Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Twenty-Four

ಚೊವ್ವತ್ತನೇ ವಚನದ ಮರೆಯಾದ ಇತಿಹಾಸ - ಸಂಖ್ಯೆಗಳು ಇಪ್ಪತ್ತ್ನಾಲ್ಕು

Ezekiel Number Five

Hesekiel numero viisi

Author

Jeff Pippenger

Published

August 10, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the passage from Testimonies¸ volume five, which we have been considering for a few articles now; we are informed of the vision of the temple given to Ezekiel, Isaiah and John:

Todistusten viidennen osan kohdassa, jota olemme tarkastelleet jo muutaman artikkelin ajan, meille kerrotaan temppelinäystä, joka annettiin Hesekielille, Jesajalle ja Johannekselle:

> “These lessons are for our benefit. We need to stay our faith upon God, for there is just before us a time that will try men’s souls. Christ, upon the Mount of Olives, rehearsed the fearful judgments that were to precede His second coming: ‘Ye shall hear of wars and rumors of wars.’ ‘Nation shall rise against nation, and kingdom against kingdom: and there shall be famines, and pestilences, and earthquakes, in divers places. All these are the beginning of sorrows.’ While these prophecies received a partial fulfillment at the destruction of Jerusalem, they have a more direct application to the last days.”

> ”Nämä opetukset ovat meidän hyödyksemme. Meidän tulee tukea uskomme Jumalaan, sillä aivan edessämme on aika, joka koettelee ihmisten sieluja. Kristus Öljymäellä esitti ne kauhistuttavat tuomiot, joiden oli määrä edeltää Hänen toista tulemistaan: ’Te saatte kuulla sodista ja sanomia sodista.’ ’Kansa nousee kansaa vastaan ja valtakunta valtakuntaa vastaan, ja tulee nälänhätää ja ruttoa ja maanjäristyksiä monin paikoin. Mutta kaikki tämä on synnytystuskien alkua.’ Vaikka nämä ennustukset saivat osittaisen täyttymyksensä Jerusalemin hävityksessä, ne soveltuvat vielä suoranaisemmin viimeisiin päiviin.”

## The Ninth of Av

Av-kuun yhdeksäs päivä

Tisha B’Av, which means “the Ninth of Av” in Hebrew is the Jewish day that commemorates the destruction of both the First Temple by the Babylonians in 586 BC and the Second Temple by Titus in the year 70. Both destruction's occurred on the same calendar date—the 9th day of the Hebrew month of Av (usually falling in July or August on the Gregorian calendar). When Sister White aligns the destruction of Jerusalem to the “time that will try men’s souls” in the last days, she is identifying two destructions which both illustrate the soon-coming Sunday law.

Tisha B’Av, joka hepreaksi merkitsee ”Av-kuun yhdeksättä päivää”, on juutalainen muistopäivä, joka tuo mieleen sekä ensimmäisen temppelin hävityksen babylonialaisten toimesta vuonna 586 eKr. että toisen temppelin hävityksen Tituksen toimesta vuonna 70. Molemmat hävitykset tapahtuivat samana kalenteripäivänä — heprealaisen Av-kuukauden 9. päivänä (joka gregoriaanisessa kalenterissa osuu tavallisesti heinä- tai elokuuhun). Kun sisar White rinnastaa Jerusalemin hävityksen ”aikaan, joka koettelee ihmisten sieluja” viimeisinä päivinä, hän osoittaa kahteen hävitykseen, jotka molemmat havainnollistavat pian tulevaa sunnuntailakia.

Verse sixteen of Daniel eleven represents that Sunday law, and aligns with verse forty-one. In Ezekiel the destruction of Jerusalem is used to illustrate the separation of the wise and foolish virgins at the Sunday law. Ezekiel was a captive in Babylon when he was miraculously transported to Jerusalem to view that very separation in chapter eight through eleven.

Danielin yhdestoista luvun kuudestoista jae kuvaa tuota sunnuntailakia ja vastaa neljättäkymmenettä ensimmäistä jaetta. Hesekielin kirjassa Jerusalemin hävitystä käytetään havainnollistamaan viisaiden ja tyhmien neitsyiden erottamista sunnuntailain aikana. Hesekiel oli vankina Babylonissa, kun hänet ihmeellisesti kuljetettiin Jerusalemiin näkemään juuri tuon erottamisen luvuissa kahdeksasta yhteentoista.

> And it came to pass in the sixth year, in the sixth month, in the fifth day of the month, as I sat in mine house, and the elders of Judah sat before me, that the hand of the Lord God fell there upon me. Then I beheld, and lo a likeness as the appearance of fire: from the appearance of his loins even downward, fire; and from his loins even upward, as the appearance of brightness, as the colour of amber. And he put forth the form of an hand, and took me by a lock of mine head; and the spirit lifted me up between the earth and the heaven, and brought me in the visions of God to Jerusalem, to the door of the inner gate that looketh toward the north; where was the seat of the image of jealousy, which provoketh to jealousy. Ezekiel 8:1–3.

