Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Seven

Daniels Bog - Nummer hundrede og syv

The Prophetic Narrative: From Jeroboam to Josiah and the Restoration of the Old Paths

Den profetiske fortælling: Fra Jeroboam til Josija og genoprettelsen af de gamle stier

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In 1844, the Protestants of the United States withdrew from the Millerite movement and took their prophetic position as a daughter of Babylon, as typified by Jeroboam instituting a counterfeit system of worship when his ten northern tribes separated from the southern kingdom of Judah. Jeroboam’s two golden calves, one in the city of Bethel (meaning “the house of God”/Church), and the other in Dan (meaning judgment/State) typified the false system of Church and State that typifies the United States. All the elements of Jeroboam’s counterfeit system of church and state were patterned after the very same structure set forth in the rebellion of Aaron. Thus, Jeroboam’s counterfeit system of worship was an image of Aaron’s counterfeit system of worship.

I 1844 trak De Forenede Staters protestanter sig tilbage fra milleritbevægelsen og indtog deres profetiske stilling som en datter af Babylon, sådan som det blev forbilledliggjort ved, at Jeroboam indførte et forfalsket tilbedelsessystem, da hans ti nordlige stammer skilte sig fra Judas sydlige rige. Jeroboams to guldkalve, den ene i byen Betel (der betyder „Guds hus“/Kirke) og den anden i Dan (der betyder dom/Stat), var et forbillede på det falske system af Kirke og Stat, som er et forbillede på De Forenede Stater. Alle elementerne i Jeroboams forfalskede kirke-statssystem var udformet efter netop den samme struktur, som blev fremstillet i Arons oprør. Således var Jeroboams forfalskede tilbedelsessystem et billede på Arons forfalskede tilbedelsessystem.

Jeroboam’s counterfeit system represented the system of worship that Protestantism upheld when it separated from the movement of the first angel and became a daughter, or an image of the Roman beast of the papacy. At the very institution of Jeroboam’s counterfeit system, a prophet from Judah confronted his altar and false system of worship. In 1844, at the very outset of the role of apostate Protestantism instituting a system of worship represented as the daughter of Rome, the Millerites, by faith, entered the Most Holy Place of the heavenly sanctuary and recognized the Sabbath, and thus represented a prophetic rebuke to the daughters of Rome, who chose to continue observing the mark of Rome’s authority—Sunday worship.

Jeroboams forfalskede system repræsenterede det gudsdyrkelsessystem, som protestantismen opretholdt, da den skilte sig fra den første engels bevægelse og blev en datter, eller et billede af det romerske dyr, pavedømmet. Ved selve indstiftelsen af Jeroboams forfalskede system trådte en profet fra Juda frem imod hans alter og falske gudsdyrkelsessystem. I 1844, ved selve begyndelsen af den rolle, som det frafaldne protestantisme indtog ved at indstifte et gudsdyrkelsessystem fremstillet som Roms datter, gik milleritterne ved tro ind i det himmelske helligdoms allerhelligste og erkendte sabbatten, og udgjorde således en profetisk irettesættelse af Roms døtre, som valgte fortsat at overholde tegnet på Roms myndighed — søndagsgudsdyrkelse.

The prophet of Judah that confronted Jeroboam, there and then set forth a prophecy.

Judas profet, som trådte frem imod Jeroboam, fremsatte dér og da en profeti.

> And he cried against the altar in the word of the Lord, and said, O altar, altar, thus saith the Lord; Behold, a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee. And he gave a sign the same day, saying, This is the sign which the Lord hath spoken; Behold, the altar shall be rent, and the ashes that are upon it shall be poured out. 1 Kings 13:2, 3.

> Og han råbte imod alteret ved Herrens ord og sagde: O alter, alter! Så siger Herren: Se, der skal fødes en søn til Davids hus, Josija er hans navn; og på dig skal han ofre præsterne fra offerhøjene, dem som brænder røgelse på dig, og menneskeknogler skal brændes på dig. Og han gav samme dag et tegn og sagde: Dette er det tegn, som Herren har talt: Se, alteret skal sprænges, og asken, som er på det, skal udøses. 1 Kong. 13,2-3.

The prophecy included the doubling of the word “altar.” A doubling of a word or phrase in prophecy represents a symbol of the second angel’s message, thus identifying the year 1844, when the second angel arrived and Protestantism fell, becoming a daughter of Babylon. At the same time the prophet provided a sign, just as the Millerites in 1844, recognized the sign of the Sabbath. As Jeroboam threatened the prophet in the following verses, his hand was paralyzed, thus referencing the mark of Babylon that is forced upon either the forehead or the hand, and which when received spiritually cripples a person for eternity.

