Article

# The Book of Daniel - Number Eight

Danielin kirja - numero kahdeksan

A Process

एक प्रक्रिया

Author

Jeff Pippenger

Published

December 3, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

> In the third year of the reign of Jehoiakim king of Judah came Nebuchadnezzar king of Babylon unto Jerusalem, and besieged it. And the Lord gave Jehoiakim king of Judah into his hand, with part of the vessels of the house of God: which he carried into the land of Shinar to the house of his god; and he brought the vessels into the treasure house of his god. Daniel 1:1, 2.

> Juudan kuninkaan Jojakimin kolmantena hallitusvuotena Baabelin kuningas Nebukadnessar tuli Jerusalemiin ja piiritti sen. Ja Herra antoi Juudan kuninkaan Jojakimin hänen käsiinsä sekä osan Jumalan temppelin astioista; ne hän vei Sinearin maahan jumalansa temppeliin, ja astiat hän toi jumalansa aarrekammioon. Daniel 1:1, 2.

The books of Daniel and Revelation are the same book, and the same prophetic lines that are represented in the book of Daniel are taken up in the book of Revelation. The Revelation of Jesus Christ, represents the final prophetic message that is unsealed just before the close of probation.

Danielin ja Ilmestyskirjan kirjat ovat sama kirja, ja samat profeetalliset linjat, jotka esitetään Danielin kirjassa, otetaan uudelleen esille Ilmestyskirjassa. Jeesuksen Kristuksen ilmestys edustaa lopullista profeetallista sanomaa, joka avataan juuri ennen armonajan päättymistä.

Truths which in the past have been correctly understood from the book of Revelation but have been sealed up by custom and tradition, are still truth, and today they are being unsealed again by the Lion of the tribe of Judah, and those truths are now revealing their perfect fulfillment.

Totuudet, jotka menneisyydessä on oikein ymmärretty Ilmestyskirjasta mutta jotka tapa ja perinne ovat sinetöineet, ovat yhä totuutta, ja tänä päivänä Juudan sukukunnan Leijona avaa ne jälleen, ja nuo totuudet ilmaisevat nyt täydellisen täyttymyksensä.

Truths which in the past have been correctly understood from the book of Daniel but have been sealed up by custom and tradition, are still truth, and today they are being unsealed again by the Lion of the tribe of Judah, and those truths are now revealing their perfect fulfillment.

Totuudet, jotka menneisyydessä on oikein ymmärretty Danielin kirjasta mutta jotka tapa ja perinne ovat sinetöineet, ovat yhä totuutta, ja tänä päivänä Juudan heimon Leijona avaa ne jälleen, ja nuo totuudet ilmaisevat nyt täydellisen täyttymyksensä.

Daniel is simply the first of the two books that represent the Revelation of Jesus Christ.

Daniel on yksinkertaisesti ensimmäinen niistä kahdesta kirjasta, jotka edustavat Jeesuksen Kristuksen ilmestystä.

Jehoiakim is a symbol of the empowerment of the first message in a reform movement. He is also a symbol of the covenant, for the change of a name prophetically identifies the beginning of a covenant relationship. The covenant relationship that God enters into with a people who had formerly not been God’s covenant people, begins at the empowerment of the first message.

Joojakim on ensimmäisen sanoman voimaannuttamisen vertauskuva uudistusliikkeessä. Hän on myös liiton vertauskuva, sillä nimen muuttaminen osoittaa profeetallisesti liittosuhteen alkamisen. Liittosuhde, johon Jumala astuu kansan kanssa, joka ei aiemmin ollut Jumalan liittokansaa, alkaa ensimmäisen sanoman voimaannuttamisen hetkellä.

> Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:10.

> Te, jotka ennen ette olleet kansa, mutta nyt olette Jumalan kansa; jotka ette olleet saaneet laupeutta, mutta nyt olette laupeuden saaneet. 1 Piet. 2:10.

The symbol of a name being changed representing a covenant relationship is established by Abram’s name being changed to Abraham, Sarai’s name to Sarah, Jacob’s name to Israel and Saul to Paul. There are other witnesses to the symbol, but in chapter one of Daniel, Daniel’s name is changed to Belteshazzar, and Hananiah’s name is changed to Shadrach, Mishael’s to Meshach, and Azariah’s to Abednego.

Nimen muuttumisen vertauskuva, joka ilmaisee liittosuhdetta, vahvistetaan siinä, että Abramin nimi muutettiin Abrahamiksi, Sarain nimi Saaraksi, Jaakobin nimi Israeliksi ja Saulin nimi Paavaliksi. Tälle vertauskuvalle on muitakin todistuksia, mutta Danielin ensimmäisessä luvussa Danielin nimi muutetaan Beltesassariksi, Hananjan nimi Sadrakiksi, Miisaelin nimi Meesakiksi ja Asarjan nimi Abednegoksi.

When the Lord enters into a covenant relationship with a people, he is simultaneously passing by a former covenant people. Jehoiakim represents the covenant people who are being passed by and Daniel, Hananiah, Mishael and Azariah represent the covenant people that are then being chosen. When people enter into a covenant relationship, they are then tested as to whether they will uphold the terms of the covenant. The test is represented by the act of eating.

