Article

# Panium - Number Twelve

Panium - Nummer tolv

Daniel 11:40 and the Three Unsealings of Prophecy

Daniel 11,40 og profetiens tre åbenbaringer

Author

Jeff Pippenger

Published

September 12, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

Verse forty of Daniel eleven is one of the most profound verses in the Bible. It represents the unsealing of the book of Daniel in 1798, 1989 and 2023. The three times the book was unsealed mark the conclusion of a scattering of “seven times.” 1798 marked the conclusion of the twenty-five hundred and twenty years of scattering that began in 723 BC when Assyria carried the northern ten tribes into captivity. 1989 marked the conclusion of 126 years since the rebellion of 1863, when the Seventh-day Adventist Church officially set aside the “seven times” of Leviticus twenty-six. 2023 marked the conclusion of the three and a half days of Revelation eleven’s two witnesses being dead in the street. At the conclusion of the 2,520 years, (the 126 years and the 3½ days—all symbols of the “seven times”) the book of Daniel was unsealed.

Vers fyrre i Daniel elleve er et af de mest dybtgående vers i Bibelen. Det repræsenterer forseglingens ophævelse over Daniels Bog i 1798, 1989 og 2023. De tre gange, bogen blev åbnet, markerer afslutningen på en adspredelse på „syv tider“. 1798 markerede afslutningen på de to tusind fem hundrede og tyve år med adspredelse, som begyndte i 723 f.Kr., da Assyrien førte de nordlige ti stammer i fangenskab. 1989 markerede afslutningen på 126 år siden oprøret i 1863, da Syvendedags Adventistkirken officielt tilsidesatte „de syv tider“ i Tredje Mosebog seks og tyve. 2023 markerede afslutningen på de tre og en halv dag, hvor de to vidner i Åbenbaringen elleve lå døde på gaden. Ved afslutningen på de 2.520 år (de 126 år og de 3½ dage — alle symboler på „de syv tider“) blev Daniels Bog åbnet.

Sister White informs us that in 1798 it was needful that men be presented with the events connected with the close of probation. When she records this fact, she is identifying parallel histories, for she also represents the message of the last days as the events connected with the close of probation. Speaking of Millerite history she records:

Søster White oplyser os om, at det i 1798 var nødvendigt, at mennesker blev fremstillet for de begivenheder, der var forbundet med prøvetidens afslutning. Når hun nedtegner dette forhold, identificerer hun parallelle historier, for hun fremstiller også budskabet i de sidste dage som de begivenheder, der er forbundet med prøvetidens afslutning. Idet hun taler om den milleritiske historie, skriver hun:

> “It was needful that men should be awakened to their danger; that they should be roused to prepare for the solemn events connected with the close of probation.” The Great Controversy, 310.

> „Det var nødvendigt, at mennesker blev vækket til erkendelse af deres fare; at de blev opvakt til at berede sig på de højtidelige begivenheder, som er forbundet med prøvetidens afslutning.“ The Great Controversy, 310.

Speaking of the last days she records:

Om de sidste dage skriver hun:

> “Before His crucifixion the Saviour explained to His disciples that He was to be put to death and to rise again from the tomb, and angels were present to impress His words on minds and hearts. But the disciples were looking for temporal deliverance from the Roman yoke, and they could not tolerate the thought that He in whom all their hopes centered should suffer an ignominious death. T he words which they needed to remember were banished from their minds; and when the time of trial came, it found them unprepared. The death of Jesus as fully destroyed their hopes as if He had not forewarned them. So in the prophecies the future is opened before us as plainly as it was opened to the disciples by the words of Christ. The events connected with the close of probation and the work of preparation for the time of trouble, are clearly presented. But multitudes have no more understanding of these important truths than if they had never been revealed. Satan watches to catch away every impression that would make them wise unto salvation, and the time of trouble will find them unready.” The Great Controversy, 595.

