Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty-Four

Daniels Bog - Nummer et hundrede og fireogfirs

The Sabbath and Incarnation: Cornerstones of the Millerite Sealing Process

Sabbatten og inkarnationen: hjørnesten i milleritternes beseglingsproces

Author

Jeff Pippenger

Published

April 14, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The final test for the Millerite generation, who failed the testing process, began in 1856, with the arrival of increased light upon the “seven times” of Leviticus twenty-six. From 1856 to 1863 the Laodicean message marked a final period of time in the period that began with the arrival of the third angel on October 22, 1844. That period of time is represented by verses thirteen through fifteen of Daniel chapter eleven.

Den endelige prøve for den milleritiske generation, som ikke bestod prøvelsesprocessen, begyndte i 1856 med ankomsten af øget lys over de „syv tider“ i Tredje Mosebog seksogtyve. Fra 1856 til 1863 markerede budskabet til Laodikea en afsluttende tidsperiode inden for den periode, der begyndte med den tredje engels ankomst den 22. oktober 1844. Denne tidsperiode er fremstillet ved versene tretten til femten i Daniel kapitel elleve.

That period of time is illustrated by not only those verses, but also by the history that fulfilled those verses, and also by the geographical witness of Panium, which is also Caesarea Philippi. Caesarea Philippi was purposely visited by Christ just before the cross, and the cross represents the Sunday law, that is represented by verse sixteen. On October 22, 1844 the Lion of the tribe of Judah identified the doctrine of the Sabbath in a special light. Then at the end of that testing process He introduced an increase of knowledge upon the “seven times,” and the “seven times” of Leviticus twenty-six is a doctrine of the Sabbath. It is the Sabbath commandment of the land resting that is a direct parallel to the Sabbath commandment of men resting. The time prophecy of the twenty-five hundred and twenty years and the twenty-three hundred years both ended on October 22, 1844.

Denne tidsperiode illustreres ikke alene af disse vers, men også af den historie, som opfyldte disse vers, og tillige af Paniums geografiske vidnesbyrd, som også er Cæsarea Filippi. Cæsarea Filippi blev med forsæt besøgt af Kristus umiddelbart før korset, og korset repræsenterer søndagsloven, som er fremstillet ved vers seksten. Den 22. oktober 1844 identificerede Løven af Judas stamme sabbatslæren i et særligt lys. Ved slutningen af denne prøvelsesproces indførte Han derpå en forøgelse af kundskab om de “syv tider”, og de “syv tider” i Tredje Mosebog seksogtyve er en sabbatslære. Det er sabbatsbudet om landets hvile, som er en direkte parallel til sabbatsbudet om menneskers hvile. Tidsprofetien om de to tusind fem hundrede og tyve år og de to tusind tre hundrede år endte begge den 22. oktober 1844.

The final period of the testing process, from 1856 to 1863, was a greater revelation of the Sabbath, which had been placed in a special light at the beginning of the sealing and testing process. The history represented by the fulfillment of verses thirteen to fifteen of Daniel eleven represents the testing period where the seal of God is impressed for eternity upon the one hundred and forty-four thousand. In that history the two sticks of Ezekiel are joined. The joining of the two sticks represents the combination of Divinity with humanity, and the doctrine that shines in a special light in that history is the doctrine of the incarnation.

Den afsluttende periode af prøvelsesprocessen, fra 1856 til 1863, var en større åbenbaring af sabbatten, som var blevet stillet i et særligt lys ved begyndelsen af beseglings- og prøvelsesprocessen. Den historie, som er fremstillet ved opfyldelsen af vers tretten til femten i Daniel elleve, repræsenterer prøvelsesperioden, hvor Guds segl for evigheden præges på de et hundrede og fireogfyrre tusinde. I denne historie sammenføjes Ezekiels to stykker træ. Sammenføjelsen af de to stykker træ repræsenterer foreningen af guddommelighed med menneskelighed, og den lære, som skinner i et særligt lys i denne historie, er læren om inkarnationen.

For this reason, when Peter identified Christ as the Son of God in Caesarea Philippi, he was acknowledging that Christ, as the Son of God represented His dual nature of being the Divine Son of God, who had taken upon Himself human flesh, and in so doing became the Son of man.