> Ja tapahtui kuudentena vuonna, kuudentena kuukautena, kuukauden viidentenä päivänä, minun istuessani talossani ja Juudan vanhinten istuessa edessäni, että siellä Herran Jumalan käsi laskeutui minun päälleni. Silloin minä näin, ja katso, hahmo, tulen näköinen: hänen kupeittensa näöstä alaspäin tulta, ja hänen kupeistaan ylöspäin kuin kirkkauden näkö, kuin meripihkan väri. Ja hän ojensi esiin kädenkaltaisen muodon ja tarttui minua hiussuortuvasta; ja henki nosti minut maan ja taivaan välille ja vei minut Jumalan näyissä Jerusalemiin, sisemmän portin ovelle, joka on pohjoiseen päin; siellä, missä oli sen mustasukkaisuuden kuvan istuin, joka herättää mustasukkaisuutta. Hesekiel 8:1–3.

The four chapters of eight through eleven are a description of the separation, and Sister White, when commenting on Ezekiel nine identifies not only that it was the same sealing as Revelation chapter seven, but that Jerusalem represents the Laodicean Seventh-day Adventist church in the latter days.

Luvut kahdeksasta yhteentoista kuvaavat erottamista, ja sisar White, kommentoidessaan Hesekielin yhdeksättä lukua, osoittaa paitsi, että kyseessä oli sama sinetöiminen kuin Ilmestyskirjan seitsemännessä luvussa, myös että Jerusalem edustaa viimeisinä päivinä laodikealaista seitsemännen päivän adventistikirkkoa.

> “The class who do not feel grieved over their own spiritual declension, nor mourn over the sins of others, will be left without the seal of God. The Lord commissions His messengers, the men with slaughtering weapons in their hands: ‘Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> Ne luokat, jotka eivät tunne murhetta oman hengellisen rappionsa tähden eivätkä valita toisten syntejä, jäävät ilman Jumalan sinettiä. Herra antaa käskyn sanansaattajilleen, miehille, joilla on surma-aseet käsissään: ”Käykää hänen jäljessään kaupungin halki ja surmatkaa; älköön silmänne säästäkö älkääkä armahtako: tappakaa perin juurin vanhat ja nuoret, neidot, pienet lapset ja naiset; mutta älkää lähestykö ainoatakaan miestä, jossa on merkki; ja alkakaa minun pyhäköstäni. Niin he alkoivat niistä vanhimmista miehistä, jotka olivat huoneen edessä.”

> “Here we see that the church—the Lord’s sanctuary—was the first to feel the stroke of the wrath of God. The ancient men, those to whom God had given great light and who had stood as guardians of the spiritual interests of the people, had betrayed their trust. They had taken the position that we need not look for miracles and the marked manifestation of God’s power as in former days. Times have changed. These words strengthen their unbelief, and they say: The Lord will not do good, neither will He do evil. He is too merciful to visit His people in judgment. Thus ‘Peace and safety’ is the cry from men who will never again lift up their voice like a trumpet to show God’s people their transgressions and the house of Jacob their sins. These dumb dogs that would not bark are the ones who feel the just vengeance of an offended God. Men, maidens, and little children all perish together.

> ”Tässä näemme, että seurakunta — Herran pyhäkkö — joutui ensimmäisenä kokemaan Jumalan vihan iskun. Vanhimmat miehet, ne, joille Jumala oli antanut suuren valon ja jotka olivat seisoneet kansan hengellisten etujen vartijoina, olivat pettäneet heille uskotun tehtävän. He olivat omaksuneet kannan, ettei meidän tarvitse odottaa ihmeitä eikä Jumalan voiman silmiinpistävää ilmenemistä niin kuin entisinä päivinä. Ajat ovat muuttuneet. Nämä sanat vahvistavat heidän epäuskoaan, ja he sanovat: Herra ei tee hyvää eikä tee pahaa. Hän on liian armollinen rangaistakseen kansaansa tuomiolla. Näin ”rauha ja turvallisuus” on niiden miesten huuto, jotka eivät enää koskaan korota ääntään pasuunan tavoin osoittaakseen Jumalan kansalle heidän rikkomuksensa ja Jaakobin huoneelle heidän syntinsä. Nämä mykät koirat, jotka eivät tahtoneet haukkua, ovat niitä, jotka saavat tuntea loukatun Jumalan vanhurskaan koston. Miehet, neidot ja pienet lapset kaikki hukkuvat yhdessä.