> „Før sin korsfæstelse forklarede Frelseren sine disciple, at han skulle dræbes og opstå igen fra graven, og engle var til stede for at indprente hans ord i sind og hjerter. Men disciplene så frem til timelig befrielse fra det romerske åg, og de kunne ikke bære tanken om, at han, i hvem alle deres håb var samlet, skulle lide en vanærende død. De ord, som de behøvede at erindre, blev fortrængt fra deres sind; og da prøvelsens time kom, fandt den dem uforberedte. Jesu død tilintetgjorde deres håb lige så fuldstændigt, som om han ikke havde advaret dem på forhånd. Således åbnes fremtiden for os i profetierne lige så klart, som den blev åbnet for disciplene ved Kristi ord. De begivenheder, der er forbundet med nådetidens afslutning og forberedelsens værk til trængselens tid, fremstilles tydeligt. Men skarer har ikke større forståelse af disse vigtige sandheder, end hvis de aldrig var blevet åbenbaret. Satan våger for at borttage ethvert indtryk, som ville gøre dem vise til frelse, og trængselens tid vil finde dem uforberedte.“ The Great Controversy, 595.

The Millerite message was unsealed in 1798 and it presented “the events connected with the close of probation.” When speaking of the last days, she applies the history of the disciples to illustrate the fact that “the events connected with the close of probation” are what make men wise unto salvation, but are not understood. The messages that were unsealed in 1798, 1989 and 2023 were messages that identified the “events connected with the close of probation.”

Milleritternes budskab blev åbenbaret i 1798, og det fremlagde »de begivenheder, der er forbundet med nådetidens afslutning«. Når hun taler om de sidste dage, anvender hun disciplenes historie til at illustrere det forhold, at »de begivenheder, der er forbundet med nådetidens afslutning«, er det, som gør mennesker vise til frelse, men ikke bliver forstået. De budskaber, som blev åbenbaret i 1798, 1989 og 2023, var budskaber, der identificerede »de begivenheder, der er forbundet med nådetidens afslutning«.

Verse forty represents a historical line when the book of Daniel is unsealed three times. In 1798 Daniel’s vision of the Ulai River representing chapters seven through nine was unsealed. In 1989 Daniel’s vision of the Hiddekel River representing chapter ten through twelve was unsealed. In 2023 the hidden history of verse forty of Daniel eleven was unsealed.

Vers fyrre repræsenterer en historisk linje, hvor Daniels Bog bliver åbenbaret tre gange. I 1798 blev Daniels syn ved Ulaj-floden, som repræsenterer kapitel syv til ni, åbenbaret. I 1989 blev Daniels syn ved Hiddekel-floden, som repræsenterer kapitel ti til tolv, åbenbaret. I 2023 blev den skjulte historie i Daniel elleve, vers fyrre, åbenbaret.

The history of verse forty represents 1798 unto the Sunday law of verse forty-one, which is the history of the United States that is also the earth beast of Revelation thirteen, the false prophet of Revelation sixteen and the sixth kingdom of Bible prophecy. The same history represented in verse forty of Daniel eleven is also represented in one verse in the book of Revelation.

Historien i vers fyrre strækker sig fra 1798 til søndagsloven i vers enogfyrre, hvilket er De Forenede Staters historie, som også er jordens dyr i Åbenbaringen tretten, den falske profet i Åbenbaringen seksten og det sjette rige i Bibelens profeti. Den samme historie, som fremstilles i vers fyrre i Daniel elleve, fremstilles også i ét vers i Åbenbaringens bog.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. Revelation 13:11.

> Og jeg så et andet dyr stige op af jorden; og det havde to horn som et lam, og det talte som en drage. Åbenbaringen 13,11.

This verse, as in verse forty is the history that begins with the Alien and Sedition Acts of 1798 and ends with the Sunday law when the nation speaks as a dragon, a history that begins when papal Rome is taken off the throne and ends when papal Rome is restored to the throne. The history represented by both Revelation 13:11 and Daniel 11:40 begins with the removal of the fifth kingdom of Bible prophecy and ends with the removal of the sixth kingdom of Bible prophecy.

Dette vers er, ligesom vers fyrre, den historie, der begynder med Alien and Sedition Acts af 1798 og ender med søndagsloven, når nationen taler som en drage, en historie, der begynder, når det pavelige Rom fjernes fra tronen, og ender, når det pavelige Rom genindsættes på tronen. Den historie, som fremstilles i både Åbenbaringen 13:11 og Daniel 11:40, begynder med fjernelsen af Bibelprofetiens femte rige og ender med fjernelsen af Bibelprofetiens sjette rige.