Af denne grund anerkendte Peter, da han i Cæsarea Filippi identificerede Kristus som Guds Søn, at Kristus som Guds Søn repræsenterede sin dobbelte natur som den guddommelige Guds Søn, der havde påtaget sig menneskeligt kød og derved var blevet Menneskesønnen.

> “As the disciples searched the prophecies that testified of Christ, they were brought into fellowship with the Deity, and learned of Him who had ascended to heaven to complete the work He had begun on earth. They recognized the fact that in Him dwelt knowledge which no human being, unaided by divine agency, could comprehend. They needed the help of Him whom kings, prophets, and righteous men had foretold. With amazement they read and reread the prophetic delineations of His character and work. How dimly had they comprehended the prophetic scriptures! how slow they had been in taking in the great truths which testified of Christ! Looking upon Him in His humiliation, as He walked a man among men, they had not understood the mystery of His incarnation, the dual character of His nature. Their eyes were holden, so that they did not fully recognize divinity in humanity. But after they were illuminated by the Holy Spirit, how they longed to see Him again, and to place themselves at His feet!” The Desire of Ages, 507.

> „Da disciplene granskede de profetier, som vidnede om Kristus, blev de ført ind i fællesskab med Guddommen og lærte Ham at kende, som var steget op til himmelen for at fuldende det værk, Han havde påbegyndt på jorden. De erkendte, at der i Ham boede en kundskab, som intet menneske uden guddommelig medvirken kunne fatte. De behøvede hjælp fra Ham, som konger, profeter og retfærdige mænd havde forudsagt. Med forundring læste og genlæste de de profetiske skildringer af Hans karakter og gerning. Hvor dunkelt havde de ikke forstået de profetiske skrifter! hvor sene havde de været til at optage de store sandheder, som vidnede om Kristus! Når de betragtede Ham i Hans fornedrelse, mens Han vandrede som et menneske blandt mennesker, havde de ikke forstået mysteriet i Hans inkarnation, den dobbelte karakter af Hans natur. Deres øjne var holdt tilbage, så de ikke fuldt ud genkendte guddommeligheden i menneskeligheden. Men efter at de var blevet oplyst af Helligånden, hvor længtes de da ikke efter at se Ham igen og at tage plads ved Hans fødder!“ The Desire of Ages, 507.

October 22, 1844 through to 1863 represents the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. That period began with the Sabbath being highlighted as the special truth among the many truths that are unsealed during the period of the sealing. The period began the sounding of the seventh trumpet which identifies when the mystery of God was to be finished.

22. oktober 1844 og frem til 1863 repræsenterer beseglingstiden for de hundrede og fireogfyrre tusinde. Denne periode begyndte med, at sabbatten blev fremhævet som den særlige sandhed blandt de mange sandheder, der bliver afseglet i løbet af beseglingens periode. Perioden indledte den syvende basuns lyd, som angiver, hvornår Guds hemmelighed skulle fuldendes.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Men i den syvende engels røsts dage, når han begynder at basune, skal Guds hemmelighed fuldendes, således som han har forkyndt for sine tjenere profeterne. Åbenbaringen 10:7.

The seventh angel is also the third woe, for the sealing takes place in the history when the warfare of Islam is active. Had Millerite Adventism been faithful in the period that followed October 22, 1844, Islam that had been restrained on August 11, 1840, would have been released.

Den syvende engel er også det tredje ve, for beseglingen finder sted i historien, når Islams krigsførelse er aktiv. Havde milleritisk adventisme været trofast i perioden, der fulgte efter den 22. oktober 1844, ville Islam, som var blevet holdt tilbage den 11. august 1840, være blevet løsladt.

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> »Havde adventisterne efter den store skuffelse i 1844 holdt fast ved deres tro og i enhed fulgt Guds åbenbarede forsyn, idet de modtog den tredje engels budskab og i Helligåndens kraft forkyndte det for verden, ville de have set Guds frelse; Herren ville mægtigt have virket sammen med deres bestræbelser, værket ville være blevet fuldendt, og Kristus ville allerede være kommet for at modtage sit folk til dets løn. Men i den tvivlens og usikkerhedens tid, som fulgte efter skuffelsen, opgav mange af adventtroens bekendere deres tro.... Således blev værket hindret, og verden blev efterladt i mørke. Havde hele adventistlegemet forenet sig om Guds bud og Jesu tro, hvor vidt anderledes ville da ikke vor historie have været!« Evangelism, 695.