Profetien indeholdt fordoblingen af ordet „alter“. En fordobling af et ord eller et udtryk i profetien repræsenterer et symbol på den anden engels budskab og identificerer således året 1844, da den anden engel ankom, og protestantismen faldt og blev en datter af Babylon. Samtidig gav profeten et tegn, ligesom milleritterne i 1844 genkendte sabbattens tegn. Da Jeroboam truede profeten i de følgende vers, blev hans hånd lammet; derved henvises der til Babylons mærke, som påtvinges enten panden eller hånden, og som, når det modtages åndeligt, gør et menneske åndeligt vanført for evigheden.

For the purposes of this study, we are considering the prediction the prophet set forth identifying that “a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee.” Josiah means “the foundation of God”, and represents the foundations of Adventism that were built in the very history typified by Jeroboam’s inauguration of his false system of worship. Upon the false system of worship instituted by Jeroboam, Josiah would punish the priests who led out in the counterfeit worship.

For denne undersøgelses formål behandler vi den forudsigelse, som profeten fremsatte, idet han identificerede, at „et barn skal fødes Davids hus, Josija ved navn; og på dig skal han ofre højdernes præster, som brænder røgelse på dig, og menneskeknogler skal brændes på dig.“ Josija betyder „Guds grundvold“ og repræsenterer Adventismens grundvolde, som blev bygget i selve den historie, der er forbilledliggjort ved Jeroboams indvielse af sit falske gudsdyrkelsessystem. Over det falske gudsdyrkelsessystem, som Jeroboam indførte, skulle Josija straffe de præster, som gik i spidsen for den forfalskede tilbedelse.

The prophet disobeyed the Lord’s command not to return the way he had come to Jeroboam’s inauguration, and not to eat or drink in Bethel. When he ate the food of the lying prophet of Bethel he was set forth as a symbol of the death that would be brought upon those who after 1844, would choose to return to and eat the doctrines and false prophetic methodologies of apostate Protestantism, as represented by the rebellion of 1863. The deathbed of those who rebelled in 1863, would be the same deathbed as the lying prophet of Bethel. The deathbed for apostate Protestantism was the history of August 11, 1840 through to 1844, when they; the former chosen people of God were passed by, and became the daughters of Rome. Laodicean Adventism’s deathbed will also be between the date when the mighty angel descended on September 11, 2001, as it had done in 1840, and the hour of the great earthquake, representing the soon coming Sunday law.

Profeten adlød ikke Herrens befaling om ikke at vende tilbage ad den vej, han var kommet, til Jeroboams indvielse, og om ikke at spise eller drikke i Betel. Da han spiste den løgnagtige profet i Betels mad, blev han fremstillet som et symbol på den død, der ville komme over dem, som efter 1844 ville vælge at vende tilbage til og spise af det frafaldne protestantismes læresætninger og falske profetiske metoder, som repræsenteret ved oprøret i 1863. Dødslejet for dem, der gjorde oprør i 1863, ville være det samme dødsleje som den løgnagtige profet i Betels. Dødslejet for den frafaldne protestantisme var historien fra 11. august 1840 frem til 1844, da de, Guds tidligere udvalgte folk, blev forbigået og blev Roms døtre. Det laodikeiske adventismes dødsleje vil ligeledes være mellem den dato, da den mægtige engel steg ned den 11. september 2001, sådan som det var sket i 1840, og timen for det store jordskælv, der repræsenterer den snart kommende søndagslov.

On September 11, 2001, the sealing of the one hundred and forty-four thousand began and the angel began to move through Jerusalem placing a mark on the forehead of those who sigh and cry for the abominations done in the land (the United States), and the church (Laodicean Adventism). On September 11, 2001, the sins of the fathers represented by the four abominations of Ezekiel, became present testing truths in the sealing process that then began.

Den 11. september 2001 begyndte beseglingen af de hundrede og fireogfyrre tusinde, og englen begyndte at bevæge sig gennem Jerusalem og sætte et mærke på panden af dem, som sukker og klager over de vederstyggeligheder, der begås i landet (De Forenede Stater) og i menigheden (laodikeisk adventisme). Den 11. september 2001 blev fædrenes synder, repræsenteret ved Ezekiels fire vederstyggeligheder, til nærværende prøvende sandheder i den beseglingsproces, som da begyndte.

The test of 1863, involved the foundations of the Millerite movement as represented by the “seven times,” of Leviticus twenty-six that had been rejected in 1863. The test involved a willingness or unwillingness to return to Jeremiah’s old paths in order to find the rest of the latter rain. The test of 1888, was the message to the Laodicean church as brought by Elders Jones and Waggoner, which was also the message of justification by faith.

Prøven i 1863 berørte grundvoldene for den milleritiske bevægelse, som de var repræsenteret ved de „syv tider“ i Tredje Mosebog seksogtyve, der var blevet forkastet i 1863. Prøven indebar en villighed eller uvillighed til at vende tilbage til Jeremias gamle stier for at finde hvilen i den sene regn. Prøven i 1888 var budskabet til den laodikæiske menighed, således som det blev fremført af ældsterne Jones og Waggoner, hvilket også var budskabet om retfærdiggørelse ved tro.