> “The abominations for which the faithful ones were sighing and crying were all that could be discerned by finite eyes, but by far the worst sins, those which provoked the jealousy of the pure and holy God, were unrevealed. The great Searcher of hearts knoweth every sin committed in secret by the workers of iniquity. These persons come to feel secure in their deceptions and, because of His long-suffering, say that the Lord seeth not, and then act as though He had forsaken the earth. But He will detect their hypocrisy and will open before others those sins which they were so careful to hide.

> ”Ne kauhistukset, joiden tähden uskolliset huokailivat ja itkivät, olivat kaikki sellaisia, jotka rajalliset silmät saattoivat erottaa, mutta kaikkein pahimmat synnit, ne, jotka herättivät puhtaan ja pyhän Jumalan kiivauden, olivat paljastumattomia. Suuri sydänten tutkija tuntee jokaisen salassa tehdyn synnin, jonka vääryyden harjoittajat tekevät. Nämä ihmiset alkavat tuntea itsensä turvallisiksi petoksissaan ja sanovat Hänen pitkämielisyytensä tähden, ettei Herra näe, ja sitten toimivat ikään kuin Hän olisi hylännyt maan. Mutta Hän on paljastava heidän ulkokultaisuutensa ja avaava muiden eteen ne synnit, jotka he niin huolellisesti kätkivät.”

> “No superiority of rank, dignity, or worldly wisdom, no position in sacred office, will preserve men from sacrificing principle when left to their own deceitful hearts. Those who have been regarded as worthy and righteous prove to be ring-leaders in apostasy and examples in indifference and in the abuse of God’s mercies. Their wicked course He will tolerate no longer, and in His wrath He deals with them without mercy.

> Mikään arvon, aseman tai maallisen viisauden ylemmyys, mikään pyhän viran asema, ei varjele ihmisiä uhraamasta periaatetta, kun heidät jätetään oman petollisen sydämensä varaan. Ne, joita on pidetty arvollisina ja vanhurskaina, osoittautuvat luopumuksen yllyttäjiksi sekä välinpitämättömyyden ja Jumalan armolahjojen väärinkäytön esikuviksi. Heidän jumalatonta vaellustaan Hän ei enää kauemmin suvaitse, ja vihassaan Hän kohtelee heitä armotta.

> “It is with reluctance that the Lord withdraws His presence from those who have been blessed with great light and who have felt the power of the word in ministering to others. They were once His faithful servants, favored with His presence and guidance; but they departed from Him and led others into error, and therefore are brought under the divine displeasure.” Testimonies, volume 5, 211, 212.

> ”Vastahakoisesti Herra vetää pois läsnäolonsa niiltä, joita on siunattu suurella valolla ja jotka ovat tunteneet sanan voiman palvellessaan toisia. He olivat kerran Hänen uskollisia palvelijoitaan, Hänen läsnäolonsa ja johdatuksensa suosimia; mutta he poikkesivat Hänestä ja johtivat muita harhaan, ja sen tähden he joutuvat jumalallisen epäsuosion alaisiksi.” Testimonies, osa 5, 211, 212.

The entire book of Ezekiel is set within the context of the destruction of Jerusalem. In Ezekiel’s testimony the siege of Nebuchadnezzar that lasted a year and a half is specifically marked, but the “more direct application” of Jesus' warning in Matthew twenty-four is in the latter days. In Ezekiel that line of truth is found in chapter twenty-four.

Koko Hesekielin kirja sijoittuu Jerusalemin hävityksen yhteyteen. Hesekielin todistuksessa Nebukadnessarin puolitoista vuotta kestänyt piiritys merkitään erityisesti, mutta Jeesuksen Matteuksen kahdennessakymmenennessä neljännessä luvussa antaman varoituksen ”suorempi sovellus” kohdistuu viimeisiin päiviin. Hesekielissä tämä totuuden linja löytyy kahdennestakymmenennestä neljännestä luvusta.

## January 15, 588 BC

588 eaa., tammikuun 15. päivä

> Again in the ninth year, in the tenth month, in the tenth day of the month, the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, write thee the name of the day, even of this same day: the king of Babylon set himself against Jerusalem this same day. Ezekiel 24:1, 2.

> Ja yhdeksäntenä vuonna, kymmenennessä kuussa, kuukauden kymmenentenä päivänä, tuli minulle Herran sana, joka sanoi: Ihmislapsi, kirjoita itsellesi muistiin tämän päivän nimi, juuri tämän saman päivän; Babylonin kuningas kävi Jerusalemia vastaan juuri tänä samana päivänä. Hesekiel 24:1, 2.

On this date, which is also established on other biblical witnesses, a siege of eighteen months began. The word of the Lord that came to Ezekiel on that date consisted of the parable of the bloody city that is illustrated with a boiling pot followed by a great fire. The parable clearly is representing the judgment upon Jerusalem, and it is followed in the same chapter with Ezekiel’s wife being laid to rest by a stroke as a symbol that the siege that would ultimately destroy the sanctuary had begun.