On October 22, 1844 the seventh trumpet began to sound and the Jubilee trumpet also began to sound.

Den 22. oktober 1844 begyndte den syvende basun at lyde, og jubelårets basun begyndte også at lyde.

> And thou shalt number seven sabbaths of years unto thee, seven times seven years; and the space of the seven sabbaths of years shall be unto thee forty and nine years. Then shalt thou cause the trumpet of the jubilee to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. And ye shall hallow the fiftieth year, and proclaim liberty throughout all the land unto all the inhabitants thereof: it shall be a jubilee unto you; and ye shall return every man unto his possession, and ye shall return every man unto his family. Leviticus 25:8–10.

> Og du skal tælle syv åruger for dig, syv gange syv år; og tiden for de syv åruger skal for dig være ni og fyrre år. Da skal du lade jubelårets horn lyde på den tiende dag i den syvende måned; på forsoningsdagen skal I lade hornet lyde over hele jeres land. Og I skal hellige det halvtredsindstyvende år og udråbe frihed i hele landet for alle dets indbyggere; det skal være et jubelår for jer, og enhver skal vende tilbage til sin ejendom, og enhver skal vende tilbage til sin slægt. 3 Mosebog 25,8–10.

When the sealing time of the one hundred and forty-four thousand begins there is a trumpet that identifies that the warfare accomplished by Islam has arrived, and a trumpet that proclaims liberty for those who have been slaves of sin. One trumpet identifies the external history, and the other represents the internal experience of those last-day covenant people. Their slavery is relieved when their humanity is joined with His Divinity for eternity. Line upon line, those two trumpets are one Trumpet, for the Jubilee trumpet is only blown on the Day of Atonement, and the Day of Atonement begins when the seventh trumpet of the third woe is sounded. The doctrine that represented both trumpets in the Millerite movement was the light of the Sabbath. The light that represents both Trumpets in these last days is the doctrine of the incarnation. Line upon line, the Sabbath and the doctrine of the incarnation are the same doctrine.

Når beseglingstiden for de hundrede og fireogfyrre tusinde begynder, lyder der en basun, som identificerer, at den krigsførelse, der blev fuldbyrdet af islam, er kommet, og en basun, som forkynder frihed for dem, der har været syndens slaver. Den ene basun identificerer den ydre historie, og den anden repræsenterer den indre erfaring hos disse pagtens folk i de sidste dage. Deres trældom ophæves, når deres menneskelighed forenes med Hans guddommelighed for evigt. Linje på linje er disse to basuner én basun, for jubelårets basun lyder kun på Forsoningsdagen, og Forsoningsdagen begynder, når den syvende basun i det tredje ve lyder. Den lære, som repræsenterede begge basuner i den milleritiske bevægelse, var sabbattens lys. Det lys, som repræsenterer begge Basuner i disse sidste dage, er inkarnationens lære. Linje på linje er sabbatten og inkarnationens lære den samme lære.

Peter’s confession identified the Messiah, and also the Son of God. The Messiah is the Son of God. The Messiah is the creator represented by the Sabbath.

Peters bekendelse identificerede Messias og også Guds Søn. Messias er Guds Søn. Messias er skaberen, som sabbatten repræsenterer.

> “Paul had never seen Christ while he dwelt upon the earth. He had indeed heard of him and his works, but he could not believe that the promised Messiah, the Creator of all worlds, the Giver of all blessings, would appear upon earth as a mere man.” Sketches from the Life of Paul, 256.

> „Paulus havde aldrig set Kristus, mens han levede her på jorden. Han havde ganske vist hørt om ham og hans gerninger, men han kunne ikke tro, at den lovede Messias, alle verdens skaber, giveren af alle velsignelser, ville fremtræde på jorden som blot et menneske.“ Sketches from the Life of Paul, 256.

The Sabbath identifies the Creator and the Creator was the Christ that Peter identified. The Son of God, who Peter identified is He who combined with human flesh to become the Son of man. The Son of God represents the incarnation.