Kun Herra astuu liittosuhteeseen jonkin kansan kanssa, hän samalla kulkee entisen liittokansan ohi. Jojakim edustaa sitä liittokansaa, jonka ohi kuljetaan, ja Daniel, Hananja, Miisael ja Asarja edustavat sitä liittokansaa, joka tämän jälkeen valitaan. Kun ihmiset astuvat liittosuhteeseen, heidät sitten koetellaan sen suhteen, pitävätkö he liiton ehdot. Koetus kuvataan syömisen tekona.

Adam and Eve failed the test with the act of eating, and when God first entered into a covenant with a chosen people, he began the relationship by testing them with manna. Ancient Israel ultimately failed that test, but in doing so they provided the first reference and first witness to the fact that a covenant test is not a singular test, but it is a testing process. By the tenth test, they were assigned to die in the wilderness over the next forty years. God then entered into covenant with Joshua and Caleb, thus providing witness that when the Lord enters into covenant with a chosen people, He is also passing by a former covenant people. At the end of ancient Israel, which was also the beginning of spiritual Israel, the last testing process for ancient Israel was the first testing process for spiritual Israel, and it was represented as the Bread of Heaven. It had been typified by the manna in the first covenant testing process.

Aadam ja Eeva epäonnistuivat koetuksessa syömisen teolla, ja kun Jumala ensi kerran teki liiton valitun kansan kanssa, hän aloitti suhteen koettelemalla heitä mannalla. Muinainen Israel epäonnistui lopulta tuossa koetuksessa, mutta siten se antoi ensimmäisen viittauksen ja ensimmäisen todistuksen siitä, ettei liittokoetus ole yksittäinen koetus, vaan koettelemisen prosessi. Kymmenenteen koetukseen mennessä heidät määrättiin kuolemaan erämaassa seuraavien neljänkymmenen vuoden aikana. Sen jälkeen Jumala teki liiton Joosuan ja Kaalebin kanssa ja antoi näin todistuksen siitä, että kun Herra tekee liiton valitun kansan kanssa, hän samalla kulkee entisen liittokansan ohi. Muinaisen Israelin lopussa, joka samalla oli hengellisen Israelin alku, muinaisen Israelin viimeinen koettelemisprosessi oli hengellisen Israelin ensimmäinen koettelemisprosessi, ja se esitettiin taivaan leipänä. Sitä oli esikuvattu mannalla ensimmäisessä liittokoettelemisprosessissa.

In that testing process, which was both the first and the last testing process, Jesus identified the test of heavenly Bread when he said that those who are his covenant people must eat his flesh and drink his blood. He lost more disciples at that presentation than any other time in his ministry. That controversy in his ministry was the high point of the illustration of the covenant testing process, and Sister White comments at length upon the event in the Desire of Ages, where the title of the chapter is “The Crisis in Galilee”. The name Galilee means “a hinge,” or “a turning point,” and in the chapter, she outlines why the disciples turned away from him. They refused to apply his testimony of the requirement of eating his flesh and drinking his blood with the proper prophetic methodology. She identified that they held to customs and traditions of prophetic concepts that Satan had inculcated into ancient Israel’s biblical understanding. Those misunderstandings provided them with, what they thought, was an excuse to apply his words literally, instead of spiritually. She also points out that when those who “turned” away from Jesus (Galilee) who are identified in the sixth chapter of John (John 6:66), they walked with him no more forever.

Tuossa koetuksen prosessissa, joka oli sekä ensimmäinen että viimeinen koetuksen prosessi, Jeesus osoitti taivaallisen Leivän koetuksen sanoessaan, että niiden, jotka ovat hänen liittokansaansa, täytyy syödä hänen lihansa ja juoda hänen verensä. Hän menetti tuon esityksen johdosta enemmän opetuslapsia kuin minään muuna aikana palvelutyönsä aikana. Tuo hänen palvelutyönsä kiistakysymys oli liiton koetusprosessin havainnollistamisen huippukohta, ja sisar White käsittelee tapahtumaa laajasti teoksessa Alfa ja omega, jossa luvun otsikko on ”Kriisi Galileassa”. Nimi Galilea merkitsee ”saranaa” tai ”käännekohtaa”, ja siinä luvussa hän esittää, miksi opetuslapset kääntyivät pois hänen luotaan. He kieltäytyivät soveltamasta hänen todistustaan hänen lihansa syömisen ja verensä juomisen vaatimuksesta oikean profeetallisen metodologian mukaisesti. Hän osoitti, että he pitäytyivät profeetallisia käsitteitä koskeviin tapoihin ja perinnäissääntöihin, jotka Saatana oli juurruttanut muinaisen Israelin raamatulliseen ymmärrykseen. Nuo väärinkäsitykset antoivat heille sen, minkä he luulivat olevan oikeutus soveltaa hänen sanojaan kirjaimellisesti eikä hengellisesti. Hän myös tuo esiin, että kun ne, jotka ”kääntyivät” pois Jeesuksesta (Galilea) ja jotka mainitaan Johanneksen kuudennessa luvussa (Joh. 6:66), eivät enää koskaan vaeltaneet hänen kanssaan.