Tänä ajankohtana, joka vahvistetaan myös muiden raamatullisten todistusten perusteella, alkoi kahdeksantoista kuukautta kestänyt piiritys. Herran sana, joka tuli Hesekielille tuona päivänä, koostui vertauksesta verikaupungista, jota havainnollistetaan kiehuvalla padalla ja jota seuraa suuri tuli. Vertaus kuvaa selvästi Jerusalemiin kohdistuvaa tuomiota, ja samassa luvussa sitä seuraa se, että Hesekielin vaimo saatettiin lepoon äkillisen iskun kautta vertauskuvana siitä, että piiritys, joka lopulta tuhoaisi pyhäkön, oli alkanut.

> Also the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, behold, I take away from thee the desire of thine eyes with a stroke: yet neither shalt thou mourn nor weep, neither shall thy tears run down. Forbear to cry, make no mourning for the dead, bind the tire of thine head upon thee, and put on thy shoes upon thy feet, and cover not thy lips, and eat not the bread of men. So I spake unto the people in the morning: and at even my wife died; and I did in the morning as I was commanded. Ezekiel 24:15–18.

> Ja Herran sana tuli minulle näin: Ihmislapsi, katso, minä otan sinulta silmiesi ilon äkillisellä iskulla; mutta älä valita äläkä itke, älköötkä kyyneleesi vuotako. Huokaile hiljaa, älä vietä surua kuolleen tähden, sido päähineesi päähäsi ja pane kengät jalkaasi, älä peitä huuliasi äläkä syö ihmisten suruleipää. Niin minä puhuin kansalle aamulla; ja illalla vaimoni kuoli; ja minä tein aamulla niin kuin minua oli käsketty. Hesekiel 24:15–18.

Then the people around Ezekiel asked the meaning of the parable and his wife’s death.

तब यहेजकेल के चारों ओर के लोगों ने उस दृष्टांत और उसकी पत्नी की मृत्यु का अर्थ पूछा।

> And the people said unto me, Wilt thou not tell us what these things are to us, that thou doest so? Then I answered them, The word of the Lord came unto me, saying, Speak unto the house of Israel, Thus saith the Lord God; Behold, I will profane my sanctuary, the excellency of your strength, the desire of your eyes, and that which your soul pitieth; and your sons and your daughters whom ye have left shall fall by the sword. Ezekiel 24:19–21.

> Ja kansa sanoi minulle: Etkö ilmoita meille, mitä nämä merkitsevät meille, kun näin teet? Niin minä vastasin heille: Herran sana tuli minulle, sanoen: Puhu Israelin heimolle: Näin sanoo Herra Jumala: Katso, minä häpäisen pyhäkköni, teidän voimanne ylpeyden, teidän silmienne ilon ja sen, mitä teidän sielunne säälii; ja teidän poikanne ja tyttärenne, jotka olette jättäneet, kaatuvat miekkaan. Hesekiel 24:19–21.

Ezekiel’s wife and the sanctuary are both identified as the “desire of your eyes” in the passage. Biblical historians identify the siege lasted eighteen months, whereas the sieges of Cestius and Titus lasted four years from the year 66 unto the year 70. A close count of the time from the first siege of Cestius unto the destruction is three and a half years, but when applying “inclusive reckoning,” which is the most often employed application in the Bible, it is four-years. Knowing that both reckonings are valid allows us to see both three and a half years from Cestius to Titus and also four years.

Hesekielin vaimo ja pyhäkkö samastetaan tässä kohdassa molemmat ilmauksella ”sinun silmiesi ilo”. Raamatun historian tutkijat katsovat piirityksen kestäneen kahdeksantoista kuukautta, kun taas Cestiuksen ja Tituksen piiritykset kestivät neljä vuotta, vuodesta 66 vuoteen 70. Tarkka ajanlasku ensimmäisestä Cestiuksen piirityksestä hävitykseen on kolme ja puoli vuotta, mutta kun sovelletaan ”inkluusiivista laskutapaa”, joka on Raamatussa useimmin käytetty laskentatapa, ajaksi tulee neljä vuotta. Sen tietäminen, että molemmat laskutavat ovat päteviä, antaa meidän nähdä sekä Cestiuksesta Titukseen ulottuvat kolme ja puoli vuotta että myös neljä vuotta.

We have two witnesses of the Sunday law in the two destruction's of Jerusalem, and the details of both histories are to be applied to the soon-coming Sunday law—where Laodicea is spewed out of the mouth of the Lord. The beginning of the siege of Nebuchadnezzar is marked by the death of Ezekiel’s wife. At her death, Ezekiel was commanded not to openly mourn, for he was the sign of the Jews being carried away into captivity.