In 1856, the message to Laodicea first arrived in the movement of the Millerites, and it arrived with the increased light of the “seven times,” but both the experience represented by the remedies in the message to Laodicea, and the message of prophetic history were rejected in 1863. The experience was represented by the vision (mareh) of “the appearance”, and the vision of the (chazon) “prophetic history” that were both rejected. Both of those visions had found their fulfillment on October 22, 1844, and nineteen years later they were both rejected, for Jesus always identifies the end with the beginning.

I 1856 nåede budskabet til Laodikea først frem til milleritbevægelsen, og det nåede frem sammen med det forøgede lys om de „syv tider“, men både den erfaring, som er fremstillet ved lægemidlerne i budskabet til Laodikea, og budskabet i den profetiske historie blev forkastet i 1863. Erfaringen blev fremstillet ved synet (mareh) af „tilsynekomsten“, og synet (chazon) af den „profetiske historie“, som begge blev forkastet. Begge disse syner havde fundet deres opfyldelse den 22. oktober 1844, og nitten år senere blev de begge forkastet, for Jesus identificerer altid enden med begyndelsen.

On September 11, 2001, the test of the rebellions of 1863 and 1888, became again testing truth, for they were both connected to the old paths of Jeremiah. On that date the latter rain message arrived, and the test of 1919, also arrived, for in 1919, the false gospel of a Christ who is void of any prophetic relevance was set forth as a counterfeit “peace and safety” message. When the mighty angel of Revelation chapter eighteen descended on September 11, 2001, verses one through three were fulfilled, and verses one through three represent the message of the “first voice”.

Den 11. september 2001 blev prøven fra oprørene i 1863 og 1888 igen en prøvende sandhed, for de var begge forbundet med Jeremias’ gamle stier. På den dato ankom budskabet om sildigregnen, og prøven fra 1919 ankom også, for i 1919 blev det falske evangelium om en Kristus, som er blottet for enhver profetisk relevans, fremsat som et forfalsket budskab om „fred og tryghed“. Da den mægtige engel i Åbenbaringen kapitel atten steg ned den 11. september 2001, blev versene et til tre opfyldt, og versene et til tre repræsenterer budskabet fra „den første røst“.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> ”Hvorfra kommer det ord, som jeg angiveligt har udtalt, at New York skal skylles bort af en flodbølge? Dette har jeg aldrig sagt. Jeg har sagt, idet jeg så de store bygninger rejse sig der, etage efter etage: ’Hvilke frygtelige scener vil ikke finde sted, når Herren rejser sig for at ryste jorden med vældig kraft! Da vil ordene i Åbenbaringen 18,1–3 blive opfyldt.’ Hele det attende kapitel i Åbenbaringen er en advarsel om det, der kommer over jorden. Men jeg har ikke fået noget særligt lys med hensyn til, hvad der skal komme over New York, kun at jeg ved, at de store bygninger dér en dag vil blive styrtet omkuld ved Guds magts vending og omvæltning. Ud fra det lys, der er blevet givet mig, ved jeg, at ødelæggelse er i verden. Ét ord fra Herren, én berøring af hans mægtige kraft, og disse vældige bygningsværker vil falde. Der vil finde scener sted, hvis rædsel vi ikke kan forestille os.” Review and Herald, 5. juli 1906.

With the arrival of the angel of Revelation eighteen, the latter rain began to sprinkle, and the “prophetic debate” represented in Habakkuk chapter two, began. The debate was over two methodologies for understanding Bible prophecy, and a false and a true latter rain message. The debate ends when the “second voice” of Revelation eighteen arrives and identifies the beginning of God’s executive judgment upon modern Babylon, and calls God’s other flock out of Babylon. The arrival of the second voice marks the end of the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which is represented by the fourth abomination, that in turn represents the fourth and final generation of Laodicean Adventism as bowing down to the sun, at the soon-coming Sunday law.

Med ankomsten af engelen i Åbenbaringen atten begyndte sildigregnen at falde, og den »profetiske debat«, som er fremstillet i Habakkuks bog kapitel to, tog sin begyndelse. Debatten drejede sig om to metoder til at forstå Bibelens profetier samt om et falskt og et sandt sildigregnsbudskab. Debatten ender, når den »anden røst« i Åbenbaringen atten ankommer og tilkendegiver begyndelsen på Guds udøvende dom over det moderne Babylon og kalder Guds andre hjord ud af Babylon. Ankomsten af den anden røst markerer afslutningen på historien om beseglingen af de hundrede og fireogfyrre tusind, som er fremstillet ved den fjerde vederstyggelighed, der igen repræsenterer den fjerde og sidste generation af laodikeisk adventisme som bøjende sig for solen ved den snart kommende søndagslov.