The “seventy” years which Babylon reigned as the first kingdom of Bible prophecy unto the second kingdom of Bible prophecy represents the history of verse forty from 1798 unto the Sunday law.

De „halvfjerds“ år, i hvilke Babylon herskede som det første rige i Bibelens profeti indtil det andet rige i Bibelens profeti, repræsenterer historien i vers fyrre fra 1798 indtil søndagsloven.

> And it shall come to pass in that day, that Tyre shall be forgotten seventy years, according to the days of one king: after the end of seventy years shall Tyre sing as an harlot. Take an harp, go about the city, thou harlot that hast been forgotten; make sweet melody, sing many songs, that thou mayest be remembered. And it shall come to pass after the end of seventy years, that the Lord will visit Tyre, and she shall turn to her hire, and shall commit fornication with all the kingdoms of the world upon the face of the earth. Isaiah 23:15–17.

> Og det skal ske på den dag, at Tyrus skal være glemt i halvfjerds år, svarende til dagene for én konge; efter enden på halvfjerds år skal det gå Tyrus som i skøgens sang. Tag en harpe, gå omkring i byen, du glemte skøge; spil smukt, syng mange sange, for at du må blive husket. Og det skal ske efter enden på halvfjerds år, at Herren vil hjemsøge Tyrus, og hun skal vende tilbage til sin skøgeløn og bedrive utugt med alle verdens riger over hele jordens flade. Esajas 23:15–17.

The history of 1798 unto the Sunday law is also the history when the whore of Tyre is forgotten as recorded in Isaiah twenty-three, which expresses the period as “seventy years” and as the “days of one king.” From Nebuchadnezzar to Belshazzar the first kingdom of Bible prophecy reigned, thus typifying the sixth kingdom of Bible prophecy who began as a lamb but ends up speaking as a dragon. Nebuchadnezzar represents a follower of the lamb and Belshazzar a follower of the dragon.

Historien fra 1798 frem til søndagsloven er også historien om den tid, hvor Tyrus’ skøge glemmes, som optegnet i Esajas treogtyve, hvor perioden udtrykkes som „halvfjerds år“ og som „én konges dage“. Fra Nebukadnezar til Belsazzar regerede det første rige i Bibelens profeti og forudskikkede således det sjette rige i Bibelens profeti, som begynder som et lam, men ender med at tale som en drage. Nebukadnezar repræsenterer en efterfølger af Lammet og Belsazzar en efterfølger af dragen.

The history of 1798 unto the Sunday law is also the history of the three angels of Revelation fourteen, beginning with the reformation of the Millerites and ending with the reformation of the one hundred and forty-four thousand. The message of the three angels is the judgment hour message. The Millerites announced the events connected with the opening of the judgment and the one hundred and forty-four thousand announce the events connected with the close of probation.

Historien fra 1798 og frem til søndagsloven er også historien om de tre engle i Åbenbaringen fjorten, begyndende med milleritternes reformation og sluttende med de hundrede og fireogfyrre tusindes reformation. De tre engles budskab er domstimens budskab. Milleritterne kundgjorde de begivenheder, der er forbundet med dommens begyndelse, og de hundrede og fireogfyrre tusind kundgør de begivenheder, der er forbundet med nådetidens afslutning.

The events connected with the close of probation are portrayed upon internal and external lines of prophecy, and the events take place primarily in the history represented by verse forty of Daniel eleven. The events of verse forty end at the Sunday law in the United States, so the events of the final ingathering of God’s other children who are still in Babylon is not represented in verse forty; still the crisis that then confronts the world has just finished in the United States. Those events represent the judgment upon the United States and the purification of God’s church in advance of the church being lifted up as an ensign.

Begivenhederne i forbindelse med prøvetidens afslutning skildres på profetiens indre og ydre linjer, og begivenhederne finder først og fremmest sted i den historie, der fremstilles ved vers fyrre i Daniel elleve. Begivenhederne i vers fyrre ender ved søndagsloven i De Forenede Stater, så begivenhederne i forbindelse med den endelige indsamling af Guds andre børn, som stadig er i Babylon, fremstilles ikke i vers fyrre; dog er den krise, som da står verden over for, netop blevet fuldbyrdet i De Forenede Stater. Disse begivenheder repræsenterer dommen over De Forenede Stater og renselsen af Guds menighed, forud for at menigheden ophøjes som et banner.