Sabbatten identificerer Skaberen, og Skaberen var den Kristus, som Peter identificerede. Guds Søn, som Peter identificerede, er den, der forenedes med menneskeligt kød for at blive Menneskesønnen. Guds Søn repræsenterer inkarnationen.

> “Christ brought men and women power to overcome. He came to this world in human form, to live a man amongst men. He assumed the liabilities of human nature, to be proved and tried. In His humanity He was a partaker of the divine nature. In His incarnation He gained in a new sense the title of the Son of God. Said the angel to Mary, ‘The power of the Highest shall overshadow thee: therefore also that holy thing which shall be born of thee shall be called the Son of God’ (Luke 1:35). While the Son of a human being, He became the Son of God in a new sense. Thus He stood in our world—the Son of God, yet allied by birth to the human race.” Selected Messages, book 1, 226.

> „Kristus bragte mænd og kvinder kraft til at sejre. Han kom til denne verden i menneskelig skikkelse for at leve som et menneske blandt mennesker. Han påtog sig den menneskelige naturs forpligtelser for at blive prøvet og fristet. I sin menneskelighed havde Han del i den guddommelige natur. I sin inkarnation erhvervede Han i en ny forstand titlen som Guds Søn. Englen sagde til Maria: ‘Den Højestes kraft skal overskygge dig; derfor skal også det hellige, som fødes af dig, kaldes Guds Søn’ (Luk 1,35). Medens Han var et menneskes søn, blev Han i en ny forstand Guds Søn. Således stod Han i vor verden—Guds Søn, og dog ved fødselen knyttet til menneskeslægten.“ Selected Messages, bog 1, 226.

At Caesarea Philippi, Peter’s twofold confession represented the one hundred and forty-four thousand who understand that Jesus is the Christ, the Son of God and the doctrine of the Sabbath that was lightened in 1844, along with the doctrine of the incarnation that is recognized in the last days. The light of the twofold truth is opened up at the beginning and ending of the period of the sealing, as witnessed by the history of the sealing from October 22, 1844 to 1863, and the history of Revelation chapter eighteen’s two voices.

Ved Cæsarea Filippi repræsenterede Peters dobbelte bekendelse de hundrede og fireogfyrre tusinde, som forstår, at Jesus er Kristus, Guds Søn, og sabbatslæren, som blev gjort klarere i 1844, sammen med inkarnationslæren, som anerkendes i de sidste dage. Lyset fra den dobbelte sandhed åbenbares ved begyndelsen og afslutningen af beseglingens periode, sådan som det bevidnes ved beseglingens historie fra 22. oktober 1844 til 1863 og historien om de to røster i Åbenbaringen kapitel atten.

In both the Millerite line of the sealing process, and the prophetic line of the sealing in Revelation eighteen, there is a test at the very end of the period where one class is manifested as foolish virgins, as was the case from 1856 to 1863, and a class is manifested as wise virgins from July 2023 unto the soon coming Sunday law. That final period of testing repeats the beginning of the period. The same angel that descended on September 11, 2001 arrived as Michael to call the dead to life in 2023 some to everlasting life and some to everlasting death. When He arrived, He led His people back to the foundations. Some refuse to walk in the old paths, some do walk in the old paths. Some hearken to the sound of the trumpet, some refuse to hear.

Både i milleritternes linje for beseglingsprocessen og i den profetiske linje for beseglingen i Åbenbaringen atten findes der en prøve helt ved periodens afslutning, hvor én klasse åbenbares som dårlige jomfruer, således som det var tilfældet fra 1856 til 1863, og en klasse åbenbares som kloge jomfruer fra juli 2023 og indtil den snart kommende søndagslov. Denne afsluttende prøveperiode gentager periodens begyndelse. Den samme engel, som steg ned den 11. september 2001, kom som Mikael for i 2023 at kalde de døde til live, nogle til evigt liv og nogle til evig død. Da Han kom, førte Han sit folk tilbage til grundvoldene. Nogle nægter at vandre på de gamle stier, nogle vandrer på de gamle stier. Nogle lytter til basunens røst, nogle nægter at høre.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken. Jeremiah 6:16, 17.

