Article

# The Book of Daniel - Number Thirty-Six

Daniels Bog – Nummer Seksogtredive

Nebuchadnezzar’s Prophetic Symbolism: Unveiling the Millerite Movement’s Historic Waymarks and the Sealed Vision of the Ulai River

Nebukadnezars profetiske symbolik: En åbenbaring af Miller-bevægelsens historiske vejvisere og det beseglede syn ved floden Ulai

Author

Jeff Pippenger

Published

December 31, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Daniel chapter one represents the history of the first and second angels from August 11, 1840, until October 22, 1844. Daniel chapter four also addresses the history of the first and second angels from 723 BC, until October 22, 1844. Of course, this is impossible to see without the latter rain methodology of “line upon line.”

Daniels første kapitel repræsenterer den første og den anden engels historie fra den 11. august 1840 indtil den 22. oktober 1844. Daniels fjerde kapitel behandler ligeledes den første og den anden engels historie fra 723 f.Kr. indtil den 22. oktober 1844. Det er naturligvis umuligt at se dette uden den sildige regns metodologi om »linje på linje«.

Nebuchadnezzar, in chapter four, is a very complex prophetic symbol. It is important to remind ourselves of what he represents as we begin to consider the unsealing of the Ulai River vision in the history of William Miller. Nebuchadnezzar’s second dream, not unlike William Miller’s second dream, represented the “seven times,” of Leviticus twenty-six, which is the prophetic thread that weaves the entire book of Daniel together. When Daniel interpreted Nebuchadnezzar’s dream of chapter four, he warned him of a coming judgment, and in so doing typified the first angel’s message that arrived into history at the “time of the end” in 1798.

Nebukadnezar er i kapitel fire et meget sammensat profetisk symbol. Det er vigtigt at minde os selv om, hvad han repræsenterer, idet vi begynder at betragte afseglningen af synet om Ulai-floden i William Millers historie. Nebukadnezars anden drøm repræsenterede, ikke ulig William Millers anden drøm, de „syv tider“ i Tredje Mosebog seksogtyve, som er den profetiske tråd, der væver hele Daniels Bog sammen. Da Daniel tydede Nebukadnezars drøm i kapitel fire, advarede han ham om en kommende dom, og derved foregreb han den første engels budskab, som trådte ind i historien ved „endetiden“ i 1798.

When the judgment that Nebuchadnezzar was warned was to come arrived, the arrival typified October 22, 1844, when the investigative judgment began. In chapter four, both the warning message provided by Daniel, and the arrival of the judgment connected with the warning message were represented by the word “hour”. The “hour” of Nebuchadnezzar’s judgment represented the “hour” of God’s judgment in the first angel’s message. It also typified the “hour” of the Sunday law, when God’s executive judgment begins. The portion of Daniel chapter four that represents the arrival of the first angel’s message in 1798, and the arrival of the third angel on October 22, 1844, which is symbolized by the word “hour,” is then repeated and enlarged upon. The technique of repeat and enlarge is a prophetic technique that occurs repeatedly in prophecy, but especially in the book of Daniel.

Da den dom, som Nebukadnezar var blevet advaret om skulle komme, indtraf, var dens indtræden et forbillede på den 22. oktober 1844, da den undersøgende dom begyndte. I kapitel fire blev både det advarselsbudskab, som Daniel gav, og den doms indtræden, der var knyttet til advarselsbudskabet, fremstillet ved ordet „time“. „Timen“ for Nebukadnezars dom repræsenterede „timen“ for Guds dom i den første engels budskab. Den var også et forbillede på „timen“ for søndagsloven, når Guds eksekutive dom begynder. Den del af Daniels bog, kapitel fire, som repræsenterer den første engels budskabs komme i 1798 og den tredje engels komme den 22. oktober 1844, hvilket symboliseres ved ordet „time“, gentages derefter og uddybes. Teknikken gentag og uddyb er en profetisk teknik, som forekommer gentagne gange i profetien, men især i Daniels bog.

Once Nebuchadnezzar arrived at the “hour” of judgment, the “seven times,” that was his judgment, began, and as the king of the north, he then represented the judgment brought upon the northern kingdom of Israel in 723 BC. He was given the heart of a beast, and a beast is a kingdom in Bible prophecy, and from 723 BC, through to 1798, he represented the two forms of paganism that are so often the subject of the book of Daniel.

Da Nebukadnezar nåede frem til dommens „time“, de „syv tider“, begyndte den dom, som var hans; og som nordens konge repræsenterede han da den dom, der blev bragt over Israels nordrige i 723 f.Kr. Han fik givet et dyrs hjerte, og et dyr er et rige i Bibelens profeti, og fra 723 f.Kr. og frem til 1798 repræsenterede han de to former for hedenskab, som så ofte er genstand for Daniels Bog.

For twelve hundred and sixty days, representing twelve hundred and sixty years, he represented the pagan desolating power, and then for another twelve hundred and sixty days, symbolizing twelve hundred and sixty years, he represented the papal desolating power. The heart of both desolating powers was the same, for papalism is simply paganism wearing the profession of Christianity.