The internal events connected with the close of probation identify Christ’s work as High Priest in finishing the mystery of God among His last day people. The external events identify the role of the United States in restoring power to the papacy. The entire history of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy, the entire history of Laodicea occurs during the history represented by verse forty.

De indre begivenheder, der er forbundet med prøvetidens afslutning, identificerer Kristi gerning som ypperstepræst i fuldendelsen af Guds mysterium iblandt Hans folk i de sidste dage. De ydre begivenheder identificerer De Forenede Staters rolle i genoprettelsen af magten til pavedømmet. Hele De Forenede Staters historie som det sjette rige i Bibelens profeti, hele Laodikeas historie, finder sted i den historie, der fremstilles ved vers fyrre.

The internal and external lines within verse forty are represented by the two horns of the earth beast. The horn of Republicanism is the external line and the horn of Protestantism is the internal line. Both lines exist within the history of the sixth kingdom, and at the conclusion of the history of the sixth kingdom God’s judgment is brought upon both the Protestant and Republican horns. The message that identifies the events connected with the close of probation is the message that identifies the events that are brought upon the United States as it fills up its cup of probationary time. The message that identifies the events connected with the close of probation is also the message that identifies the events that are brought upon Seventh-day Adventism as it fills up its cup of probationary time.

De indre og ydre linjer inden for vers fyrre er fremstillet ved jorddyrets to horn. Republikanismens horn er den ydre linje, og Protestantismens horn er den indre linje. Begge linjer findes inden for det sjette riges historie, og ved afslutningen af det sjette riges historie bringes Guds dom over både det protestantiske og det republikanske horn. Det budskab, som identificerer de begivenheder, der er forbundet med nådetidens afslutning, er det budskab, som identificerer de begivenheder, der kommer over De Forenede Stater, idet det fylder sit bæger af prøvetid. Det budskab, som identificerer de begivenheder, der er forbundet med nådetidens afslutning, er også det budskab, som identificerer de begivenheder, der kommer over Syvendedags Adventismen, idet den fylder sit bæger af prøvetid.

Within the history of verse forty there are three times the book of Daniel is unsealed, and each of the three times produces an internal and external line that presents the events connected with the close of probation. Each of the three waymarks is preceded by a scattering of seven times. Verse forty therefore represents the history of 1798 unto the Sunday law, and the prophetic waymarks within that history are the “events connected with the close of probation.” Within the history of verse forty the internal line represents a transition from Philadelphia unto Laodicea at the beginning and a transition from Laodicea to Philadelphia at the ending. The beginning represented a reformatory movement as illustrated by the parable of the ten virgins which typified a reformatory movement at the ending that also fulfilled the parable to the very letter.

Inden for historien i vers fyrre bliver Daniels Bog afsejlet tre gange, og hver af de tre gange frembringer en indre og en ydre linje, som fremstiller de begivenheder, der er forbundet med prøvetidens afslutning. Hvert af de tre pejlemærker forudgås af en adspredelse på syv tider. Vers fyrre repræsenterer derfor historien fra 1798 og frem til søndagsloven, og de profetiske pejlemærker inden for denne historie er de „begivenheder, der er forbundet med prøvetidens afslutning“. Inden for historien i vers fyrre repræsenterer den indre linje en overgang fra Filadelfia til Laodikea ved begyndelsen og en overgang fra Laodikea til Filadelfia ved afslutningen. Begyndelsen repræsenterede en reformatorisk bevægelse, som illustreret ved lignelsen om de ti jomfruer, hvilken foregreb en reformatorisk bevægelse ved afslutningen, der ligeledes opfyldte lignelsen til punkt og prikke.