With the first as with the last covenant testing process of ancient Israel, we find that when God enters into a covenant relationship with a chosen people, He is simultaneously passing by the former covenant people. We also find that he tests those people, not with a singular test, but with a process of testing. We also see that the testing process is represented by something that is to be eaten. We also find that the food represents the Word of God, and that the test involves a choice between two types of food to eat. Do we eat of every tree that God has said we can eat of, or do we eat from the tree which we have been forbidden to eat? We also find that the choice of what to eat includes the test of how we eat the food offered.

Samoin kuin muinaisen Israelin ensimmäisen ja viimeisen liiton koetusprosessissa havaitsemme, että kun Jumala astuu liittosuhteeseen valitun kansan kanssa, Hän samalla sivuuttaa entisen liittokansan. Havaitsemme myös, että Hän koettelee tuota kansaa, ei yksittäisellä kokeella, vaan koetusten prosessilla. Näemme myös, että koetusprosessia kuvataan jollakin, mikä on syötävä. Havaitsemme myös, että ruoka edustaa Jumalan sanaa ja että koetus sisältää valinnan kahdenlaisen syötävän välillä. Syömmekö jokaisesta puusta, josta Jumala on sanonut meidän saavan syödä, vai syömmekö siitä puusta, josta meidän on kielletty syömästä? Havaitsemme myös, että valintaan siitä, mitä syödä, sisältyy koetus siitä, kuinka syömme tarjotun ruoan.

At the end of spiritual Israel, in the time of the Millerite movement, the first message was empowered on August 11, 1840. Jehoiakim there represents the Protestants that are then being carried into Babylon to become her daughters. They were confronted with a test when the angel of Revelation ten descended and had a little book open in his hand. Just as Jehoiakim rebelled against Nebuchadnezzar’s demands, and was thereafter led into captivity, the Protestants refused to eat the food in the angel’s hand, based upon the traditions and customs they brought with them out of the Dark Ages.

Hengellisen Israelin lopulla, milleriläisen liikkeen aikana, ensimmäinen sanoma sai voiman 11. elokuuta 1840. Jojakim edustaa tässä niitä protestantteja, joita silloin viedään Babyloniin tulemaan sen tyttäriksi. He joutuivat koetukseen, kun Ilmestyskirjan kymmenennen luvun enkeli laskeutui alas ja hänellä oli kädessään avattu pieni kirja. Aivan kuten Jojakim kapinoi Nebukadnessarin vaatimuksia vastaan ja joutui sen jälkeen vankeuteen, protestantit kieltäytyivät syömästä enkelin kädessä olevaa ruokaa niiden perinnäissääntöjen ja tapojen perusteella, jotka he olivat tuoneet mukanaan pimeältä keskiajalta.

By the spring of 1844, the testing process had reached a “turning point” for Jehoiakim and the Protestants, and just as in the first testing process for spiritual Israel, they “turned” and walked no more with Jesus. In that history Daniel, Hananiah, Mishael and Azariah represent the Millerites, who chose to eat the little book which was sweet in their mouth, but became bitter in their stomach.

Kevääseen 1844 mennessä koetusprosessi oli saavuttanut Joojakimin ja protestanttien kohdalla ”käännekohdan”, ja aivan kuten ensimmäisessä hengellisen Israelin koetusprosessissa, he ”kääntyivät pois” eivätkä enää vaeltaneet Jeesuksen kanssa. Tuossa historiassa Daniel, Hananja, Miisael ja Asarja edustavat milleriläisiä, jotka valitsivat syödä pienen kirjakäärön, joka oli makea heidän suussaan, mutta muuttui karvaaksi heidän vatsassaan.

If we include Adam and Eve, we have four classic witnesses that the test is represented by the act of eating. We have several prophetic witnesses, that all have the signature of the first and the last. The witness of the test of manna is a first witness, and the test of the Bread of Heaven is both a first test for spiritual Israel, while also being the last witness for ancient Israel. The test of the little book is both the first and the last. It is the end of spiritual Israel’s wandering as the church in the wilderness, and it is the first of those who were chosen to be the final denominated people of God. The Millerites were the beginning of God’s denominated people, which were to be identified as the true horn of Protestantism. There are several witnesses to the testing process that begins when the first message is empowered.

Jos otamme mukaan Aadamin ja Eevan, meillä on neljä klassista todistajaa siitä, että koetus esitetään syömisen tekona. Meillä on useita profeetallisia todistajia, joissa kaikissa on ensimmäisen ja viimeisen tuntomerkki. Mannan koetuksen todistus on ensimmäinen todistus, ja taivaan leivän koetus on sekä ensimmäinen koetus hengelliselle Israelille että samalla viimeinen todistus muinaiselle Israelille. Pienen kirjan koetus on sekä ensimmäinen että viimeinen. Se on hengellisen Israelin vaelluksen loppu seurakuntana erämaassa, ja se on ensimmäinen niiden joukossa, jotka valittiin olemaan Jumalan lopullinen nimetty kansa. Milleriitit olivat Jumalan nimetyn kansan alku, jonka oli määrä tulla tunnistetuksi protestantismin todellisena sarvena. On olemassa useita todistajia koetusprosessista, joka alkaa, kun ensimmäinen sanoma saa voiman.