The deathbed of apostate Protestantism, between the descent of the angel and the closed door of 1844, typified the deathbed of Laodicean Adventism between the descent of the angel and the closed door of the soon-coming Sunday law. The prophet from Judah was buried in the same grave as the lying prophet of Bethel, and when king Josiah initiated his reform, he stood before that very grave. The reformation of king Josiah, whose name represents “the foundations of God”, began when God began to lead His last day people back to the foundations on September 11, 2001. His reform had begun when the work of restoring the temple was taken up.

Dødslejet for det frafaldne protestantisme, mellem englens nedstigning og den lukkede dør i 1844, var et forbillede på dødslejet for det laodikeiske adventisme mellem englens nedstigning og den lukkede dør ved den snart kommende søndagslov. Profeten fra Juda blev begravet i den samme grav som den løgnagtige profet fra Betel, og da kong Josija indledte sin reform, stod han foran netop den grav. Reformationen under kong Josija, hvis navn repræsenterer „Guds grundvolde“, begyndte, da Gud begyndte at lede sit folk i de sidste dage tilbage til grundvoldene den 11. september 2001. Hans reform var begyndt, da arbejdet med at genoprette templet blev taget op.

> And it came to pass in the eighteenth year of king Josiah, that the king sent Shaphan the son of Azaliah, the son of Meshullam, the scribe, to the house of the Lord, saying, Go up to Hilkiah the high priest, that he may sum the silver which is brought into the house of the Lord, which the keepers of the door have gathered of the people: And let them deliver it into the hand of the doers of the work, that have the oversight of the house of the Lord: and let them give it to the doers of the work which is in the house of the Lord, to repair the breaches of the house, Unto carpenters, and builders, and masons, and to buy timber and hewn stone to repair the house. Howbeit there was no reckoning made with them of the money that was delivered into their hand, because they dealt faithfully. And Hilkiah the high priest said unto Shaphan the scribe, I have found the book of the law in the house of the Lord. And Hilkiah gave the book to Shaphan, and he read it. And Shaphan the scribe came to the king, and brought the king word again, and said, Thy servants have gathered the money that was found in the house, and have delivered it into the hand of them that do the work, that have the oversight of the house of the Lord. And Shaphan the scribe showed the king, saying, Hilkiah the priest hath delivered me a book. And Shaphan read it before the king. And it came to pass, when the king had heard the words of the book of the law, that he rent his clothes. And the king commanded Hilkiah the priest, and Ahikam the son of Shaphan, and Achbor the son of Michaiah, and Shaphan the scribe, and Asahiah a servant of the king’s, saying, Go ye, inquire of the Lord for me, and for the people, and for all Judah, concerning the words of this book that is found: for great is the wrath of the Lord that is kindled against us, because our fathers have not hearkened unto the words of this book, to do according unto all that which is written concerning us. 2 Kings 22:3–13.

> Og det skete i kong Josijas attende regeringsår, at kongen sendte Shafan, Azaljas søn, Meshullams søn, skriveren, til Herrens hus og sagde: Gå op til ypperstepræsten Hilkija, for at han kan opgøre det sølv, som er bragt ind i Herrens hus, og som dørvogterne har indsamlet fra folket. Og lad dem overgive det i hænderne på dem, der udfører arbejdet, dem, der har tilsyn med Herrens hus; og lad dem give det til dem, der udfører arbejdet i Herrens hus, for at udbedre skaderne på huset, til tømrerne og bygmesterne og stenhuggerne, og til at købe tømmer og tilhuggede sten til at istandsætte huset. Dog blev der ikke krævet regnskab af dem for de penge, som blev overgivet i deres hånd, fordi de handlede trofast. Og ypperstepræsten Hilkija sagde til skriveren Shafan: Jeg har fundet lovbogen i Herrens hus. Og Hilkija gav bogen til Shafan, og han læste den. Og skriveren Shafan kom til kongen og aflagde kongen beretning og sagde: Dine tjenere har samlet de penge, som fandtes i huset, og har overgivet dem i hænderne på dem, der udfører arbejdet, dem, der har tilsyn med Herrens hus. Og skriveren Shafan meddelte kongen og sagde: Præsten Hilkija har givet mig en bog. Og Shafan læste den op for kongen. Og det skete, da kongen havde hørt ordene i lovbogen, at han sønderrev sine klæder. Og kongen bød præsten Hilkija og Ahikam, Shafans søn, og Akbor, Mikajas søn, og skriveren Shafan og Asaja, en af kongens tjenere, og sagde: Gå hen og spørg Herren for mig og for folket og for hele Juda om ordene i denne bog, som er fundet; for stor er Herrens vrede, som er optændt imod os, fordi vore fædre ikke har adlydt ordene i denne bog, så de handlede efter alt det, som er skrevet om os. 2 Kongebog 22:3–13.