The Philadelphian Millerite movement began with a fulfillment of the “seven times” of Leviticus twenty-six in 1798, and then another fulfillment of the “seven times” on October 22, 1844. At least by 1856 both James White and Sister White identified the movement as in a Laodicean condition. In the same year new light on the “seven times” was presented in the official church publication that was never finished. “Seven times” was fulfilled in 1798, and thereafter William Miller discovered the “commencement of the chain of truth” as Sister White called it, and the commencement of the chain of truth was the “seven times.” 1798 was a fulfillment of the “seven times,” thereafter Miller makes his foundational discovery of the “seven times” as the book of Daniel is unsealed. After that October 22, 1844 marks another fulfillment of the “seven times, which is in turn followed by a transition in the movement from Philadelphia unto Laodicea in the same year that new light upon the “seven times” is left unfinished. In 1863 what had been the Millerite Philadelphian movement until 1856 when it transitioned into the Millerite Laodicean movement became an legally registered church, largely under the premises and pressures of the Civil War and protecting the youth of the church. The movement ended in 1863 when it became a church. Seven years prior, in 1856 Laodicea set aside a message of new light upon the very topic which was William Miller’s first prophetic discovery.

Den filadelfiske milleritiske bevægelse begyndte med en opfyldelse af de „syv tider“ i Tredje Mosebog seksogtyve i 1798 og derefter endnu en opfyldelse af de „syv tider“ den 22. oktober 1844. Senest i 1856 identificerede både James White og Søster White bevægelsen som værende i en laodikeisk tilstand. I samme år blev nyt lys over de „syv tider“ fremlagt i kirkens officielle publikation, som aldrig blev fuldført. De „syv tider“ blev opfyldt i 1798, og derefter opdagede William Miller „sandhedskædens begyndelse“, som Søster White kaldte det, og sandhedskædens begyndelse var de „syv tider“. 1798 var en opfyldelse af de „syv tider“; derefter gør Miller sin grundlæggende opdagelse af de „syv tider“, idet Daniels Bog bliver forseglet op. Derefter markerer den 22. oktober 1844 endnu en opfyldelse af de „syv tider“, som igen efterfølges af en overgang i bevægelsen fra Filadelfia til Laodikea i det samme år, hvor nyt lys over de „syv tider“ blev efterladt ufuldendt. I 1863 blev det, som havde været den milleritiske filadelfiske bevægelse indtil 1856, da den overgik til den milleritiske laodikeiske bevægelse, til en lovformeligt registreret kirke, i vid udstrækning under forudsætningerne og presset fra borgerkrigen og for at beskytte kirkens unge. Bevægelsen endte i 1863, da den blev en kirke. Syv år tidligere, i 1856, tilsidesatte Laodikea et budskab med nyt lys over netop det emne, som var William Millers første profetiske opdagelse.

The Millerite movement and the light that is called “the commencement of the chain of truth,” the light of the “seven times” was opened up to the leadership of the Laodicean movement who gradually set aside a desire to uphold the “seven times” and at the end of seven years (“seven times”) in 1863, a new chart and prophetic message is produced without any reference to the “seven times.”

Millerbevægelsen og det lys, som kaldes »sandhedskædens begyndelse«, lyset om de »syv tider«, blev åbenbaret for ledelsen af den laodikeiske bevægelse, som gradvis lagde ønsket om at fastholde de »syv tider« til side, og ved afslutningen af syv år (»syv tider«) i 1863 blev et nyt kort og et nyt profetisk budskab frembragt uden nogen henvisning til de »syv tider«.

In 1863 the conclusion of Isaiah’s sixty-five year prophecy concluded right where it started, with a civil war between north and south. The issue of slavery in 1863 had been typified by the carrying away of both the northern and southern kingdoms in fulfillment of the “seven times,” and the slavery into which Israel was carried into fitly represented the issues of slavery at the end. 1863 represents the end of the prophetic structure based upon Isaiah’s sixty-five year prophecy.

I 1863 nåede afslutningen på Esajas’ femogtresårige profeti sin fuldbyrdelse netop dér, hvor den begyndte, med en borgerkrig mellem nord og syd. Spørgsmålet om slaveri i 1863 var blevet forbilledliggjort ved bortførelsen af både det nordlige og det sydlige rige som opfyldelse af de „syv tider“, og det slaveri, som Israel blev ført bort i, repræsenterede på passende vis spørgsmålene om slaveri ved enden. 1863 repræsenterer afslutningen på den profetiske struktur, der er baseret på Esajas’ femogtresårige profeti.

> Thus saith the Lord God, It shall not stand, neither shall it come to pass. For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:7–9.