Meillä on kaksi todistajaa sunnuntailaista Jerusalemin kahdessa hävityksessä, ja kummankin historian yksityiskohdat on sovellettava pian tulevaan sunnuntailakiin—jolloin Laodikea oksennetaan ulos Herran suusta. Nebukadnessarin piirityksen alku merkitään Hesekielin vaimon kuolemalla. Hänen kuollessaan Hesekieliä käskettiin olemaan avoimesti surematta, sillä hän oli merkkinä juutalaisista, jotka vietäisiin pois pakkosiirtolaisuuteen.

The beginning of the four-year period of 66 to 70 is marked by the sign of the abomination of desolation, which was the sign for the Christians in Jerusalem to flee.

66:sta 70:een ulottuvan nelivuotiskauden alku merkitään hävityksen kauhistuksen merkillä, joka oli merkki Jerusalemissa oleville kristityille paeta.

> When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place, (whoso readeth, let him understand:) Then let them which be in Judaea flee into the mountains. Matthew 24:15,16.

> Kun te siis näette hävityksen kauhistuksen, josta on puhuttu profeetta Danielin kautta, seisovan pyhässä paikassa — joka tämän lukee, se tarkatkoon — silloin ne, jotka ovat Juudeassa, paetkoot vuorille. Matteus 24:15,16.

Two sieges that clearly align with each other, and both sieges contain a “sign” at the beginning of the siege. When Ezekiel explains what was meant by the death of his wife and the lack of mourning on his part, he explained and then recorded:

Kaksi piiritystä, jotka selvästi vastaavat toisiaan, ja kummassakin piirityksessä on piirityksen alussa ”merkki”. Kun Hesekiel selittää, mitä hänen vaimonsa kuolema ja hänen osaltaan tapahtunut surun osoittamisen puuttuminen merkitsivät, hän selitti ja sitten kirjoitti muistiin:

> Thus Ezekiel is unto you a sign: according to all that he hath done shall ye do: and when this cometh, ye shall know that I am the Lord God. Ezekiel 24:24.

> Niin Hesekiel on teille merkiksi: kaiken sen mukaan, mitä hän on tehnyt, teidän tulee tehdä; ja kun tämä tapahtuu, te tulette tietämään, että minä olen Herra, Herra. Hesekiel 24:24.

The sign of the death of Ezekiel’s wife was an identification of the soon-coming destruction of Jerusalem and the temple and the following captivity in Babylon. The sign of the abomination of desolation, spoken of by Daniel was a warning to escape the destruction, but both sieges have a sign at the beginning.

Hesekielin vaimon kuoleman merkki oli samastuminen Jerusalemin ja temppelin pian tulevaan hävitykseen sekä sitä seuraavaan Babylonian vankeuteen. Danielin mainitsema hävityksen kauhistuksen merkki oli varoitus paeta tuhoa, mutta kummallakin piirityksellä on merkki alussa.

There will be a prophetic siege before the soon-coming Sunday law and Ezekiel’s wife’s death is the symbol that the Laodicean Seventh-day Adventist church has been fully passed by, whereas; Ezekiel is a symbol of the one hundred and forty-four thousand, and is the symbol of the ensign that is lifted up at the beginning of the siege. Ezekiel is the ensign of the one hundred and forty-four thousand at the beginning of the siege of Babylon and the sign of the abomination of desolation at the beginning is the “sign” of Rome. One sign speaks to an internal warning and the other to an external warning. There was certainly a warning to the Christians in the year 66, but the warning sign was Rome. The sign in the destruction of Babylon was Ezekiel's wife. Rome is the class who receive the mark of the beast and Ezekiel the sign of those who receive the seal of God.

Ennen pian tulevaa sunnuntailakia tapahtuu profeetallinen piiritys, ja Hesekielin vaimon kuolema on vertauskuva siitä, että Laodikean seitsemännen päivän adventistikirkko on täysin ohitettu; kun taas Hesekiel on sadan neljänkymmenenneljän tuhannen vertauskuva ja tunnuslipun vertauskuva, joka nostetaan piirityksen alussa. Hesekiel on sadan neljänkymmenenneljän tuhannen tunnuslippu Babylonin piirityksen alussa, ja hävityksen kauhistuksen merkki alussa on Rooman ”merkki”. Toinen merkki viittaa sisäiseen varoitukseen ja toinen ulkoiseen varoitukseen. Kristityille annettiin varmasti varoitus vuonna 66, mutta varoitusmerkki oli Rooma. Babylonin hävityksessä merkki oli Hesekielin vaimo. Rooma on se luokka, joka vastaanottaa pedon merkin, ja Hesekiel on niiden merkki, jotka vastaanottavat Jumalan sinetin.

## Two Ending Periods

দুটি সমাপ্তিকালীন সময়কাল

The first siege lasted eighteen months and the second siege lasted four years. Both sieges find their “more direct” fulfillment in the latter days, and both sieges are directly connected with the prophecy of three hundred and ninety-one years and fifteen days located in Revelation nine verse fifteen.