I tolv hundrede og tres dage, som repræsenterede tolv hundrede og tres år, repræsenterede han den hedenske ødelæggende magt, og derpå repræsenterede han i yderligere tolv hundrede og tres dage, som symboliserede tolv hundrede og tres år, den pavelige ødelæggende magt. Begge de ødelæggende magters hjerte var det samme, for pavedømmet er ganske enkelt hedenskab iført den kristne bekendelses dragt.

At the “end of the days,” which is a symbol identified in Daniel chapter twelve, that represents the “time of the end” in 1798, his kingdom was restored unto him. The testimony of Daniel four, and the Spirit of Prophecy, identifies that when his kingdom was restored at the “end of the days,” he was a converted man. He then becomes a prophetic symbol of four significant truths. He becomes the prophetic link between the dragon power of paganism, which he represented in the first half of his “seven times,” and of the beast power, which he represented in the last half of his “seven times.” As a symbol of those two powers, standing as a restored kingdom in 1798, he then represents the third desolating power (the false prophet), which was to reign for seventy symbolic years, while the whore of Tyre was forgotten. As the king of Babylon, Nebuchadnezzar represents the prophetic link between the three powers that would become modern Babylon in the last days, which then leads the world to Armageddon.

Ved „dagenes ende“, som er et symbol identificeret i Daniels bog, kapitel tolv, og som repræsenterer „endetiden“ i 1798, blev hans rige givet ham tilbage. Vidnesbyrdet i Daniel fire og Profetiens Ånd identificerer, at da hans rige blev givet ham tilbage ved „dagenes ende“, var han en omvendt mand. Han bliver da et profetisk symbol på fire betydningsfulde sandheder. Han bliver det profetiske bindeled mellem hedenskabets dragemagt, som han repræsenterede i den første halvdel af sine „syv tider“, og dyrets magt, som han repræsenterede i den sidste halvdel af sine „syv tider“. Som symbol på disse to magter, stående som et genoprettet rige i 1798, repræsenterer han derpå den tredje ødelæggende magt (den falske profet), som skulle herske i halvfjerds symbolske år, mens Tyrus’ skøge var glemt. Som konge over Babylon repræsenterer Nebukadnezar det profetiske bindeled mellem de tre magter, som i de sidste dage skulle blive det moderne Babylon, og som derpå fører verden til Harmagedon.

He also represented the birth of the United States as the earth beast, which began in 1798 as a lamb, symbolized by his converted experience. He would simultaneously represent the two horns on the earth beast, which as Republicanism and Protestantism representing the strength of the United States, which was what allowed it to become the most favored nation in the world. Yet at the end of the seventy symbolic years those two horns would then be represented as apostate Republicanism and apostate Protestantism, with both horns divided into two classes. Republicanism’s horn would consist of the Democratic party that openly disregarded the sacred principles of the Constitution, and the Republican party that professed to be the defenders and champions of the Constitution, but in actuality denying the sacred principles of the Constitution, while choosing traditions and customs to supersede the principles within that sacred document.

Han repræsenterede også De Forenede Staters fødsel som jorddyret, der begyndte i 1798 som et lam, symboliseret ved hans omvendte erfaring. Han skulle samtidig repræsentere de to horn på jorddyret, hvilke som republikanisme og protestantisme repræsenterede De Forenede Staters styrke, hvilket var det, der gjorde det muligt for nationen at blive den mest begunstigede i verden. Men ved afslutningen af de halvfjerds symbolske år skulle disse to horn da blive fremstillet som frafalden republikanisme og frafalden protestantisme, idet begge horn blev opdelt i to klasser. Republikanismens horn skulle bestå af det Demokratiske parti, som åbenlyst tilsidesatte Forfatningens hellige principper, og det Republikanske parti, som bekendte sig til at være Forfatningens forsvarere og forkæmpere, men i virkeligheden fornægtede Forfatningens hellige principper, idet det valgte traditioner og skikke til at tilsidesætte principperne i dette hellige dokument.

The two parties were typified by the Sadducees and Pharisees in the time of Christ. The spirit of the Sadducees and Pharisees would also be manifested in the horn of apostate Protestantism, with one class upholding Sunday worship and the other Sabbath worship. Nebuchadnezzar’s converted condition at the “end of the days,” in 1798, fitly represents the United States, and both horns of the earth beast. All three symbols—the earth beast and its two horns, were destined to change from a lamb unto a dragon.

De to partier blev forbilledliggjort ved saddukæerne og farisæerne på Kristi tid. Saddukæernes og farisæernes ånd ville også blive åbenbaret i den frafaldne protestantismes horn, idet den ene klasse opretholdt søndagsgudstjeneste og den anden sabbatsgudstjeneste. Nebukadnezars omvendte tilstand ved „dagenes ende“ i 1798 fremstiller på passende vis De Forenede Stater og begge horn på jorddyret. Alle tre symboler — jorddyret og dets to horn — var bestemt til at forvandles fra et lam til en drage.