> Så siger Herren: Stå ved vejene og se jer om, og spørg efter de gamle stier, hvor den gode vej er, og vandr ad den; så skal I finde hvile for jeres sjæle. Men de sagde: Vi vil ikke vandre ad den. Også vækkere satte jeg over jer og sagde: Lyt til basunens røst. Men de sagde: Vi vil ikke lytte. Jeremias 6:16, 17.

The message represented by the trumpet which the watchmen blows is twofold. It is the seventh trumpet of Islam and the Jubilee trumpet of deliverance. It is the message of the combination of Divinity with humanity, which is accomplished by the mystery of the incarnation, and that produces a character prepared for the seal of God, which is the Sabbath. The message, the work and the circumstances associated with that final period of the sealing which began in July 2023, twenty-two years after 2001, is represented by verses thirteen to fifteen of Daniel chapter eleven, and by Christ’s visit to Caesarea Philippi in Matthew chapter sixteen.

Det budskab, som repræsenteres ved den basun, som vægterne blæser, er todelt. Det er Islams syvende basun og udfrielsens jubelbasun. Det er budskabet om foreningen af guddommelighed med menneskelighed, som fuldbyrdes ved inkarnationens mysterium, og som frembringer en karakter, beredt til Guds segl, hvilket er sabbatten. Budskabet, værket og de omstændigheder, der er forbundet med denne sidste periode af beseglingen, som begyndte i juli 2023, toogtyve år efter 2001, repræsenteres ved vers tretten til femten i Daniel kapitel elleve og ved Kristi besøg i Cæsarea Filippi i Matthæus kapitel seksten.

In the parable of the ten virgins all the virgins fell asleep during the tarrying time. Jesus told His disciples that Lazarus sleepeth.

I lignelsen om de ti jomfruer faldt alle jomfruerne i søvn under ventetiden. Jesus sagde til sine disciple, at Lazarus sover.

> These things said he: and after that he saith unto them, Our friend Lazarus sleepeth; but I go, that I may awake him out of sleep. Then said his disciples, Lord, if he sleep, he shall do well. Howbeit Jesus spake of his death: but they thought that he had spoken of taking of rest in sleep. Then said Jesus unto them plainly, Lazarus is dead. John 11:10–14.

> Dette sagde han; og derefter siger han til dem: Vor ven Lazarus sover; men jeg går hen for at vække ham af søvnen. Da sagde hans disciple: Herre, dersom han sover, bliver han rask. Men Jesus havde talt om hans død; de derimod mente, at han talte om den hvile, man har i søvnen. Da sagde Jesus da rent ud til dem: Lazarus er død. Johannes 11:10–14.

At the end of twenty-one days, Daniel saw the vision, and he was in a deep sleep.

Ved afslutningen af de enogtyve dage så Daniel synet, og han var i en dyb søvn.

> And I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore I was left alone, and saw this great vision, and there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength. Yet heard I the voice of his words: and when I heard the voice of his words, then was I in a deep sleep on my face, and my face toward the ground. Daniel 10:7–9.

> Og jeg, Daniel, alene så synet; thi de mænd, som var med mig, så ikke synet; men en stor rædsel faldt over dem, så at de flygtede bort og skjulte sig. Derfor blev jeg alene tilbage og så dette store syn, og der blev ingen kraft tilbage i mig; thi min livskraft vendtes i mig til forgængelighed, og jeg beholdt ingen styrke. Dog hørte jeg lyden af hans ord; og da jeg hørte lyden af hans ord, faldt jeg i dyb søvn med mit ansigt mod jorden, og mit ansigt vendt mod jorden. Daniel 10:7–9.

The two witnesses of Revelation chapter eleven, were dead in the street for three and a half days, and Ezekiel’s dead bones were in the valley. On July 18, 2020 the tarrying time of spiritual death and sleeping was brought upon the virgins of the movement of the third angel. Three years later the process of awakening and preparing God’s last-day people as His ensign and mighty army began. The angel that descended on July 18, 2020 unsealed a truth, as angels always do when they descend.

De to vidner i Åbenbaringen kapitel elleve lå døde på gaden i tre og en halv dag, og Ezekiels døde ben lå i dalen. Den 18. juli 2020 blev nøletiden med åndelig død og søvn bragt over jomfruerne i den tredje engels bevægelse. Tre år senere begyndte processen med at vække og berede Guds folk i de sidste dage som Hans banner og mægtige hær. Den engel, som steg ned den 18. juli 2020, åbnede en sandhed, således som engle altid gør, når de stiger ned.