In those processes of testing there arrives a “turning point”, where nearly all of the disciples turn away. At Joshua and Caleb’s testimony all Israel turned away and sought to return to Egypt. At the church in Galilee, the majority of disciples turned away. Because Jesus is the Alpha and Omega, the “turning point” that is represented at the end of the testing process is also illustrated at the beginning of the testing process. When the manna was first provided for ancient Israel, there were those that immediately turned away from the instructions. At Christ’s baptism He turned away and went into the wilderness. Sister White uses the symbol of a turning point in a very informative fashion.

Noissa koettelemuksen vaiheissa koittaa ”käännekohta”, jossa lähes kaikki opetuslapset kääntyvät pois. Joosuan ja Kaalebin todistuksen kohdalla koko Israel kääntyi pois ja pyrki palaamaan Egyptiin. Galilean seurakunnassa enemmistö opetuslapsista kääntyi pois. Koska Jeesus on Alfa ja Omega, koettelemusprosessin lopussa esitetty ”käännekohta” havainnollistetaan myös koettelemusprosessin alussa. Kun manna annettiin ensimmäisen kerran muinaiselle Israelille, oli niitä, jotka kääntyivät heti pois ohjeista. Kristuksen kasteessa Hän kääntyi pois ja meni erämaahan. Sis ar White käyttää käännekohdan vertauskuvaa hyvin valaisevalla tavalla.

> “There are periods which are turning points in the history of nations and of the church. In the providence of God, when these different crises arrive, the light for that time is given. If it is received, there is spiritual progress; if it is rejected, spiritual declension and shipwreck follow. The Lord in His word has opened up the aggressive work of the gospel as it has been carried on in the past, and will be in the future, even to the closing conflict, when Satanic agencies will make their last wonderful movement. From that word we understand that the forces are now at work that will usher in the last great conflict between good and evil—between Satan, the prince of darkness, and Christ, the Prince of life. But the coming triumph for the men who love and fear God is as sure as that His throne is established in the heavens.” Bible Echo, August 26, 1895.

> ”Kansojen ja seurakunnan historiassa on ajanjaksoja, jotka ovat käännekohtia. Jumalan kaitselmuksessa, kun nämä erilaiset kriisit koittavat, annetaan juuri sitä aikaa varten tarkoitettu valo. Jos se otetaan vastaan, seuraa hengellistä edistystä; jos se hylätään, seurauksena ovat hengellinen rappio ja haaksirikko. Herra on sanassaan avannut evankeliumin etenevän työn sellaisena kuin sitä on tehty menneisyydessä ja tullaan tekemään tulevaisuudessa, aina päätöstaisteluun asti, jolloin saatanalliset voimat tekevät viimeisen hämmästyttävän liikkeensä. Tuosta sanasta ymmärrämme, että ne voimat ovat nyt toiminnassa, jotka saattavat alkuun viimeisen suuren hyvän ja pahan välisen taistelun — Saatanan, pimeyden ruhtinaan, ja Kristuksen, elämän Ruhtinaan, välisen taistelun. Mutta tuleva voitto niille ihmisille, jotka rakastavat ja pelkäävät Jumalaa, on yhtä varma kuin se, että Hänen valtaistuimensa on vahvistettu taivaisiin.” Bible Echo, August 26, 1895.

When the manna was first given to ancient Israel, the light for that history was given. At Christ’s baptism the light for that history was given. On August 11, 1840 the light for that history was given. Each of those turning points mark the beginning of a testing process that ultimately ends at another turning point, when the former covenant people turn away and walk with Christ no more.

Kun manna annettiin ensimmäisen kerran muinaiselle Israelille, valo tuota historian vaihetta varten annettiin. Kristuksen kasteessa valo tuota historian vaihetta varten annettiin. Elokuun 11. päivänä 1840 valo tuota historian vaihetta varten annettiin. Kukin noista käännekohdista merkitsee koetusprosessin alkua, joka päättyy lopulta toiseen käännekohtaan, jolloin entinen liittokansa kääntyy pois eikä enää vaella Kristuksen kanssa.

Because these various testing processes represent both a testing process for the former covenant people and also for the new covenant people, there are two conclusions of the testing process. The conclusion of the testing process, and therefore the final turning point for the Protestants in the Millerite history, was the spring of 1844. The conclusion of the testing process (in the Fall of 1844), or turning point for the Millerites themselves, came after the turning point for the former people of God.