Ensimmäinen piiritys kesti kahdeksantoista kuukautta ja toinen piiritys kesti neljä vuotta. Molemmat piiritykset saavat ”suoremman” täyttymyksensä viimeisinä päivinä, ja molemmat piiritykset ovat suorassa yhteydessä Ilmestyskirjan yhdeksännen luvun jakeessa viisitoista olevaan ennustukseen kolmestasadastayhdeksästäkymmenestäyhdestä vuodesta ja viidestätoista päivästä.

The beginning of the five months of Revelation nine, verse ten included a history that marks a thirty-eight-year period that culminates in a four-year siege, that is associated with the number thirty-eight, and identified the rising up of Islam. That four-year siege finds its counterpart in the history that began when the (five months) one hundred and fifty years concluded and the three hundred and ninety-one years and fifteen days began. It began on July 27, 1449 and four years later, Islam brought a siege of fifty-five days against Constantinople that concluded on 29 May 1453.

Ilmestyskirjan yhdeksännen luvun kymmenennen jakeen viiden kuukauden alkuun sisältyi historia, joka merkitsee kolmenkymmenenkahdeksan vuoden ajanjaksoa, huipentuen nelivuotiseen piiritykseen, joka liittyy lukuun kolmekymmentäkahdeksan, ja joka osoitti islamin nousun. Tällä nelivuotisella piirityksellä on vastineensa siinä historiassa, joka alkoi, kun (viisi kuukautta) sata viisikymmentä vuotta päättyi ja kolmesataayhdeksänkymmentäyksi vuotta ja viisitoista päivää alkoi. Se alkoi 27. heinäkuuta 1449, ja neljä vuotta myöhemmin islam kohdisti Konstantinopoliin viidenkymmenenviiden päivän piirityksen, joka päättyi 29. toukokuuta 1453.

When the time prophecy that began on July 27, 1449 concluded on August 11, 1844, the four years of the movement of the first and second angels from 1840 unto 1844 aligned with the four-year siege of 1333 unto 1337, and also the four-year period from 1449 unto 1453. Those three witnesses, which are all directly part of the same prophetic line, represent a symbolic four-year period when the first and second angel’s movement of 1840 unto 1844 is repeated in the history of the movement of the third angel. Those three witnesses typify a four-year siege in the history of the one hundred and forty-four thousand. That four-year period is also illustrated by the sieges of Jerusalem in 66 and 70.

Kun 27. heinäkuuta 1449 alkanut aikaprofetia päättyi 11. elokuuta 1844, ensimmäisen ja toisen enkelin liikkeen neljä vuotta vuosina 1840–1844 asettuivat samalle linjalle vuosien 1333–1337 nelivuotisen piirityksen kanssa sekä myös vuosien 1449–1453 nelivuotisen ajanjakson kanssa. Nämä kolme todistajaa, jotka kaikki ovat suoraan osa samaa profeetallista linjaa, edustavat vertauskuvallista nelivuotista ajanjaksoa, jolloin ensimmäisen ja toisen enkelin liike vuosina 1840–1844 toistuu kolmannen enkelin liikkeen historiassa. Nämä kolme todistajaa esikuvallistavat nelivuotisen piirityksen sadan neljänkymmenenneljän tuhannen historiassa. Tätä nelivuotista ajanjaksoa havainnollistavat myös Jerusalemin piiritykset vuosina 66 ja 70.

The beginning of the four-year siege by Cestius in 66, and then the ending by Titus in 70 produces an alpha symbol and an omega symbol to a period of four years. That same period is also a represented as three and a half years, which in turn aligns with the three and a half prophetic years that papal Rome trampled down the sanctuary.

Cestiuksen vuonna 66 aloittama nelivuotinen piiritys ja sitten Tituksen vuonna 70 toteuttama sen päättäminen muodostavat alfasymbolin ja omegasymbolin neljän vuoden ajanjaksolle. Sama ajanjakso esitetään myös kolmena ja puolena vuotena, mikä puolestaan vastaa sitä kolmea ja puolta profeetallista vuotta, jolloin paavillinen Rooma tallasi pyhäkköä jalkoihinsa.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 11: 2, 3.

> Mutta temppelin ulkopuolella oleva esipiha jätä pois äläkä mittaa sitä, sillä se on annettu pakanoille; ja pyhää kaupunkia he tallaavat jalkoihinsa neljäkymmentäkaksi kuukautta. Ja minä annan vallan kahdelle todistajalleni, ja he profetoivat tuhat kaksisataa kuusikymmentä päivää säkkipukuihin puettuina. Ilmestys 11:2, 3.

> And they shall fall by the edge of the sword, and shall be led away captive into all nations: and Jerusalem shall be trodden down of the Gentiles, until the times of the Gentiles be fulfilled. Luke 21:24.