Nebuchadnezzar, at the end of his “seven times,” represented the link which identified his literal kingdom of Babylon as the symbol of modern Babylon in the last days, which is made up of the dragon, the beast and the false prophet. He also represented the three prophetic entities represented by the earth beast with two horns, that changes from a lamb unto a dragon during the seventy symbolic years that the whore of Tyre is forgotten. It is profound that his literal kingdom is the very kingdom that typifies the kingdom that reigns for seventy symbolic years.

Nebukadnezar repræsenterede ved afslutningen af sine »syv tider« det led, som identificerede hans bogstavelige rige, Babylon, som symbolet på det moderne Babylon i de sidste dage, hvilket består af dragen, dyret og den falske profet. Han repræsenterede også de tre profetiske magter, som fremstilles ved jorddyret med to horn, der i løbet af de halvfjerds symbolske år, hvor Tyrus’ skøge er glemt, forvandles fra et lam til en drage. Det er dybt betydningsfuldt, at hans bogstavelige rige netop er det rige, som er et forbillede på det rige, der hersker i halvfjerds symbolske år.

Nebuchadnezzar’s symbolism of chapter four, is to be laid over the top of chapter one. When that application is made, it brings together the waymarks of Millerite history, and confirms several truths of the Ulai River vision that were unsealed at that time. The foundation and central pillar of the Millerite movement was the question and answer of Daniel chapter eight, and verses thirteen and fourteen. The question was, “How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot?”

Nebukadnezars symbolik i kapitel fire skal lægges hen over kapitel et. Når denne anvendelse foretages, sammenføjer den milepælene i den milleritiske historie og bekræfter flere sandheder i synet ved floden Ulai, som blev åbenbaret på den tid. Grundlaget og den centrale søjle i den milleritiske bevægelse var spørgsmålet og svaret i Daniels bog kapitel otte, vers tretten og fjorten. Spørgsmålet lød: „Hvor længe varer synet om det daglige offer og ødelæggelsens overtrædelse, så både helligdommen og hæren bliver givet til at nedtrædes?“

Of the hundreds, if not thousands of added words in the Bible, it is only the added word “sacrifice” that inspiration identifies as not belonging to the text. When the word is properly removed it clearly identifies that “the daily and the transgression” are two distinct desolating powers. Sister White specifically identifies the word “sacrifice” was added by human wisdom and does not apply to the text, and in the same passage she also identifies that the Millerites were correct in identifying “the daily” as paganism. The grammatical terms within the question of verse thirteen, were carefully identified by Christ through the writings of Sister White, and when governed by the texts and the added inspired instructions, the question is, “How long shall be the vision concerning the two desolating powers of paganism and papalism, that were to trample down both the sanctuary and God’s people?”

Af de hundreder, ja måske tusinder, af tilføjede ord i Bibelen er det kun det tilføjede ord „offer“, som inspirationen identificerer som noget, der ikke hører til i teksten. Når ordet med rette fjernes, fremgår det tydeligt, at „det daglige og overtrædelsen“ er to særskilte ødelæggende magter. Søster White angiver udtrykkeligt, at ordet „offer“ blev tilføjet af menneskelig visdom og ikke finder anvendelse på teksten, og i den samme passage fastslår hun også, at milleritterne havde ret i at identificere „det daglige“ som hedenskab. De grammatiske led i spørgsmålet i vers tretten blev omhyggeligt identificeret af Kristus gennem Søster Whites skrifter, og når de styres af teksterne og de tilføjede inspirerede anvisninger, er spørgsmålet: „Hvor længe skal synet gælde angående de to ødelæggende magter, hedenskab og pavedømme, som skulle nedtrampe både helligdommen og Guds folk?“

Therefore, when Nebuchadnezzar is located at the “time of the end,” in 1798, he is representing a converted man and therefore represents the “wise” that would understand the central pillar and foundation of Adventism. His conversion identifies the “wise” that understand the “increase of knowledge” which was unsealed at that time, but his own prophetic symbolism directly illustrates the history that is the subject of the question of, “how long would be the vision of the desolating power of paganism and papalism which would trample down God’s people (the host), and God’s sanctuary?” As a symbol of a “wise virgin” who understands the “increase of knowledge,” he represents William Miller, for Miller is the symbol of those who were “wise” in the history that began at the “time of the end,” in 1798.

Derfor repræsenterer Nebukadnezar, når han er placeret ved „endetiden“ i 1798, en omvendt mand og repræsenterer derfor de „vise“, som ville forstå adventismens centrale søjle og grundvold. Hans omvendelse identificerer de „vise“, som forstår den „forøgede kundskab“, der blev afseglet op på det tidspunkt, men hans egen profetiske symbolik illustrerer direkte den historie, som er genstand for spørgsmålet: „Hvor længe skulle synet vare om paganismens og pavedømmets ødelæggende magt, som ville nedtrampe Guds folk (hæren) og Guds helligdom?“ Som et symbol på en „vis jomfru“, der forstår den „forøgede kundskab“, repræsenterer han William Miller, for Miller er symbolet på dem, der var „vise“ i den historie, som begyndte ved „endetiden“ i 1798.