The truth he unsealed was the experience of the tarrying time and first disappointment. God’s last-day people were then scattered, and when the process of awakening them arrived in history, they would be required to recognize and acknowledge that they had been scattered and that they were in the tarrying time. There was then sent many angels, or many messages to strengthen the message of the tarrying time.

Den sandhed, han åbnede, var erfaringen i forhalingstiden og den første skuffelse. Guds sidste-dages folk var da spredt, og da processen med at vække dem kom i historien, ville det blive krævet af dem, at de erkendte og anerkendte, at de havde været spredt, og at de befandt sig i forhalingstiden. Der blev da sendt mange engle, eller mange budskaber, for at styrke budskabet om forhalingstiden.

> “Near the close of the second angel’s message, I saw a great light from heaven shining upon the people of God. The rays of this light seemed bright as the sun. And I heard the voices of angels crying, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him!’

> „Nær afslutningen af den anden engels budskab så jeg et stort lys fra himlen skinne over Guds folk. Strålerne fra dette lys syntes klare som solen. Og jeg hørte englenes røster råbe: ‘Se, Brudgommen kommer; gå ud for at møde Ham!’“

> “This was the midnight cry, which was to give power to the second angel’s message. Angels were sent from heaven to arouse the discouraged saints and prepare them for the great work before them. The most talented men were not the first to receive this message. Angels were sent to the humble, devoted ones, and constrained them to raise the cry, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him!’ Those entrusted with the cry made haste, and in the power of the Holy Spirit sounded the message, and aroused their discouraged brethren. This work did not stand in the wisdom and learning of men, but in the power of God, and His saints who heard the cry could not resist it. The most spiritual received this message first, and those who had formerly led in the work were the last to receive and help swell the cry, “Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him!’

> "Dette var midnatsråbet, som skulle give kraft til den anden engels budskab. Engle blev sendt fra Himlen for at vække de modløse hellige og berede dem til det store værk, der lå foran dem. De mest begavede mænd var ikke de første til at modtage dette budskab. Engle blev sendt til de ydmyge, hengivne, og tilskyndede dem til at opløfte råbet: 'Se, Brudgommen kommer; gå ud for at møde Ham!' De, som var betroet dette råb, skyndte sig og forkyndte i Helligåndens kraft budskabet og vækkede deres modløse brødre. Dette værk beroede ikke på menneskers visdom og lærdom, men på Guds kraft, og Hans hellige, som hørte råbet, kunne ikke modstå det. De mest åndelige modtog dette budskab først, og de, som tidligere havde ført an i værket, var de sidste til at modtage det og hjælpe med at forstærke råbet: 'Se, Brudgommen kommer; gå ud for at møde Ham!'"

> “In every part of the land, light was given upon the second angel’s message, and the cry melted the hearts of thousands. It went from city to city, and from village to village, until the waiting people of God were fully aroused. In many churches the message was not permitted to be given, and a large company who had the living testimony left these fallen churches. A mighty work was accomplished by the midnight cry. The message was heart-searching, leading the believers to seek a living experience for themselves. They knew that they could not lean upon one another.” Early Writings, 238.

> »I alle dele af landet blev der givet lys over den anden engels budskab, og råbet smeltede tusinders hjerter. Det gik fra by til by og fra landsby til landsby, indtil Guds ventende folk var fuldt vækket. I mange menigheder blev budskabet ikke tilladt forkyndt, og en stor skare, som havde det levende vidnesbyrd, forlod disse faldne menigheder. Et mægtigt værk blev udført ved midnatsråbet. Budskabet ransagede hjertet og ledte de troende til at søge en levende erfaring for sig selv. De vidste, at de ikke kunne støtte sig til hinanden.« Early Writings, 238.

The arrival of the message of the Midnight Cry in the parable identifies when the two classes of virgins’ manifest whether they have oil. The wise have oil, the foolish do not. The parable was fulfilled by the work of Samuel Snow in the Millerite history, and in that work the message Snow presented was developed as represented by his articles in the Millerite publications of that time period. Then when he arrived at the Exeter camp meeting, which was from August 12th to the 17th, 1844, a period is also represented that ultimately led to those at the meeting leaving the meeting and proclaiming the message.