> Ja he kaatuvat miekan terään, ja heidät viedään vankeuteen kaikkien kansojen sekaan; ja pakanat tallaavat Jerusalemia, kunnes pakanain ajat täyttyvät. Luuk. 21:24.

It is essential to note that I am employing both “inclusive” and “exclusive” reckoning to the period represented by the alpha symbol of Cestius unto the omega symbol of Titus. This identifies that two applications of time are represented with one history. We have already dealt with this biblical principle when we considered (many articles ago), the time between Jesus’ visit to Caesarea-Philippi (Panium) and His trip to the Mount of Transfiguration. Two biblical authors record six days and one eight days.

On olennaista huomata, että sovellan sekä ”inklusiivista” että ”eksklusiivista” ajanlaskua ajanjaksoon, jota kuvaa Cestiuksen alfa-symboli aina Tituksen oomega-symboliin saakka. Tämä osoittaa, että yksi historia edustaa kahta ajan sovellusta. Olemme jo käsitelleet tätä raamatullista periaatetta, kun tarkastelimme (monia artikkeleita sitten) aikaa Jeesuksen Kesarea-Filippissä (Paniumissa) tekemän vierailun ja Hänen matkansa Kirkastusvuorelle välillä. Kaksi raamatullista kirjoittajaa mainitsee kuusi päivää ja yksi kahdeksan päivää.

> And after six days Jesus taketh Peter, James, and John his brother, and bringeth them up into an high mountain apart. Matthew 17:1.

> Ja kuuden päivän kuluttua Jeesus otti mukaansa Pietarin, Jaakobin ja Johanneksen, tämän veljen, ja vei heidät erilleen korkealle vuorelle. Matteus 17:1.

> And after six days Jesus taketh with him Peter, and James, and John, and leadeth them up into an high mountain apart by themselves: and he was transfigured before them. Mark 9:2.

> Ja kuuden päivän kuluttua Jeesus otti mukaansa Pietarin ja Jaakobin ja Johanneksen ja vei heidät erilleen, yksinäisyyteen, korkealle vuorelle; ja hän kirkastui heidän edessään. Markus 9:2.

> And it came to pass about an eight days after these sayings, he took Peter and John and James, and went up into a mountain to pray. Luke 9:28.

> Ja tapahtui noin kahdeksan päivää näiden sanojen jälkeen, että hän otti mukaansa Pietarin ja Johanneksen ja Jaakobin ja meni vuorelle rukoilemaan. Luuk. 9:28.

The destruction of Jerusalem has a “more direct” application to the latter days, and that destruction is two witnesses represented by Babylon and Rome. The two witnesses align with one another but provide different and essential prophetic characteristics in order to amplify the truth. The siege by Rome (66 to 70) was four years that also represents three and a half years. The three and a half years connects with the trampling down of the sanctuary and host accomplished by both paganism and papalism. The trampling down by papalism was for three and a half symbolic years as typified by a literal three and a half years in the siege by Rome.

Jerusalemin hävityksellä on ”suorempi” sovellus viimeisiin päiviin, ja tuon hävityksen kaksi todistajaa ovat Babylonin ja Rooman edustamat vallat. Nämä kaksi todistajaa ovat keskenään yhdenmukaiset, mutta ne esittävät erilaisia ja olennaisia profeetallisia piirteitä totuuden vahvistamiseksi. Rooman suorittama piiritys (66–70) kesti neljä vuotta, mikä myös edustaa kolmea ja puolta vuotta. Nuo kolme ja puoli vuotta liittyvät pyhäkön ja sotajoukon tallaamiseen, jonka toteuttivat sekä pakanallisuus että paavius. Paaviuden suorittama tallaaminen kesti kolme ja puoli vertauskuvallista vuotta, kuten Rooman piirityksen kirjaimellinen kolme ja puoli vuotta esikuvallisesti osoittaa.

That four-year siege also connects with the four-year periods associated with the prophetic line that identifies the lifting up of Islam and thereafter the lifting up of the movement of both the first and second and then the third angels. Cestius to Titus intersects with the wheel of papal Rome and also the wheel of Islam. The wheel of Rome and the three and a half years of Cestius and Titus intersects with papal Rome’s three and a half symbolic years, thus identifying the two entities of pagan and papal Rome. The wheel of Islam is connected by the same history as understood as four years, but just as with the wheel of Rome in that history, Islam is associated with a second power subject to the wheel of Islam—that being Adventism. The period of three and a half years represents Rome in both its phases, and the four-year period represents Islam and Adventism. Pagan and papal Rome cannot be separated prophetically and neither can Islam and Adventism.