Nebuchadnezzar is a symbol of the waymark of the “time of the end,” and when laid over chapter one, he also represents the arrival of the first angel at that time, because in chapter four, the “hour” in which Daniel provides Nebuchadnezzar with the warning message, marks when the first angel arrived, and that was 1798. The “hour” when Nebuchadnezzar’s judgment arrived, represented the “hour” of the beginning of God’s investigative judgment on October 22, 1844. The waymarks produced by the symbolism of Nebuchadnezzar in chapter four, are 723 BC, 538, 1798 (the time of the end) and October 22, 1844.

Nebukadnezar er et symbol på pejlemærket for „endetiden“, og når dette lægges hen over kapitel et, repræsenterer han også den første engels ankomst på dette tidspunkt, fordi den „time“ i kapitel fire, hvor Daniel giver Nebukadnezar advarselsbudskabet, markerer, hvornår den første engel ankom, og det var 1798. Den „time“, da Nebukadnezars dom indtraf, repræsenterede den „time“, da begyndelsen på Guds undersøgende dom fandt sted den 22. oktober 1844. De pejlemærker, som frembringes ved symbolikken omkring Nebukadnezar i kapitel fire, er 723 f.Kr., 538, 1798 (endetiden) og den 22. oktober 1844.

The waymarks of Millerite history in Daniel chapter one, begin with Jehoiakim, who is a symbol of the empowerment of the first message which had arrived at the “time of the end,” in 1798. The empowerment of the first message, represented by Jehoiakim, marks August 11, 1840. The conquering of Jehoiakim begins the seventy years of Babylon’s reign, that ends with the decree of Cyrus. Chapter one of Daniel identifies a three-step testing process, represented as a dietary test, followed by a visual test that concludes with a litmus test. Those three tests represent August 11, 1840, when the mighty angel that was no less a personage than Jesus Christ, came down out of heaven with a little book that God’s people were then to “eat”, just as Daniel and the three worthies chose to eat the diet of pulse, rather than the diet of Babylon.

Milleritternes histories vejmærker i Daniels bog, kapitel 1, begynder med Jojakim, som er et symbol på bemyndigelsen af det første budskab, der var ankommet ved “endetiden” i 1798. Bemyndigelsen af det første budskab, fremstillet ved Jojakim, markerer den 11. august 1840. Erobringen af Jojakim indleder de halvfjerds år af Babylons herredømme, som ender med Kyros’ dekret. Kapitel 1 i Daniels bog identificerer en tretrins prøveproces, fremstillet som en kostprøve, efterfulgt af en synlig prøve, som afsluttes med en lakmusprøve. Disse tre prøver repræsenterer den 11. august 1840, da den vældige engel, som ikke var mindre en person end Jesus Kristus, kom ned fra himlen med en lille bog, som Guds folk dengang skulle “æde”, ligesom Daniel og de tre værdige valgte at spise bælgfrugtkosten frem for Babylons kost.

The second test of that process represented the manifestation of the Protestant churches’ rejection of Miller’s message (the first angel’s message), when a distinction could then be seen between the Millerite movement, and the Protestant churches that then began their prophetic role as apostate Protestantism. The distinction between those two classes was as marked as was Daniel and the three worthies’ flesh appearing fairer and fatter for eating the heavenly food, instead of the Babylonian diet. That distinction was marked at the end of the biblical year of 1843 (April 19, 1844), when the tarrying time of the parable of the ten virgins arrived.

Den anden prøve i denne proces repræsenterede åbenbarelsen af de protestantiske kirkers forkastelse af Millers budskab (den første engels budskab), hvor der da kunne ses en forskel mellem Miller-bevægelsen og de protestantiske kirker, som da begyndte deres profetiske rolle som frafaldent protestantisme. Skellet mellem disse to klasser var lige så tydeligt, som da Daniel og de tre unge mænds legemer så sundere og kraftigere ud, fordi de spiste den himmelske føde i stedet for den babyloniske kost. Dette skel blev markeret ved afslutningen af det bibelske år 1843 (19. april 1844), da ventetiden i lignelsen om de ti jomfruer indtraf.

The third test, which was the litmus test, represented October 22, 1844 when, after three years, the “hour” came when Nebuchadnezzar himself judged and pronounced Daniel and the three worthies “ten times” better than the Babylonian wise men. Placing Daniel chapter four, over chapter one, produces the waymarks of Millerite history beginning with the “time of the end” in 1798; the empowerment of the first angel’s message on August 11, 1840; the first disappointment on April 19, 1844; and the great disappointment of October 22, 1844.