The prediction that a child would be born named Josiah, identifies September 11, 2001, when the mighty angel descended and led His last-day people back to the old paths. That descent had been typified by the descent of the same angel on August 11, 1840. Both descents marked a fulfillment of a prophecy of Islam. The historical figure whose name is associated with identifying in advance, and publishing the advance prediction of the fulfillment of the time prophecy of Islam found in Revelation chapter nine verse fifteen, was Josiah.

Forudsigelsen om, at et barn skulle fødes med navnet Josija, identificerer den 11. september 2001, da den mægtige engel steg ned og ledte sit folk i de sidste dage tilbage til de gamle stier. Denne nedstigning var blevet forbilledligt fremstillet ved den samme engels nedstigning den 11. august 1840. Begge nedstigninger markerede en opfyldelse af en profeti om islam. Den historiske skikkelse, hvis navn er forbundet med på forhånd at identificere og offentliggøre den forudgående forudsigelse om opfyldelsen af islams tidsprofeti, som findes i Johannes’ Åbenbaring kapitel ni vers femten, var Josija.

In both descents of the angel of Revelation chapter ten or eighteen, the name “Josiah” is marked. Josiah Litch presented the message of Islam that was fulfilled on August 11, 1840, and on September 11, 2001 the prophecy of the birth of a child named Josiah, that had been set forth by the disobedient prophet in the history of Jeroboam, was fulfilled in Laodicean Adventism as the angel led His last-day people back to the foundational history where the confrontation of the disobedient prophet and Jeroboam had met its fulfillment. The biblical testimony identified a prediction of a Josiah to come, and when the history typified by the disobedient prophet was repeated in 1844, his prediction of the name was once again placed into the prophetic narrative.

I begge englens nedstigninger i Åbenbaringens kapitel ti eller atten er navnet „Josija“ markeret. Josiah Litch frembar budskabet om islam, som blev opfyldt den 11. august 1840, og den 11. september 2001 blev profetien om fødslen af et barn ved navn Josija, som var blevet fremsat af den ulydige profet i Jeroboams historie, opfyldt i laodikeisk adventisme, idet englen ledte sit sidste-dages folk tilbage til den grundlæggende historie, hvor konfrontationen mellem den ulydige profet og Jeroboam havde mødt sin opfyldelse. Det bibelske vidnesbyrd identificerede en forudsigelse om en kommende Josija, og da den historie, som den ulydige profet var et forbillede på, blev gentaget i 1844, blev hans forudsigelse af navnet atter indsat i den profetiske fortælling.

On September 11, 2001, the Lion of the tribe of Judah led His last-day people back to Jeremiah’s old paths, which represented the forty-six years in which the Messenger of the Covenant had erected a temple to suddenly come to on October 22, 1844. Josiah had discovered the curse of Moses as he initiated the work of repairing the temple. The work of the one hundred and forty-four thousand is represented by Isaiah as a work of restoration.

Den 11. september 2001 førte Løven af Judas stamme sit sidste-dages-folk tilbage til Jeremias’ gamle stier, som repræsenterede de seksogfyrre år, hvori Pagtens Engel havde opført et tempel, som Han pludseligt skulle komme til den 22. oktober 1844. Josias havde opdaget Moses’ forbandelse, da han indledte arbejdet med at istandsætte templet. De et hundrede og fireogfyrre tusindes værk fremstilles af Esajas som et genoprettelsens værk.

> And they shall build the old wastes, they shall raise up the former desolations, and they shall repair the waste cities, the desolations of many generations. Isaiah 61:4.

> Og de skal opbygge de gamle ruiner, de skal genrejse de tidligere ødelæggelser, og de skal istandsætte de øde byer, de ødelæggelser, som har varet gennem mange slægtled. Esajas 61:4.

The work of Josiah in repairing and restoring the temple, is the work Isaiah identifies is accomplished by God’s last-day people, for all the prophets speak more of the last days than the days in which they lived. That work was also typified by those who came out of Babylon in the time of Ezra.

Josias værk med at udbedre og genoprette templet er det værk, som Esajas identificerer som udført af Guds folk i de sidste dage, for alle profeterne taler mere om de sidste dage end om de dage, hvori de levede. Dette værk blev også forbilledligt fremstillet ved dem, som drog ud af Babylon på Ezras tid.

> For we were bondmen; yet our God hath not forsaken us in our bondage, but hath extended mercy unto us in the sight of the kings of Persia, to give us a reviving, to set up the house of our God, and to repair the desolations thereof, and to give us a wall in Judah and in Jerusalem. Ezra 9:9.

> For vi var trælle; men vor Gud har ikke forladt os i vor trældom, men har vist os miskundhed for Persiens kongers øjne, for at give os nyt liv, for at oprejse vor Guds hus og istandsætte dets ødelæggelser og for at give os en mur i Juda og i Jerusalem. Ezra 9:9.