Tuo nelivuotinen piiritys liittyy myös niihin nelivuotisiin ajanjaksoihin, jotka liittyvät profeetalliseen linjaan, joka osoittaa islamin korottamisen ja sen jälkeen sekä ensimmäisen että toisen ja sitten kolmannen enkelin liikkeen korottamisen. Cestiuksesta Titukseen leikkaa paavillisen Rooman pyörän ja myös islamin pyörän kanssa. Rooman pyörä sekä Cestiuksen ja Tituksen kolme ja puoli vuotta leikkaavat paavillisen Rooman kolmen ja puolen symbolisen vuoden kanssa ja siten yksilöivät pakanallisen ja paavillisen Rooman kaksi olemusta. Islamin pyörä liittyy samaan historiaan, kun se ymmärretään neljänä vuotena, mutta samoin kuin Rooman pyörän kohdalla tuossa historiassa, islamiin liittyy toinen valta, joka on islamin pyörän alainen — se on adventismi. Kolmen ja puolen vuoden ajanjakso edustaa Roomaa sen kummassakin vaiheessa, ja nelivuotinen ajanjakso edustaa islamia ja adventismia. Pakanallista ja paavillista Roomaa ei voida erottaa profeetallisesti, eikä myöskään islamia ja adventismia.

This demands prophetically that when we consider the siege of Babylon that two understandings of time should be seen in the illustration of the eighteen-month siege. Two representations of time in the siege brought by Rome, prophetically demand two representations of time in the siege brought by Nebuchadnezzar. Nebuchadnezzar’s siege of eighteen months also can be understood as a symbol of one and a half years. Eighteen months is one and a half years, and one and a half can be expressed as 1.5 years. The siege of Nebuchadnezzar was both eighteen months and one point five (1.5) years.

Tämä vaatii profeetallisesti sitä, että kun tarkastelemme Babylonin piiritystä, kahden aikakäsityksen tulee ilmetä kahdeksaatoista kuukautta kestäneen piirityksen vertauskuvassa. Kaksi ajan esitystapaa Rooman toimeenpanemassa piirityksessä vaativat profeetallisesti kahta ajan esitystapaa Nebukadnessarin toimeenpanemassa piirityksessä. Myös Nebukadnessarin kahdeksaantoista kuukautta kestävä piiritys voidaan ymmärtää puolentoista vuoden vertauskuvana. Kahdeksantoista kuukautta on puolitoista vuotta, ja puolitoista voidaan ilmaista 1,5 vuotena. Nebukadnessarin piiritys oli sekä kahdeksantoista kuukautta että yksi kokonainen viisi kymmenesosaa (1,5) vuotta.

The eighteen months addresses the power that was to trample down Jerusalem and the 1.5 years addresses Islam. The prophetic wheel of reckoning that identifies eighteen months identifies Babylon and the other prophetic wheel of reckoning identifies Islam. We have not yet set forth an explanation of how we arrive at the application of the 1.5 years in connection with Islam, but it should be noted that the two reckonings of time in the destruction brought by Rome connected with the prophetic wheel of Rome, (both pagan and papal), and the other reckoning connected with the prophetic wheel of Islam. These characteristics are found in both the alpha and omega destruction's of Jerusalem.

Kahdeksantoista kuukautta viittaa valtaan, jonka oli määrä polkea Jerusalem maahan, ja 1,5 vuotta viittaa islamiin. Se profeetallinen ajanlaskennan pyörä, joka osoittaa kahdeksantoista kuukautta, yksilöi Babylonin, ja toinen profeetallinen ajanlaskennan pyörä yksilöi islamin. Emme ole vielä esittäneet selitystä siitä, kuinka päädymme soveltamaan 1,5 vuotta islamiin liittyvässä yhteydessä, mutta on huomattava, että Rooman aiheuttamassa hävityksessä on kaksi ajanlaskentaa: toinen liittyy Rooman profeetalliseen pyörään (sekä pakanalliseen että paavilliseen) ja toinen liittyy islamin profeetalliseen pyörään. Nämä piirteet löytyvät sekä Jerusalemin alfan että omegan hävityksistä.

The four-year siege of Jerusalem with Cestius and Titus represent the ending of a prophetic line that began with a thirty-eight-year period that concluded with a four-years siege symbolizing the lifting up of Islam, and the final four-year period in that very same line represents the lifting up of the ensign of the one hundred and forty-four thousand.

Jerusalemin neljä vuotta kestänyt piiritys Cestiuksen ja Tituksen aikana edustaa sen profeetallisen linjan päättymistä, joka alkoi kolmenkymmenenkahdeksan vuoden ajanjaksolla ja päättyi neljä vuotta kestäneeseen piiritykseen, joka symboloi islamin korottamista; ja tuon saman linjan viimeinen neljän vuoden ajanjakso edustaa sadan neljänkymmenenneljän tuhannen lipun korottamista.

We will continue these things in the next article.

Jatkamme näiden asioiden käsittelyä seuraavassa artikkelissa.

Back to Articles