Ankomsten af Midnatsråbets budskab i lignelsen identificerer, hvornår de to klasser af jomfruer åbenbarer, om de har olie. De vise har olie, de tåbelige har ingen. Lignelsen blev opfyldt ved Samuel Snows arbejde i milleritternes historie, og i dette arbejde blev det budskab, Snow fremlagde, udviklet, sådan som det fremstilles i hans artikler i milleritternes publikationer fra den tidsperiode. Da han så ankom til lejrmødet i Exeter, som fandt sted fra den 12. til den 17. august 1844, fremstilles der også en periode, som til sidst førte til, at de, der var ved mødet, forlod mødet og forkyndte budskabet.

There is a “point in time” when the message of the Midnight Cry is fully established, and at that point, based upon the parable, probation closes upon the virgins. That “point in time” is preceded by “a period” when the message is being developed. Since July, 2023 the message of the Midnight Cry has been developing, and unlike the Millerite fulfillment, the message has been transmitted across the world in advance of the “close of probation”. When probation closed at the end of the Exeter meeting the message then went to “every part of the land,” and “light was given upon the second angel’s message, and the cry melted the hearts of thousands. It went from city to city, and from village to village, until the waiting people of God were fully aroused.”

Der er et „tidspunkt“, hvor Midnatsråbets budskab er fuldt etableret, og på dette tidspunkt lukkes nådetiden for jomfruerne, på grundlag af lignelsen. Dette „tidspunkt“ forudgås af „en periode“, hvor budskabet er under udvikling. Siden juli 2023 har Midnatsråbets budskab været under udvikling, og i modsætning til den milleritiske opfyldelse er budskabet blevet viderebragt over hele verden forud for „nådetidens afslutning“. Da nådetiden lukkede ved afslutningen af mødet i Exeter, gik budskabet derpå til „hver del af landet“, og „lys blev givet over den anden engels budskab, og råbet smeltede tusinders hjerter. Det gik fra by til by og fra landsby til landsby, indtil Guds ventende folk blev fuldt vækket.“

In our current history the message that began to be published in July of 2023 is now in one hundred and twenty countries around the world, and the articles that represent the development of the message of the Midnight Cry are available in over sixty languages, and the articles can either be read or listened to.

I vor nuværende historie er det budskab, som begyndte at blive offentliggjort i juli 2023, nu udbredt i hundrede og tyve lande verden over, og de artikler, som repræsenterer udviklingen af Midnatsråbets budskab, er tilgængelige på over tres sprog, og artiklerne kan enten læses eller lyttes til.

> The Revelation of Jesus Christ, which God gave unto him, to show unto his servants things which must shortly come to pass; and he sent and signified it by his angel unto his servant John: Who bare record of the word of God, and of the testimony of Jesus Christ, and of all things that he saw. Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:1–3.

> Jesu Kristi åbenbaring, som Gud gav ham for at vise sine tjenere, hvad der snart skal ske; og han sendte den og kundgjorde den ved sin engel for sin tjener Johannes, som vidnede om Guds ord og om Jesu Kristi vidnesbyrd og om alt det, han så. Salig er den, som oplæser, og de, som hører denne profetis ord og holder fast ved det, som er skrevet i den; thi tiden er nær. Åbenbaringen 1,1–3.

The light of this message as represented with the articles has been accomplished in roughly six months by two persons.

Lyset i dette budskab, sådan som det er fremstillet i artiklerne, er blevet tilvejebragt på omtrent seks måneder af to personer.

> “Unless those who can help in — are aroused to a sense of their duty, they will not recognize the work of God when the loud cry of the third angel shall be heard. When light goes forth to lighten the earth, instead of coming up to the help of the Lord, they will want to bind about His work to meet their narrow ideas. Let me tell you that the Lord will work in this last work in a manner very much out of the common order of things, and in a way that will be contrary to any human planning. There will be those among us who will always want to control the work of God, to dictate even what movements shall be made when the work goes forward under the direction of the angel who joins the third angel in the message to be given to the world. God will use ways and means by which it will be seen that He is taking the reins in His own hands. The workers will be surprised by the simple means that He will use to bring about and perfect His work of righteousness.” Testimonies to Ministers, 300.