Koska nämä erilaiset koettelemisprosessit edustavat sekä entisen liiton kansan että myös uuden liiton kansan koettelemisprosessia, koettelemisprosessilla on kaksi päätöstä. Koettelemisprosessin päätös, ja siten protestanteille Milleriittien historiassa viimeinen käännekohta, oli keväällä 1844. Koettelemisprosessin päätös (syksyllä 1844), eli käännekohta Milleriiteille itselleen, tuli entisen Jumalan kansan käännekohdan jälkeen.

In the history of Christ, the testing process is identified by his twice cleansing the temple, once at the beginning of his ministry, and then again at the ending of his ministry.

Kristuksen historiassa koetusprosessi ilmenee siinä, että hän puhdisti temppelin kahdesti: kerran palvelutyönsä alussa ja sitten jälleen palvelutyönsä lopussa.

> “When Jesus began His public ministry, He cleansed the Temple from its sacrilegious profanation. Among the last acts of His ministry was the second cleansing of the Temple. So in the last work for the warning of the world, two distinct calls are made to the churches. The second angel’s message is, ‘Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). And in the loud cry of the third angel’s message a voice is heard from heaven saying, ‘Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities’ (Revelation 18:4, 5).” Selected Messages, book 2, 118.

> ”Kun Jeesus aloitti julkisen palvelutyönsä, Hän puhdisti temppelin sen häväistyksellisestä saastutuksesta. Hänen palvelutyönsä viimeisiin tekoihin kuului temppelin toinen puhdistus. Samoin viimeisessä työssä maailman varoittamiseksi seurakunnille esitetään kaksi erillistä kutsua. Toisen enkelin sanoma on: ’Kukistunut, kukistunut on Babylon, tuo suuri kaupunki, koska se on haureutensa vihan viinillä juottanut kaikki kansat’ (Ilmestys 14:8). Ja kolmannen enkelin sanoman voimallisessa huudossa kuullaan ääni taivaasta sanovan: ’Lähtekää siitä ulos, te minun kansani, ettette tulisi osallisiksi hänen synneistään ettekä saisi osaanne hänen vitsauksistaan. Sillä hänen syntinsä ovat ulottuneet taivaaseen asti, ja Jumala on muistanut hänen vääryytensä’ (Ilmestys 18:4, 5).” Selected Messages, kirja 2, 118.

The testing process of the two temple cleansings of Christ is aligned with Malachi chapter three, in the writings of the Spirit of Prophecy.

Kristuksen kahden temppelinpuhdistuksen koettelemisprosessi on Profetian Hengen kirjoituksissa Malakian kolmanteen lukuun linjattu.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. Malachi 3:1–3 quoted.” The Desire of Ages, 161.

> ”Puhdistaessaan temppelin maailman ostajista ja myyjistä Jeesus ilmoitti tehtävänsä puhdistaa sydän synnin saastutuksesta — maallisista haluista, itsekkäistä himoista ja pahoista tavoista, jotka turmelevat sielun. Malakia 3:1–3 siteerattuna.” Aikakausien Toivo, s. 161.

The cleansing of God’s people represents the testing process that is repeatedly identified with several lines of prophecy. Every reference, beginning with Adam and Eve unto the Millerite history represents the cleansing of the one hundred and forty-four thousand.

Jumalan kansan puhdistaminen edustaa koettelemisen prosessia, joka toistuvasti samaistetaan useisiin profetian linjoihin. Jokainen viittaus, Aadamista ja Eevasta alkaen aina milleriittien historiaan saakka, edustaa sadan neljänkymmenenneljän tuhannen puhdistamista.

> “In the last days of this earth’s history, God’s covenant with his commandment-keeping people is to be renewed.” Review and Herald, February 26, 1914.

> ”Tämän maan historian viimeisinä päivinä Jumalan liitto hänen käskynsä pitävän kansansa kanssa on uudistettava.” Review and Herald, 26. helmikuuta 1914.

The cleansing process of the one hundred and forty-four thousand is the first reference in the book of Daniel, which is the first book of the two books that together represent the Revelation of Jesus Christ that is unsealed just before human probation closes. The cleansing process of the one hundred and forty-four thousand is also represented as the sealing process. When the first message of the cleansing, sealing process of the one hundred and forty-four thousand began on September 11, 2001, it was a turning point for the church and for the world. In Revelation chapter eighteen, the angel that lightens the world with his glory then arrived. Yet in Revelation eighteen, the angel is not represented as having anything to eat in his hand—but it is there. The little book is there. It can be easily recognized by those who choose to eat the methodology represented as “line upon line,” by the prophet Isaiah.