> Så siger den Herre Gud: Det skal ikke ske, og det skal ikke komme i stand. For Syriens hoved er Damaskus, og Damaskus’ hoved er Rezin; og inden femogtresindstyve år skal Efraim knuses, så det ikke mere er et folk. Og Efraims hoved er Samaria, og Samarias hoved er Remaljas søn. Hvis I ikke vil tro, skal I sandelig ikke blive stående. Esajas 7:7–9.

Rightly understood this prophecy beginning in 742 BC identifies three waymarks within a sixty-five year span. Two of the waymarks identify the starting points of twenty-five hundred and twenty years of captivity and slavery for both the northern and southern kingdoms of Israel. In 742 BC the northern and southern kingdoms were involved in a civil war, and the northern ten tribes had formed an alliance with Syria to invade the southern kingdom of Judah. Nineteen years later in 723 BC the northern ten tribes were carried into slavery by the Assyrians. Forty-six years later in 677 BC the Assyrians captured Manasseh and took him to Babylon. Twenty-five hundred and twenty years after 723 BC arrives at 1798, the time of the end and beginning of verse forty. Forty-six years later the “seven times” against the southern kingdom that began in 677 BC ended in 1844. Nineteen years later in 1863 the prophetic characteristics of 742 BC are represented to the very letter. A civil war between the northern and southern kingdoms is under way in 742 BC and 1863. In 742 BC the prediction given by Isaiah to wicked King Ahaz was concerning the impending enslavement of both the northern and southern kingdoms, and in 1863, the very center point of the Civil War President Lincoln proclaimed the Emancipation Proclamation beginning the process of ending slavery. The warning given to wicked King Ahaz in 742 BC was given in the literal glorious land typifying the message given by Lincoln in the spiritual glorious land.

Når denne profeti forstås ret, identificerer den, begyndende i 742 f.Kr., tre vejmærker inden for et tidsrum på femogtres år. To af vejmærkerne identificerer begyndelsespunkterne for to tusind fem hundrede og tyve år med fangenskab og slaveri for både Israels nordlige og sydlige riger. I 742 f.Kr. var de nordlige og sydlige riger involveret i en borgerkrig, og de nordlige ti stammer havde dannet en alliance med Syrien for at invadere Judas sydlige rige. Nitten år senere, i 723 f.Kr., blev de nordlige ti stammer ført bort i slaveri af assyrerne. Seksogfyrre år senere, i 677 f.Kr., tog assyrerne Manasse til fange og førte ham til Babylon. To tusind fem hundrede og tyve år efter 723 f.Kr. når frem til 1798, endetidens tidspunkt og begyndelsen på vers fyrre. Seksogfyrre år senere endte de „syv tider“ over det sydlige rige, som begyndte i 677 f.Kr., i 1844. Nitten år senere, i 1863, fremstilles de profetiske karakteristika fra 742 f.Kr. til punkt og prikke. En borgerkrig mellem de nordlige og sydlige riger er i gang i 742 f.Kr. og i 1863. I 742 f.Kr. angik den forudsigelse, som Esajas gav til den ugudelige kong Akaz, den forestående trældom for både det nordlige og det sydlige rige, og i 1863, selve midtpunktet i borgerkrigen, udstedte præsident Lincoln Emancipationserklæringen og indledte processen med at bringe slaveriet til ophør. Advarslen, som blev givet til den ugudelige kong Akaz i 742 f.Kr., blev givet i det bogstavelige herlige land og er et forbillede på det budskab, som blev givet af Lincoln i det åndelige herlige land.

Seven years after the messages of the “seven times” by Hiram Edson were published in 1856 Adventism produced the 1863 chart which removed the Millerite teaching of the seven times, thus calling into question multitudes of passages where Ellen White teaches that we are to repeat the messages of the Millerites, and also that we are to defend against those messages being attacked. The same year they became a legally registered church. There is more which can be written about 1863 and its prophetic implications, but what I am here noting is that there are several witnesses, both internal and external that identify the rebellion of 1863, whether it be the rebellion of the external with the southern states, or the rebellion of the internal with the rejection of the first foundational truth. 1863 is one of the events within the history of verse forty that represents a waymark that makes up the “events connected with the close of probation.”