The work carried on by Ezra was accomplished when they had come out of Babylon, and it represents the work of temple restoration Josiah was doing, the work identified by Isaiah of God’s last-day people, and it began on September 11, 2001. In the Revelation John also identifies that work.

Det værk, som blev udført af Ezra, blev fuldbyrdet, da de var kommet ud af Babylon, og det repræsenterer det tempelgenoprettelsesværk, som Josija udførte, det værk, som af Esajas identificeres som Guds folk i de sidste dages værk, og det begyndte den 11. september 2001. I Åbenbaringen identificerer Johannes også dette værk.

> And the voice which I heard from heaven spake unto me again, and said, Go and take the little book which is open in the hand of the angel which standeth upon the sea and upon the earth. And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. And he said unto me, Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings. And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 10:8–11:3.

> Og den røst, som jeg havde hørt fra himlen, talte atter til mig og sagde: Gå hen og tag den lille bog, som er åben i hånden på engelen, der står på havet og på jorden. Og jeg gik hen til engelen og sagde til ham: Giv mig den lille bog. Og han sagde til mig: Tag den og æd den; og den skal gøre din bug bitter, men i din mund skal den være sød som honning. Og jeg tog den lille bog af engelens hånd og åd den; og i min mund var den sød som honning; og så snart jeg havde ædt den, blev min bug bitter. Og han sagde til mig: Du skal atter profetere for mange folk og nationer og tungemål og konger. Og der blev givet mig et rør, som lignede en stav; og engelen stod der og sagde: Rejs dig og mål Guds tempel og alteret og dem, som tilbeder deri. Men forgården uden for templet skal du lade ude og ikke måle den; thi den er givet til hedningerne, og den hellige stad skal de nedtræde i toogfyrretyve måneder. Og jeg vil give mine to vidner magt, og de skal profetere i tusind to hundrede og tresindstyve dage, klædt i sæk. Åbenbaringen 10:8–11:3.

In this passage John represents the Millerites who had eaten the message that was in the angel’s hand when He descended on August 11, 1840, but who had also suffered the bitter disappointment of October 22, 1844. Standing at the bitter disappointment of 1844, John was told that he, as a symbol of God’s last-day people, must repeat the experience represented by 1840 to 1844, thus pointing forward to September 11, 2001, and unto the soon coming Sunday law. He was told “Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings,” representing the whole world being lightened when the angel descends in Revelation eighteen, when the history of Revelation chapter ten is repeated—“line upon line.”

I dette afsnit repræsenterer Johannes milleritterne, som havde spist det budskab, der var i englens hånd, da Han steg ned den 11. august 1840, men som også havde lidt den bitre skuffelse den 22. oktober 1844. Stående ved den bitre skuffelse i 1844 fik Johannes at vide, at han, som et symbol på Guds folk i de sidste dage, måtte gentage den erfaring, der blev fremstillet ved 1840 til 1844, og således pege frem mod den 11. september 2001 og frem til den snart kommende søndagslov. Han fik at vide: „Du må atter profetere for mange folk og nationer og tungemål og konger“, hvilket repræsenterer, at hele verden bliver oplyst, når englen stiger ned i Åbenbaringen atten, når historien i Åbenbaringen kapitel ti gentages — „linje på linje.“

In connection with identifying the history that would be repeated when God’s last day people prophesied again, John was told to “rise and measure” the temple of God. His “measuring” was specifically identified, for he had been placed in the year of 1844, where his stomach was made bitter by the disappointment of October, 22. He was told to measure the temple, but to leave off the courtyard, which he was informed represented the time of the Gentiles, when they would trample down the courtyard for twelve hundred and sixty years. The twelve hundred and sixty years ended in 1798. John was to begin his measuring in 1798, and leave off the previous twelve hundred and sixty years, where the spiritual temple and spiritual Jerusalem had been trodden down. He was standing at the disappointment of 1844, so from 1798 to 1844, is forty-six years. Those forty-six years represent the temple.

I forbindelse med at identificere den historie, som ville blive gentaget, når Guds folk i de sidste dage atter profeterede, fik Johannes besked på at “rejse sig og måle” Guds tempel. Hans “måling” blev specifikt identificeret, for han var blevet anbragt i året 1844, hvor hans mave blev gjort bitter ved skuffelsen den 22. oktober. Han fik besked på at måle templet, men at udelade forgården, om hvilken han blev underrettet om, at den repræsenterede hedningernes tid, hvor de ville nedtræde forgården i et tusind to hundrede og tres år. De tusind to hundrede og tres år endte i 1798. Johannes skulle begynde sin måling i 1798 og udelade de foregående tusind to hundrede og tres år, hvor det åndelige tempel og det åndelige Jerusalem var blevet nedtrådt. Han stod ved skuffelsen i 1844, så fra 1798 til 1844 er der seksogfyrre år. Disse seksogfyrre år repræsenterer templet.