Sadan neljänkymmenenneljän tuhannen puhdistusprosessi on ensimmäinen viittaus Danielin kirjassa, joka on ensimmäinen niistä kahdesta kirjasta, jotka yhdessä edustavat Jeesuksen Kristuksen ilmestystä, joka avataan juuri ennen kuin ihmisen koetusaika päättyy. Sadan neljänkymmenenneljän tuhannen puhdistusprosessi esitetään myös sinetöimisprosessina. Kun sadan neljänkymmenenneljän tuhannen puhdistus- ja sinetöimisprosessia koskeva ensimmäinen sanoma alkoi 11. syyskuuta 2001, se oli käännekohta seurakunnalle ja maailmalle. Ilmestyskirjan kahdeksannessatoista luvussa enkeli, joka valaisee maailman kirkkaudellaan, oli silloin saapunut. Kuitenkin Ilmestyskirjan 18. luvussa enkeliä ei esitetä siten, että hänellä olisi kädessään mitään syötävää — mutta se on siellä. Pieni kirja on siellä. Ne, jotka päättävät syödä profeetta Jesajan ilmaisulla ”käsky käskyn päälle, läksy läksyn päälle” kuvatun menetelmän, voivat helposti tunnistaa sen.

By laying “line upon line” we understand that when Christ descended on September 11, 2001, he also had a “little book” which had been represented as “manna”, the “bread of heaven” and the “little book”. But on September 11, 2001, the former chosen people, represented by Jehoiakim, chose to hold to the customs and traditions of Adventism, and then began their march into the captivity of Babylon which will be complete at the Sunday law.

Asettamalla ”rivi rivin päälle” ymmärrämme, että kun Kristus laskeutui 11. syyskuuta 2001, hänellä oli myös ”pieni kirja”, jota oli kuvattu ”mannana”, ”taivaan leipänä” ja ”pienenä kirjana”. Mutta 11. syyskuuta 2001 entinen valittu kansa, jota Joojakim edusti, valitsi pitää kiinni adventismin tavoista ja perinteistä, ja alkoi sitten marssinsa Babylonin vankeuteen, joka tulee täydelliseksi sunnuntailaissa.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> ”Nytkö tulee se sana, jonka olen muka lausunut, että New Yorkin on määrä pyyhkiytyä pois hyökyaallon mukana? Tätä en ole koskaan sanonut. Olen sanonut katsellessani siellä kohoavia suuria rakennuksia, kerros kerrokselta: ’Kuinka kauheita kohtauksia tapahtuukaan, kun Herra nousee järisyttämään maata perin pohjin! Silloin Ilmestyskirjan 18:1–3 sanat täyttyvät.’ Koko Ilmestyskirjan kahdeksastoista luku on varoitus siitä, mikä on tuleva maan päälle. Mutta minulle ei ole annettu mitään erityistä valoa siitä, mitä on tuleva New Yorkin osaksi, ainoastaan sen tiedän, että jonakin päivänä siellä olevat suuret rakennukset kukistetaan maahan Jumalan voiman kääntämisen ja mullistamisen kautta. Minulle annetun valon perusteella tiedän, että hävitys on maailmassa. Yksi sana Herralta, yksi kosketus hänen mahtavasta voimastaan, ja nämä valtavat rakennelmat sortuvat. Tapahtuu sellaisia kohtauksia, joiden kauheutta emme voi kuvitella.” Review and Herald, July 5, 1906.

When the “great buildings” of “New York” were “thrown down by the turning and overturning of God’s power,” on September 11, 2001, the light of the angel of Revelation eighteen filled the whole earth, for a turning point had come in the history of the earth beast of Revelation thirteen.

Kun “New Yorkin” “suuret rakennukset” “sortuivat Jumalan voiman kääntäessä ja kumotessa”, 11. syyskuuta 2001, Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun enkelin valo täytti koko maan, sillä käännekohta oli tullut Ilmestyskirjan kolmattatoista lukua koskevan maapedon historiassa.

> “There are periods which are turning points in the history of nations and of the church. In the providence of God, when these different crises arrive, the light for that time is given. If it is received, there is spiritual progress; if it is rejected, spiritual declension and shipwreck follow.” Bible Echo, August 26, 1895.

> ”Kansojen ja seurakunnan historiassa on ajanjaksoja, jotka muodostavat käännekohtia. Jumalan johdatuksessa, kun nämä erilaiset kriisit koittavat, annetaan sitä aikaa varten tarkoitettu valo. Jos se otetaan vastaan, seuraa hengellinen edistys; jos se torjutaan, seuraavat hengellinen taantumus ja haaksirikko.” Bible Echo, 26. elokuuta 1895.

When the light of the angel of Revelation eighteen arrived on September 11, 2001, those who received the light progressed spiritually and those who rejected the light declined spiritually, and began their rebellious journey onward to their final turning point of the Sunday law, where they forever make shipwreck of their profession as the messengers of the third angel. Those in Galilee that turned away and walked no more with Christ in John 6:66, were turning away from the light that had first arrived at his baptism, which is where the first message of that testing history was empowered. In Daniel chapter one, two classes of worshippers are illustrated in the history when the first message is empowered. Jehoiakim represents those that make shipwreck of faith, and Daniel, Hananiah, Mishael and Azariah represent the faithful.