Syv år efter, at budskaberne om de »syv tider« af Hiram Edson blev udgivet i 1856, frembragte adventismen kortet fra 1863, som fjernede den milleritiske lære om de syv tider og således drog i tvivl talrige passager, hvor Ellen White lærer, at vi skal gentage milleritternes budskaber, og også at vi skal forsvare dem imod angreb. Samme år blev de et lovligt registreret kirkesamfund. Der er mere, som kan skrives om 1863 og dets profetiske implikationer, men det, jeg her påpeger, er, at der findes flere vidner, både indre og ydre, som identificerer oprøret i 1863, hvad enten det er det ydre oprør med sydstaterne eller det indre oprør med forkastelsen af den første grundlæggende sandhed. 1863 er en af begivenhederne inden for historien i vers fyrre, som repræsenterer et vejmærke, der udgør en del af »begivenhederne i forbindelse med nådetidens afslutning.«

1863 aligns with the beginning of forty years in the wilderness for ancient literal Israel. At the end of the forty years Joshua led ancient Israel into the Promised Land and they brought down Jericho and pronounced a curse upon any who would rebuild Jericho. In 1863 the leadership of Laodicean Adventism rebuilt Jericho. 1863 is represented in the beginning and ending of the forty years in the wilderness. 1863 is a prophetic waymark that ties together history of the external and internal lines of verse forty’s history. There is the seventh church, “a church judged” as the word “Laodicea” means, entering into a period represented by an entire generation dying in the wilderness. At the same point, the first Republican president is beginning the work of freeing the slaves, thus typifying the last Republican Presidents who will implement martial law in a period of crisis leading to what inspiration calls “national ruin.”

1863 stemmer overens med begyndelsen på fyrre år i ørkenen for det gamle, bogstavelige Israel. Ved afslutningen af de fyrre år førte Josva det gamle Israel ind i det forjættede land, og de lagde Jeriko øde og udtalte en forbandelse over enhver, som ville genopbygge Jeriko. I 1863 genopbyggede lederskabet i laodikeisk adventisme Jeriko. 1863 er fremstillet i begyndelsen og afslutningen af de fyrre år i ørkenen. 1863 er et profetisk vejmærke, som sammenknytter historien om de ydre og indre linjer i vers fyrres historie. Der er den syvende menighed, „en dømt menighed“, således som ordet „Laodikea“ betyder, der går ind i en periode repræsenteret ved, at en hel generation dør i ørkenen. På samme tidspunkt begynder den første republikanske præsident arbejdet med at frigøre slaverne og er derved et forbillede på de sidste republikanske præsidenter, som vil gennemføre krigsret i en kriseperiode, der leder frem til det, inspirationen kalder „national undergang“.

In the waymarks of the beginning the waymarks of the end are represented and the events connected with the close of the judgment were typified in the events connected with the opening of the judgment. The rebellion at Kadesh in rejecting the message of Joshua and Caleb at the beginning of the forty years typified the rebellion of Moses’ in striking the Rock at Kadesh at the end of the forty years. 1863 identifies the Sunday law where Laodicea is spewed out of the mouth of the Lord, and where the twenty-five ancient men in Jerusalem are bowing to the sun in Ezekiel chapter eight, and where Shiloh is repeated upon those who trust in the lying words, “the temple of the Lord are we.”

I begyndelsens vejmærker er endens vejmærker fremstillet, og de begivenheder, der er forbundet med dommens afslutning, blev forbilledligt fremstillet i de begivenheder, der er forbundet med dommens begyndelse. Oprøret ved Kadesh, hvor Josvas og Kalebs budskab blev forkastet ved begyndelsen af de fyrre år, var et forbillede på Moses’ oprør, da han slog på Klippen ved Kadesh ved afslutningen af de fyrre år. 1863 identificerer søndagsloven, hvor Laodikea udspys af Herrens mund, og hvor de femogtyve ældste mænd i Jerusalem bøjer sig for solen i Ezekiels kapitel otte, og hvor Shilo gentages over dem, der stoler på de løgnagtige ord: „Herrens tempel er vi.”

We will continue this study of Panium in the next article.

Vi vil fortsætte denne undersøgelse af Panium i den næste artikel.

Back to Articles