When John, as God’s last-day people were to prophesy again, as they had done from 1840 to 1844, they would begin when the angel descended at the fulfillment of a prophecy of Islam. Their work of prophesying again would require a work of measuring the temple, and that work would represent an investigation of the “old paths”, which was the history represented by the “temple”, which began at the time of the end in 1798, and ended with the great disappointment of 1844. As they began their work of investigating Jeremiah’s old paths, which is John’s “temple of forty-six years”, the curse of Moses was found in the rubbish scattered all over the temple, and the prediction of the Josiah to come was fulfilled. The work of Josiah is also identified again by Isaiah:

Da Johannes, ligesom Guds folk i de sidste dage skulle profetere igen, således som de havde gjort fra 1840 til 1844, ville de begynde, da englen steg ned ved opfyldelsen af en profeti om islam. Deres gerning med at profetere igen ville kræve et arbejde med at måle templet, og dette arbejde ville repræsentere en undersøgelse af de „gamle stier“, hvilket var den historie, der fremstilles ved „templet“, som begyndte ved endetiden i 1798 og endte med den store skuffelse i 1844. Da de begyndte deres arbejde med at undersøge Jeremias’ gamle stier, som er Johannes’ „tempel på seksogfyrre år“, blev Moses’ forbandelse fundet i det murbrokker, der lå spredt over hele templet, og forudsigelsen om den Josias, som skulle komme, blev opfyldt. Josias’ gerning identificeres også igen af Esajas:

> And they that shall be of thee shall build the old waste places: thou shalt raise up the foundations of many generations; and thou shalt be called, The repairer of the breach, The restorer of paths to dwell in. Isaiah 58:12.

> Og de, som udgår fra dig, skal genopbygge de gamle ruiner; du skal genrejse grundvoldene fra mange slægter; og du skal kaldes: Den, som udbedrer bruddet, den, som genopretter stierne, så man kan bo der. Esajas 58:12.

God’s last-day people were to restore the “paths to dwell in,” which are Jeremiah’s “old paths”. They were to rebuild the old waste places, as the workers in Josiah and Ezra’s histories were accomplishing. They were to employ the methodology of “line upon line,” for they would not simply “raise up” the foundational history of Adventism, that is represented by the temple of forty-six years, but in doing so they were to “raise up the foundations of many generations.” They were to identify that every reform movement represents a foundational work, that “line upon line,” identifies the last-day foundations of 1798 to 1844. They were to repair “the breach,” and the breach represents the initial break in a vessel or a wall that opens the way for further disaster. The “breach” that was to be repaired was the rebellion of 1863.

Guds folk i de sidste dage skulle genoprette de „stier, hvor man kan bo“, som er Jeremias’ „gamle stier“. De skulle genopbygge de gamle ødesteder, således som arbejderne i beretningerne om Josija og Ezra udførte det. De skulle anvende metodologien „linje på linje“, for de skulle ikke blot „genoprejse“ adventismens grundlæggende historie, som er repræsenteret ved templet på seksogfyrre år, men ved at gøre dette skulle de „genoprejse mange slægters grundvolde“. De skulle erkende, at enhver reformbevægelse repræsenterer et grundlæggende værk, at „linje på linje“ identificerer de sidste dages grundvolde fra 1798 til 1844. De skulle udbedre „bruddet“, og bruddet repræsenterer den første revne i et kar eller i en mur, som åbner vejen for yderligere ulykke. Det „brud“, som skulle udbedres, var oprøret i 1863.

When Josiah arrived on September 11, 2001 God’s last-day people returned to Jeremiah’s old paths and began to measure Millerite history. They discovered the “breach.” They identified the truth of the jewels of Miller’s dream as they built “the old waste places.” They discovered the “seven times,” as had Josiah, and they restored the truth of Leviticus twenty-six, and thus raised “up the former desolations.” When they restored the “first” and the “last” desolations of Leviticus twenty-six they then recognized that one finished in 1798 and the other in 1844. Thus their work of raising up the former desolations, was the very “rod” that was given to John that allowed him to measure the temple.

Da Josija ankom den 11. september 2001, vendte Guds folk i de sidste dage tilbage til Jeremias’ gamle stier og begyndte at opmåle milleritternes historie. De opdagede »bruddet«. De identificerede sandheden om juvelerne i Millers drøm, idet de byggede »de gamle øde steder«. De opdagede »de syv tider«, således som Josija havde gjort, og de genoprettede sandheden om Tredje Mosebog seksogtyve og oprejste således »de tidligere ødelæggelser«. Da de genoprettede den »første« og den »sidste« ødelæggelse i Tredje Mosebog seksogtyve, erkendte de dernæst, at den ene endte i 1798 og den anden i 1844. Således var deres værk med at oprejse de tidligere ødelæggelser selve den »målestok«, som blev givet til Johannes, og som gjorde det muligt for ham at opmåle templet.