Kun Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun enkelin valo saapui 11. syyskuuta 2001, ne, jotka ottivat valon vastaan, edistyivät hengellisesti, ja ne, jotka hylkäsivät valon, taantuivat hengellisesti ja alkoivat kapinallisen vaelluksensa kohti lopullista käännekohtaansa, sunnuntailakia, jossa he iäksi tekevät haaksirikon tunnustuksestaan kolmannen enkelin sanansaattajina. Ne Galileassa olevat, jotka kääntyivät pois eivätkä enää vaeltaneet Kristuksen kanssa Joh. 6:66:ssa, kääntyivät pois siitä valosta, joka oli ensi kerran saapunut hänen kasteessaan, missä tuon koettelevan historian ensimmäinen sanoma sai voimansa. Danielin kirjan ensimmäisessä luvussa havainnollistetaan kahta palvojien luokkaa siinä historiassa, jolloin ensimmäinen sanoma saa voimansa. Joojakim edustaa niitä, jotka tekevät uskosta haaksirikon, ja Daniel, Hananja, Miisael ja Asarja edustavat uskollisia.

> In the third year of the reign of Jehoiakim king of Judah came Nebuchadnezzar king of Babylon unto Jerusalem, and besieged it. And the Lord gave Jehoiakim king of Judah into his hand, with part of the vessels of the house of God: which he carried into the land of Shinar to the house of his god; and he brought the vessels into the treasure house of his god. And the king spake unto Ashpenaz the master of his eunuchs, that he should bring certain of the children of Israel, and of the king’s seed, and of the princes; Children in whom was no blemish, but well favoured, and skilful in all wisdom, and cunning in knowledge, and understanding science, and such as had ability in them to stand in the king’s palace, and whom they might teach the learning and the tongue of the Chaldeans. And the king appointed them a daily provision of the king’s meat, and of the wine which he drank: so nourishing them three years, that at the end thereof they might stand before the king. Now among these were of the children of Judah, Daniel, Hananiah, Mishael, and Azariah: Unto whom the prince of the eunuchs gave names: for he gave unto Daniel the name of Belteshazzar; and to Hananiah, of Shadrach; and to Mishael, of Meshach; and to Azariah, of Abednego. But Daniel purposed in his heart that he would not defile himself with the portion of the king’s meat, nor with the wine which he drank: therefore he requested of the prince of the eunuchs that he might not defile himself. Daniel 1:1-8.

> Juudan kuninkaan Joojakimin kolmantena hallitusvuotena Babylonin kuningas Nebukadnessar tuli Jerusalemia vastaan ja piiritti sen. Ja Herra antoi Juudan kuninkaan Joojakimin hänen käsiinsä ynnä osan Jumalan temppelin astioista; ne hän vei Sinearin maahan jumalansa temppeliin, ja astiat hän toi jumalansa aarrekammioon. Ja kuningas käski hoviherrain päällikköään Aspenasta tuomaan israelilaisten joukosta, kuninkaan sukua ja ylimyksiä, nuorukaisia, joissa ei ollut mitään vikaa, vaan jotka olivat hyvännäköisiä ja taitavia kaikessa viisaudessa, tiedossa harjaantuneita ja ymmärryksessä oppineita ja kykeneviä palvelemaan kuninkaan palatsissa, ja opettamaan heille kaldealaisten kirjallisuutta ja kieltä. Ja kuningas määräsi heille päivittäisen osan kuninkaan ruokia ja viiniä, jota hän itse joi, ja heitä oli kasvatettava kolme vuotta, jotta he sen jälkeen voisivat astua kuninkaan palvelukseen. Näiden joukossa oli Juudan lapsia: Daniel, Hananja, Miisael ja Asarja. Ja hoviherrain päällikkö antoi heille nimet: Danielille hän antoi nimeksi Beltassar, Hananjalle Sadrak, Miisaelille Meesak ja Asarjalle Abednego. Mutta Daniel päätti sydämessään, ettei hän saastuttaisi itseään kuninkaan ruoka-annoksilla eikä viinillä, jota tämä joi; sen tähden hän pyysi hoviherrain päällikköä, ettei hänen tarvitsisi saastuttaa itseään. Daniel 1:1–8.

Daniel, Hananiah, Mishael and Azariah were the children of Judah. They were made into eunuchs, thus representing the final generation of Adventism. Nebuchadnezzar, as many ancient kings, had the four Judean youths castrated, to remove any concerns the king might have when they served as slaves and interacted with the king’s wives and concubines.

Daniel, Hananja, Miisael ja Asarja olivat Juudan lapsia. Heidät tehtiin eunukeiksi, ja siten he edustavat adventismin viimeistä sukupolvea. Nebukadnessar, niin kuin monet muinaiset kuninkaat, antoi kastroida nämä neljä juudalaista nuorukaista poistaakseen kaikki huolet, joita kuninkaalla saattoi olla heidän palvellessaan orjina ja ollessaan tekemisissä kuninkaan vaimojen ja sivuvaimojen kanssa.

Symbolically it represents the final generation of Adventism, for there would be no more line of Judah after these four. Four is a symbol of worldwide, and thus represents the final generation of Seventh-day Adventists around the world who recognize September 11, 2001, as a fulfillment of God’s prophetic Word.