Den tredje prøve, som var lakmusprøven, repræsenterede den 22. oktober 1844, da, efter tre år, den „time“ kom, hvor Nebukadnezar selv dømte og erklærede Daniel og de tre værdige „ti gange“ bedre end Babylons vise mænd. Når man lægger Daniels kapitel fire over kapitel ét, fremkommer milepælene i den milleritiske historie, begyndende med „endens tid“ i 1798; bemyndigelsen af den første engels budskab den 11. august 1840; den første skuffelse den 19. april 1844; og den store skuffelse den 22. oktober 1844.

Beyond identifying the specific waymarks of Millerite history, the two chapters, when brought together “line upon line,” illustrate the message of the first angel, identify the two desolating powers that are the subject of the foundational doctrine of the twenty-three hundred days, and also the three-step testing process of Daniel twelve which always occurs when the book of Daniel is unsealed.

Ud over at identificere de særlige vejmarkeringer i milleritternes historie illustrerer de to kapitler, når de sammenføjes »linje på linje«, den første engels budskab, identificerer de to ødelæggende magter, som er genstand for den grundlæggende lære om de to tusind tre hundrede dage, og også den tretrins prøveproces i Daniel tolv, som altid finder sted, når Daniels Bog bliver forseglingen taget af.

They also identify that Nebuchadnezzar, as the symbol of the wise in 1798, in conjunction with his second dream in chapter four, represents William Miller, whose movement was to become the true Protestant horn. The work of William Miller, that represents the foundational truths of Adventism, are represented upon Habakkuk’s two tables, and God directed in the production of both those sacred tables.

De identificerer også, at Nebukadnezar som symbolet på de vise i 1798, i forbindelse med hans anden drøm i kapitel fire, repræsenterer William Miller, hvis bevægelse skulle blive det sande protestantiske horn. William Millers værk, som repræsenterer adventismens grundlæggende sandheder, er fremstillet på Habakkuks to tavler, og Gud ledede fremstillingen af begge disse hellige tavler.

There were several prophetic truths that Miller did not see correctly because his vantage point of prophetic history disallowed him from recognizing that there are three desolating powers; not only paganism (the dragon), papalism (the beast), but also apostate Protestantism (the false prophet). In God’s providence those prophetic understandings of Miller, that were limited by his vantage point in history, were not represented upon the two sacred tables of Habakkuk.

Der var flere profetiske sandheder, som Miller ikke så korrekt, fordi hans udsigtspunkt i den profetiske historie forhindrede ham i at erkende, at der er tre ødelæggende magter: ikke blot hedenskabet (dragen), pavedømmet (dyret), men også det frafaldne protestantisme (den falske profet). I Guds forsyn blev disse profetiske forståelser hos Miller, som var begrænset af hans udsigtspunkt i historien, ikke fremstillet på Habakkuks to hellige tavler.

Nebuchadnezzar’s second dream in chapter four of Daniel, represents William Miller’s second dream. Both dreams address the “seven times,” and Miller’s dream identifies the rejection of his work that began in 1863, and escalates until the Midnight Cry. Both dreams end with a kingdom restored after a period of scattering. For this reason, we will consider Miller’s second dream, before we consider directly the vision of the Ulai River that was unsealed in 1798.

Nebukadnezars anden drøm i Daniels bogs fjerde kapitel repræsenterer William Millers anden drøm. Begge drømme omhandler de „syv tider“, og Millers drøm identificerer forkastelsen af hans værk, som begyndte i 1863 og tiltager indtil Midnatsråbet. Begge drømme ender med et rige, der genoprettes efter en periode med adspredelse. Af denne grund vil vi betragte Millers anden drøm, før vi går direkte til synet ved Ulai-floden, som blev forseglat i 1798.

> “I dreamed that God, by an unseen hand, sent me a curiously wrought casket about ten inches long by six square, made of ebony and pearls curiously inlaid. To the casket there was a key attached. I immediately took the key and opened the casket, when, to my wonder and surprise, I found it filled with all sorts and sizes of jewels, diamonds, precious stones, and gold and silver coin of every dimension and value, beautifully arranged in their several places in the casket; and thus arranged they reflected a light and glory equaled only to the sun.

> „Jeg drømte, at Gud ved en usynlig hånd sendte mig et kunstfærdigt forarbejdet skrin, omtrent ti tommer langt og seks tommer i kvadrat, fremstillet af ibenholt og perler, kunstfærdigt indlagt. Til skrinet var der fæstet en nøgle. Jeg tog straks nøglen og åbnede skrinet, og til min undren og overraskelse fandt jeg det fyldt med alle slags og størrelser af juveler, diamanter, kostbare stene samt guld- og sølvmønter af enhver dimension og værdi, smukt ordnet hver på sin plads i skrinet; og således ordnet genspejlede de et lys og en herlighed, som kun kunne måle sig med solen.

> “I thought it was not my duty to enjoy this wonderful sight alone, although my heart was overjoyed at the brilliancy, beauty, and value of its contents. I therefore placed it on a center table in my room and gave out word that all who had a desire might come and see the most glorious and brilliant sight ever seen by man in this life.