The Lion of the tribe of Judah led His people back to the old paths, so they could find the latter rain message, and the latter rain message is the message of Islam of the third woe. When they ultimately discovered the two sacred tables of Habakkuk, as represented by the 1843 and 1850 pioneer charts, they saw that the foundation included the “three woes” of Revelation chapter eight, and that the second woe had concluded in the foundational history where the Millerite temple had been erected. They then recognized that the understanding of the rule of triple application of prophecies had been previously put in place by the Lion of the tribe of Judah, in order that when they returned to Jeremiah’s old paths, they could recognize “the rest and the refreshing”, which is the latter rain message of the third woe, that is identified and established with the two witnesses of the first and second woes.

Løven af Judas stamme førte sit folk tilbage til de gamle stier, så de kunne finde budskabet om den sene regn, og budskabet om den sene regn er Islams budskab i det tredje ve. Da de omsider opdagede Habakkuks to hellige tavler, sådan som de er fremstillet ved pionerdiagrammerne fra 1843 og 1850, så de, at grundlaget omfattede Åbenbaringens ottende kapitels „tre veer“, og at det andet ve var blevet afsluttet i den grundlæggende historie, hvor Millerittemplet var blevet opført. De erkendte dernæst, at forståelsen af reglen om profetiers trefoldige anvendelse allerede tidligere var blevet fastlagt af Løven af Judas stamme, for at de, når de vendte tilbage til Jeremias’ gamle stier, kunne genkende „hvilen og vederkvæggelsen“, som er budskabet om den sene regn i det tredje ve, og som identificeres og stadfæstes med de to vidner i det første og andet ve.

We will continue this study in the next article.

Vi vil fortsætte dette studie i den næste artikel.

> “The enemy is seeking to divert the minds of our brethren and sisters from the work of preparing a people to stand in these last days. His sophistries are designed to lead minds away from the perils and duties of the hour. They estimate as nothing the light that Christ came from heaven to give to John for His people. They teach that the scenes just before us are not of sufficient importance to receive special attention. They make of no effect the truth of heavenly origin and rob the people of God of their past experience, giving them instead a false science.

> "Fjenden søger at aflede vore brødres og søstres sind fra arbejdet med at berede et folk til at bestå i disse sidste dage. Hans spidsfindigheder er udtænkt for at lede sindene bort fra tidens farer og pligter. De regner det lys for intet, som Kristus kom fra himlen for at give til Johannes for sit folk. De lærer, at de scener, som ligger lige foran os, ikke er af tilstrækkelig betydning til at fortjene særlig opmærksomhed. De gør sandheden af himmelsk oprindelse virkningsløs og berøver Guds folk deres tidligere erfaring og giver dem i stedet en falsk videnskab."

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ Jeremiah 6:16.

> „Så siger Herren: Stil jer på vejene og se jer for, og spørg efter de gamle stier, hvor den gode vej er, og vandr på den.“ Jeremias 6:16.

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith—the foundations that were laid at the beginning of our work by prayerful study of the word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> "Lad ingen søge at rive grundvoldene for vor tro bort—de grundvolde, som blev lagt ved begyndelsen af vort værk gennem bønfuldt studium af Ordet og ved åbenbaring. På disse grundvolde har vi bygget i de sidste halvtreds år. Mennesker kan mene, at de har fundet en ny vej, og at de kan lægge en stærkere grundvold end den, der er lagt. Men dette er et stort bedrag. Ingen kan lægge nogen anden grundvold end den, der er lagt.

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand? It soon fell, for it was not founded upon the Rock.

> ”Tidligere har mange påtaget sig at opbygge en ny tro, at grundfæste nye principper. Men hvor længe bestod deres bygning? Den faldt snart, for den var ikke grundlagt på Klippen.

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying: ‘Other foundation can no man lay than that is laid’? 1 Corinthians 3:11.

> “Måtte ikke de første disciple også møde menneskers udsagn? Måtte de ikke lytte til falske teorier og derpå, når de havde gjort alt, stå fast og sige: ‘Ingen kan lægge anden grundvold end den, som er lagt’? 1 Korintherbrev 3:11.

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> ”Så skal vi holde vor tillids begyndelse fast og urokkeligt indtil enden. Ord med kraft er blevet sendt af Gud og af Kristus til dette folk for at føre dem ud fra verden, punkt for punkt, ind i det klare lys af den nærværende sandhed. Med læber rørt af hellig ild har Guds tjenere forkyndt budskabet. Det guddommelige ord har sat sit segl på den forkyndte sandheds ægthed.” Testimonies, bind 8, 296, 297.

Back to Articles