the temple of the Lord. And they that are far off shall come and build in the temple of the Lord, and ye shall know that the Lord of hosts hath sent me unto you. And this shall come to pass, if ye will diligently obey the voice of the Lord your God. Zechariah 6:12–15.

> Og tal til ham og sig: Så siger Hærskarers Herre: Se, den mand, hvis navn er Grenen; og han skal skyde frem fra sit sted, og han skal bygge Herrens tempel. Ja, han skal bygge Herrens tempel; og han skal bære herligheden og skal sidde og herske på sin trone; og han skal være præst på sin trone; og fredens råd skal være mellem dem begge. Og kronerne skal være for Helem og for Tobija og for Jedaja og for Hen, Sefanjas søn, til et minde i Herrens tempel. Og de, som er langt borte, skal komme og bygge på Herrens tempel, og I skal kende, at Hærskarers Herre har sendt mig til jer. Og dette skal ske, hvis I flittigt adlyder Herren jeres Guds røst. Zakarias 6:12–15.

In John 2:20, after Christ had cleansed the temple, which according to Sister White was a fulfillment of Malachi chapter three, as was October 22, 1844, the Messenger of the Covenant suddenly came to His temple.

I Joh 2,20, efter at Kristus havde renset templet, hvilket ifølge Søster White var en opfyldelse af Malakias, kapitel tre, ligesom den 22. oktober 1844, kom pagtens Engel pludselig til sit tempel.

> Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? But he spake of the temple of his body. John 2:19–20.

> Jesus svarede og sagde til dem: Nedbryd dette tempel, og på tre dage vil jeg rejse det op. Da sagde jøderne: Seksogfyrre år har dette tempel været under opførelse, og vil du rejse det op på tre dage? Men han talte om sin legemes tempel. Johannes 2,19–20.

In fulfillment of Malachi chapter three, Christ suddenly came to His temple when He cleansed the temple at the beginning of His ministry in John chapter two, which typified October 22, 1844. The temple cleansing by Christ in John chapter two, and October 22, 1844, were a fulfillment of Malachi chapter three. In John chapter TWO and verse TWENTY, we are informed that the human temple had been erected in forty-six years, and the divine temple was raised up in three days. The human temple only becomes Habakkuk’s “holy temple” when divinity suddenly comes into it, as it did on October 22, 1844, for divinity combined with humanity does not sin. The visions of the two great rivers of Shinar represent the truth that humanity combined with divinity does not sin.

Til opfyldelse af Malakias, kapitel tre, kom Kristus pludseligt til sit tempel, da Han rensede templet ved begyndelsen af sin tjeneste i Johannes, kapitel to, hvilket var et forbillede på 22. oktober 1844. Tempelrensningen ved Kristus i Johannes, kapitel to, og 22. oktober 1844, var en opfyldelse af Malakias, kapitel tre. I Johannes, kapitel TO og vers TYVE, bliver vi underrettet om, at det menneskelige tempel var blevet opbygget på seksogfyrre år, og det guddommelige tempel blev oprejst på tre dage. Det menneskelige tempel bliver kun Habakkuks „hellige tempel“, når guddommeligheden pludseligt kommer ind i det, sådan som den gjorde den 22. oktober 1844, for guddommelighed forenet med menneskelighed synder ikke. Synerne om Shinars to store floder repræsenterer den sandhed, at menneskelighed forenet med guddommelighed ikke synder.

We will continue our consideration of verse forty of Daniel chapter eleven in the next article.

Vi vil fortsætte vor behandling af vers fyrre i Daniels ellevte kapitel i den næste artikel.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:5.

> I også, som levende sten, opbygges til et åndeligt hus, et helligt præsteskab, for at frembære åndelige ofre, som er Gud velbehagelige ved Jesus Kristus. 1 Peter 2:5.

Back to Articles