> „Jeg tænkte, at det ikke var min pligt alene at nyde dette vidunderlige syn, skønt mit hjerte frydede sig over dets indholds glans, skønhed og værdi. Derfor anbragte jeg den på et bord midt i mit værelse og lod kundgøre, at alle, som havde lyst, kunne komme og se det herligste og mest strålende syn, noget menneske nogen sinde har set i dette liv.

> “The people began to come in, at first few in number, but increasing to a crowd. When they first looked into the casket, they would wonder and shout for joy. But when the spectators increased, everyone would begin to trouble the jewels, taking them out of the casket and scattering them on the table. I began to think that the owner would require the casket and the jewels again at my hand; and if I suffered them to be scattered, I could never place them in their places in the casket again as before; and felt I should never be able to meet the accountability, for it would be immense. I then began to plead with the people not to handle them, nor to take them out of the casket; but the more I pleaded, the more they scattered; and now they seemed to scatter them all over the room, on the floor and on every piece of furniture in the room.

> „Folk begyndte at komme ind, først kun få i tal, men efterhånden voksede de til en skare. Når de først så ned i skrinet, undrede de sig og råbte af glæde. Men da tilskuerne blev flere, begyndte alle at forstyrre juvelerne, tage dem op af skrinet og sprede dem ud over bordet. Jeg begyndte at tænke, at ejeren igen ville kræve skrinet og juvelerne af min hånd; og dersom jeg tillod dem at blive spredt, ville jeg aldrig mere kunne lægge dem på deres pladser i skrinet, som de før havde været; og jeg følte, at jeg aldrig ville være i stand til at stå til regnskab, for det ville være overvældende. Da begyndte jeg at bønfalde folk om ikke at røre ved dem eller tage dem op af skrinet; men jo mere jeg bad, desto mere spredte de dem; og nu syntes de at sprede dem over hele værelset, på gulvet og på hvert eneste møbel i værelset.״

> “I then saw that among the genuine jewels and coin they had scattered an innumerable quantity of spurious jewels and counterfeit coin. I was highly incensed at their base conduct and ingratitude, and reproved and reproached them for it; but the more I reproved, the more they scattered the spurious jewels and false coin among the genuine.

> Jeg så dernæst, at de blandt de ægte juveler og mønter, som de havde spredt, havde udstrøet en utallig mængde falske juveler og forfalskede mønter. Jeg blev dybt opbragt over deres nedrige handlemåde og utaknemmelighed og irettesatte og bebrejdede dem derfor; men jo mere jeg irettesatte dem, desto mere spredte de de falske juveler og de forfalskede mønter blandt de ægte.

> “I then became vexed in my physical soul and began to use physical force to push them out of the room; but while I was pushing out one, three more would enter and bring in dirt and shavings and sand and all manner of rubbish, until they covered every one of the true jewels, diamonds, and coins, which were all excluded from sight. They also tore in pieces my casket and scattered it among the rubbish. I thought no man regarded my sorrow or my anger. I became wholly discouraged and disheartened, and sat down and wept.

> "Da blev jeg forbitret i min legemlige sjæl og begyndte at bruge legemlig magt for at skubbe dem ud af rummet; men medens jeg skubbede én ud, kom tre andre ind og bragte snavs og spåner og sand og al slags affald ind, indtil de dækkede hver eneste af de ægte juveler, diamanter og mønter, så alle blev skjult for øjet. De rev også mit skrin i stykker og spredte det blandt affaldet. Jeg tænkte, at intet menneske ænsede min sorg eller min vrede. Jeg blev aldeles modløs og nedslået og satte mig ned og græd.

> “While I was thus weeping and mourning for my great loss and accountability, I remembered God, and earnestly prayed that He would send me help. Immediately the door opened, and a man entered the room, when the people all left it; and he, having a dirt brush in his hand, opened the windows, and began to brush the dirt and rubbish from the room.

> „Mens jeg således græd og sørgede over mit store tab og mit ansvar, kom jeg Gud i hu og bad inderligt om, at Han ville sende mig hjælp. Straks blev døren åbnet, og en mand trådte ind i værelset, hvorpå alle folkene forlod det; og idet han havde en støvekost i hånden, åbnede han vinduerne og begyndte at feje støv og skarn ud af værelset.

> “I cried to him to forbear, for there were some precious jewels scattered among the rubbish.

> „Jeg råbte til ham, at han skulle afholde sig, for der var nogle kostbare juveler spredt blandt murbrokkerne.״

> “He told me to ‘fear not,’ for he would ‘take care of them.’

> Han sagde til mig, at jeg ikke skulle „frygte ikke“, for han ville „tage sig af dem“.

> “Then, while he brushed the dirt and rubbish, false jewels and counterfeit coin, all rose and went out of the window like a cloud, and the wind carried them away. In the bustle I closed my eyes for a moment; when I opened them, the rubbish was all gone. The precious jewels, the diamonds, the gold and silver coins, lay scattered in profusion all over the room.

> „Da han så fejede støv og affald, falske juveler og forfalskede mønter sammen, løftede det hele sig og fór ud ad vinduet som en sky, og vinden bar det bort. I virvaret lukkede jeg et øjeblik mine øjne; da jeg åbnede dem, var alt affaldet borte. De kostbare juveler, diamanterne, guld- og sølvmønterne, lå spredt i overflod over hele rummet.