> „Medmindre de, som kan hjælpe i —, vækkes til en erkendelse af deres pligt, vil de ikke genkende Guds værk, når den tredje engels høje råb skal høres. Når lyset går ud for at oplyse jorden, vil de, i stedet for at komme Herren til hjælp, ønske at binde hans værk til for at få det til at stemme med deres snævre forestillinger. Lad mig sige jer, at Herren vil udføre dette sidste værk på en måde, der ligger meget uden for tingenes sædvanlige orden, og på en måde, der vil være i modstrid med enhver menneskelig planlægning. Der vil blandt os være dem, som altid vil ønske at kontrollere Guds værk, at foreskrive selv hvilke bevægelser der skal foretages, når værket går fremad under ledelse af den engel, som slutter sig til den tredje engel i det budskab, der skal gives til verden. Gud vil benytte veje og midler, hvorved det vil blive tydeligt, at han tager tømmerne i sine egne hænder. Arbejderne vil blive overraskede over de enkle midler, som han vil bruge til at gennemføre og fuldkommengøre sit retfærdighedsværk.“ Testimonies to Ministers, 300.

The Lion of the tribe of Judah has now brought His last-day people to verses thirteen through fifteen of Daniel eleven, opening the history represented by the history of 200 BC to 63 BC, and also Matthew chapter sixteen, and the history of Christ’s visit to Caesarea Philippi. Both the predictions and the history of their fulfillments align with the portion of the book of Daniel that was sealed until the last days. The books of Daniel and Revelation are one book, so in the last days, just before probation closes, the Revelation of Jesus Christ is unsealed, and that Revelation includes the portion of Daniel that relates to the last days. The time is at hand for the conclusion of the Exeter camp meeting.

Løven af Judas stamme har nu ført sit folk i de sidste dage til vers tretten til femten i Daniel elleve og åbnet den historie, der er fremstillet ved historien fra 200 f.Kr. til 63 f.Kr., såvel som Matthæus kapitel seksten og historien om Kristi besøg i Cæsarea Filippi. Både forudsigelserne og historien om deres opfyldelse stemmer overens med den del af Daniels Bog, som var beseglet indtil de sidste dage. Daniels Bog og Johannes’ Åbenbaring er én bog, så i de sidste dage, lige før nådetiden afsluttes, bliver Jesu Kristi Åbenbaring afsejlet, og denne Åbenbaring omfatter den del af Daniel, der vedrører de sidste dage. Tiden er nær for afslutningen af Exeter-lejrmødet.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> Og han siger til mig: Forsegl ikke profetiens ord i denne bog; for tiden er nær. Den, som gør uret, lad ham stadig gøre uret; og den, som er uren, lad ham stadig være uren; og den, som er retfærdig, lad ham stadig øve retfærdighed; og den, som er hellig, lad ham stadig være hellig. Åbenbaringen 22:10, 11.

We will continue this study in the next article.

Vi vil fortsætte dette studium i den næste artikel.

> Behold, the days come, saith the Lord God, that I will send a famine in the land, not a famine of bread, nor a thirst for water, but of hearing the words of the Lord: And they shall wander from sea to sea, and from the north even to the east, they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it. In that day shall the fair virgins and young men faint for thirst. They that swear by the sin of Samaria, and say, Thy god, O Dan, liveth; and, The manner of Beersheba liveth; even they shall fall, and never rise up again. Amos 8:11–14.

> Se, dage skal komme, siger den Herre Gud, da jeg vil sende hungersnød over landet, ikke hungersnød efter brød eller tørst efter vand, men efter at høre Herrens ord. Og de skal flakke om fra hav til hav, og fra nord helt til øst; de skal fare hid og did for at søge Herrens ord, men ikke finde det. På den dag skal de skønne jomfruer og de unge mænd segne af tørst. De, som sværger ved Samarias synd og siger: Så sandt din gud, Dan, lever; og: Så sandt Beershebas gudsdyrkelse lever — ja, de skal falde og aldrig rejse sig igen. Amos 8:11–14.

Back to Articles