> “He then placed on the table a casket, much larger and more beautiful than the former, and gathered up the jewels, the diamonds, the coins, by the handful, and cast them into the casket, till not one was left, although some of the diamonds were not bigger than the point of a pin.

> ”Derefter satte han på bordet et skrin, langt større og smukkere end det forrige, og samlede juvelerne, diamanterne og mønterne op i håndfulde og kastede dem ned i skrinet, indtil der ikke var én eneste tilbage, skønt nogle af diamanterne ikke var større end spidsen af en nål.

> “He then called upon me to ‘come and see.’

> Han kaldte mig derpå til at »komme og se«.

> “I looked into the casket, but my eyes were dazzled with the sight. They shone with ten times their former glory. I thought they had been scoured in the sand by the feet of those wicked persons who had scattered and trod them in the dust. They were arranged in beautiful order in the casket, everyone in its place, without any visible pains of the man who cast them in. I shouted with very joy, and that shout awoke me.” Early Writings, 81–83.

> „Jeg så ned i skrinet, men mine øjne blev blændet af synet. De skinnede med ti gange deres tidligere herlighed. Jeg tænkte, at de var blevet slebet i sandet af fødderne på de ugudelige personer, som havde spredt dem og trampet dem ned i støvet. De lå ordnet i smuk orden i skrinet, hver på sin plads, uden noget synligt tegn på den mands anstrengelser, som havde kastet dem ind. Jeg råbte af selve glæde, og dette råb vækkede mig.“ Early Writings, 81–83.

We will address Miller’s dream in the next article.

Vi vil behandle Millers drøm i den næste artikel.

The following is an introduction of William Miller’s second dream, written by James White when he published Miller’s dream in the Advent Herald.

Det følgende er en indledning til William Millers anden drøm, skrevet af James White, da han offentliggjorde Millers drøm i Advent Herald.

> “The following dream was published in the Advent Herald, more than two years since. I then saw that it clearly marked out our past Second Advent experience, and that God gave the dream for the benefit of the scattered flock.

> „Følgende drøm blev offentliggjort i Advent Herald for mere end to år siden. Jeg så da, at den tydeligt afmærkede vor tidligere erfaring i forbindelse med det andet advent, og at Gud gav drømmen til gavn for den spredte hjord.

> “Among the signs of the near approach of the great and the terrible day of the Lord, God has placed dreams. See Joel 2:28–31; Acts 2:17–20. Dreams may come in three ways; first, ‘through the multitude of business.’ See Ecclesiastics 5:3. Second, those who are under the foul spirit and deception of Satan, may have dreams through his influence. See Deuteronomy 8:1–5; Jeremiah 23:25–28; 27:9; 29:8; Zechariah 10:2; Jude 8. And third, God has always taught, and still teaches his people more or less by dreams, which come through the agency of angels and the Holy Spirit. Those who stand in the clear light of truth will know when God gives them a dream; and such will not be deceived and led astray by false dreams.

> „Blandt tegnene på den nære tilnærmelse af Herrens store og frygtelige dag har Gud anbragt drømme. Se Joel 2:28–31; Apostlenes Gerninger 2:17–20. Drømme kan komme på tre måder; for det første: ‘gennem den megen møje.’ Se Prædikeren 5:3. For det andet kan de, som er under Satans urene ånd og bedrag, have drømme gennem hans indflydelse. Se Femte Mosebog 8:1–5; Jeremias 23:25–28; 27:9; 29:8; Zakarias 10:2; Judas 8. Og for det tredje har Gud altid undervist, og underviser stadig, sit folk mere eller mindre ved drømme, som kommer gennem englenes og Helligåndens virke. De, som står i sandhedens klare lys, vil vide, når Gud giver dem en drøm; og sådanne vil ikke blive bedraget og ført på afveje af falske drømme.“

> “‘And he said, Hear now my words; if there be a prophet among you, I the Lord will make myself known unto him in a vision, and will speak unto him in a dream.’ Numbers 12:6. Said Jacob, ‘The angel of the Lord spake unto me in a dream.’ Genesis 31:2. ‘And God came to Laban the Syrian in a dream by night.’ Genesis 31:24. Read the dreams of Joseph, [Genesis 37:5–9], and then the interesting story of their fulfilment in Egypt. ‘In Gibeon the Lord appeared to Solomon in a dream by night.’ 1 Kings 3:5. The great important image of the second chapter of Daniel was given in a dream, also the four beasts, etc. of the seventh chapter. When Herod sought to destroy the infant Saviour Joseph was warned in a dream to flee into Egypt. Matthew 2:13.

> “‘Og han sagde: Hør nu mine ord; dersom der iblandt jer er en profet, vil jeg, Herren, give mig til kende for ham i et syn, og jeg vil tale til ham i en drøm.’ 4 Mosebog 12:6. Jakob sagde: ‘Herrens engel talte til mig i en drøm.’ 1 Mosebog 31:11. ‘Og Gud kom til Laban, aramæeren, i en drøm om natten.’ 1 Mosebog 31:24. Læs Josefs drømme, [1 Mosebog 37:5–9], og dernæst den interessante beretning om deres opfyldelse i Egypten. ‘I Gibeon viste Herren sig for Salomo i en drøm om natten.’ 1 Kongebog 3:5. Det store betydningsfulde billede i Daniels andet kapitel blev givet i en drøm, ligeledes de fire dyr osv. i det syvende kapitel. Da Herodes søgte at ødelægge Frelseren som spæd, blev Josef advaret i en drøm om at flygte til Egypten. Matthæus 2:13.”

> “‘And it shall come to pass in the LAST DAYS, saith God, I will pour out of my Spirit upon all flesh: and your sons and your daughters shall prophesy, and your young men shall see visions, and your old men shall dream dreams.’ Acts 2:17.

> “‘Og det skal ske i de SIDSTE DAGE, siger Gud, at jeg vil udgyde af min Ånd over alt kød; og jeres sønner og jeres døtre skal profetere, og jeres unge mænd skal se syner, og jeres gamle mænd skal have drømme.’ ApG 2,17.

> “The gift of prophecy, by dreams and visions, is here the fruit of the Holy Spirit, and in the last days is to be manifested sufficiently to constitute a sign. It is one of the gifts of the gospel church.

> Profetiens gave, ved drømme og syner, er her Helligåndens frugt, og i de sidste dage skal den åbenbares i et sådant omfang, at den kan udgøre et tegn. Den er en af evangeliets menigheds gaver.

> “‘And he gave some apostles; and some PROPHETS; and some evangelists; and some pastors and teachers; For the perfecting of the saints, for the work of the ministry, for the edifying of the body of Christ.’ Ephesians 4:11–12.

> “‘Og han gav nogle til apostle, andre til PROFETER, andre til evangelister og andre til hyrder og lærere, for at udruste de hellige til tjenestens gerning, til opbyggelse af Kristi legeme.’ Efeserne 4,11–12.

> “‘And God hath set some in the church, first apostles, secondarily PROPHETS,’ etc. 1 Corinthians 12:28. ‘Despise not PROPHESYINGS.’ 1 Thessalonians 5:20. See also Acts 13:1; 21:9; Romans 7:6; 1 Corinthians 14:1, 24, 39. Prophets or prophesyings are for the edification of the church of Christ; and there is no evidence that can be produced from the word of God, that they were to cease before evangelists, pastors and teachers were to cease. But says the objector, ‘There has been so many false visions and dreams that I cannot have confidence in anything of the kind.’ It is true that Satan has his counterfeit. He always had false prophets, and certainly we may expect them now in this his last hour of deception and triumph. Those who reject such special revelations because the counterfeit exists, may with equal propriety go a little farther and deny that God ever revealed himself to man in a dream or a vision, for the counterfeit always existed.

> «Og Gud har i menigheden sat nogle, for det første apostle, for det andet PROFETER» osv. 1 Korintherbrev 12:28. «Ringeagt ikke PROFETISKE UDSAGN.» 1 Thessalonikerbrev 5:20. Se også Apostlenes Gerninger 13:1; 21:9; Romerbrevet 7:6; 1 Korintherbrev 14:1, 24, 39. Profeter eller profetiske udsagn er til opbyggelse af Kristi menighed; og der kan ikke føres noget bevis frem fra Guds ord for, at de skulle ophøre, før evangelister, hyrder og lærere skulle ophøre. Men, siger indvenderen: «Der har været så mange falske syner og drømme, at jeg ikke kan have tillid til noget af den art.» Det er sandt, at Satan har sine efterligninger. Han har altid haft falske profeter, og vi kan visselig vente dem nu i denne hans sidste time med bedrag og triumf. De, som forkaster sådanne særlige åbenbaringer, fordi efterligningen findes, kan med lige så god ret gå et skridt videre og benægte, at Gud nogensinde har åbenbaret sig for mennesker i en drøm eller et syn, for efterligningen har altid eksisteret.

> “Dreams and visions are the medium through which God has revealed himself to man. Through this medium he spake to the prophets; he has placed the gift of prophecy among the gifts of the gospel church, and has classed dreams and visions with the other signs of the ‘LAST DAYS.’ Amen.

> „Drømme og syner er det middel, hvorigennem Gud har åbenbaret sig for mennesket. Gennem dette middel talte han til profeterne; han har sat profetiens gave blandt evangeliets menigheds gaver og har stillet drømme og syner på linje med de andre tegn på de »SIDSTE DAGE«. Amen.

> “My object in the above remarks has been to remove objections in a scriptural manner, and prepare the mind of the reader for the following.” James White.

> „Mit de ovenstående bemærkninger har jeg haft til hensigt på en bibelsk måde at imødegå indvendinger og forberede læserens sind på det følgende.“ James White.

Back to Articles