Vertauskuvallisesti se edustaa adventismin viimeistä sukupolvea, sillä näiden neljän jälkeen ei enää olisi Juudan sukulinjaa. Neljä on maailmanlaajuisuuden vertauskuva, ja siten se edustaa seitsemännen päivän adventistien viimeistä sukupolvea kaikkialla maailmassa, joka tunnistaa syyskuun 11. päivän 2001 Jumalan profeetallisen sanan täyttymykseksi.

Those Seventh-day Adventists are the subject of God’s prophetic Word, for they are those called to be the one hundred and forty-four thousand. Yet their prophetic heritage began with the rebellion of their fathers, in 1863. That initial rebellion is almost impossible to recognize for it has been covered by the traditions and customs of four generations of escalating rebellion. Though difficult to recognize it must be seen and acknowledged, as Daniel ultimately does in Daniel chapter nine. He did so by recognizing the truth located in God’s prophetic Word.

Nuo seitsemännen päivän adventistit ovat Jumalan profeetallisen Sanan kohde, sillä he ovat ne, jotka on kutsuttu olemaan ne sataneljäkymmentäneljätuhatta. Kuitenkin heidän profeetallinen perintönsä alkoi heidän isiensä kapinasta vuonna 1863. Tuota alkuperäistä kapinaa on miltei mahdotonta tunnistaa, sillä neljän yhä syvenevän kapinan sukupolven perinteet ja tavat ovat peittäneet sen alleen. Vaikka sitä on vaikea tunnistaa, se on nähtävä ja tunnustettava, niin kuin Daniel lopulta tekee Danielin kirjan yhdeksännessä luvussa. Hän teki niin tunnistamalla Jumalan profeetallisessa Sanassa olevan totuuden.

The rebellion that Daniel and the three worthies directly descended from, was their father’s refusal to remain separate from the heathen influences that surrounded them. In 1863, Laodicean Adventism returned to the biblical methodology of apostate Protestantism and Catholicism, to uphold their rejection of Miller’s identification of the “seven times” of Leviticus twenty-six. That rebellion for Daniel and the three worthies was represented by king Hezekiah.

Kapina, josta Daniel ja kolme urhoollista välittömästi polveutuivat, oli heidän isänsä kieltäytyminen pysyä erillään heitä ympäröivistä pakanallisista vaikutteista. Vuonna 1863 laodikealainen adventismi palasi luopuneen protestantismin ja katolilaisuuden raamatulliseen menetelmään ylläpitääkseen Millerin 3. Mooseksen kirjan kahdennenkymmenennenkuudennen luvun ”seitsemän ajan” tunnistamisen hylkäämistä. Danielille ja kolmelle urhoolliselle tuota kapinaa edusti kuningas Hiskia.

King Hezekiah pled with the Lord not to die, and his prayer was answered when the Lord gave him another 15 years. In doing so, he then fathered Manasseh, one of the most wicked kings of Judah, but also the king that marks the beginning of the progressive seven-step conquering and enslavement of Judah. In 1856, the True Witness came to knock on Laodicean Adventism’s door, but they chose to live and not die to self. By 1863, they had rebuilt “Jericho” and started the escalating rebellion that ultimately prevented them from recognizing September 11, 2001 as the beginning of their three-step journey into the slavery of spiritual Babylon that ends at the Sunday law.

Kuningas Hiskia anoi Herralta, ettei hänen tarvitsisi kuolla, ja hänen rukoukseensa vastattiin, kun Herra antoi hänelle vielä 15 vuotta. Näin tehdessään hänestä tuli sitten Manassen isä, yhden Juudan jumalattomimmista kuninkaista, mutta myös sen kuninkaan, joka merkitsee Juudan asteittaisen seitsenvaiheisen valloituksen ja orjuuttamisen alkua. Vuonna 1856 Totinen Todistaja tuli kolkuttamaan laodikealaisen adventismin ovelle, mutta he valitsivat elää eivätkä kuolla itselleen. Vuoteen 1863 mennessä he olivat jälleenrakentaneet ”Jerikon” ja aloittaneet kiihtyvän kapinan, joka lopulta esti heitä tunnistamasta 11. syyskuuta 2001 heidän kolmivaiheisen matkansa aluksi hengellisen Babylonin orjuuteen, joka päättyy sunnuntailakiin.

For king Hezekiah, 1863 came when his prayer to live was granted. The Lord provided a sign that his prayer had been accepted. God confirmed the prayer by moving the sun, and the Babylonians saw the activity of God in the heavens, though they knew not what it meant. The Babylonians then came to Jerusalem to find out about the God who had the power to control the sun. Instead of glorifying the God of Heaven, king Hezekiah, instead of dying to self, chose to glorify his temple and city instead of the God who had chosen to place His name in that temple and city.

Kuningas Hiskialle vuosi 1863 koitti, kun hänen rukouksensa saada elää täytettiin. Herra antoi merkin siitä, että hänen rukouksensa oli hyväksytty. Jumala vahvisti rukouksen siirtämällä aurinkoa, ja babylonialaiset näkivät Jumalan toiminnan taivaissa, vaikka eivät tienneet, mitä se merkitsi. Babylonialaiset tulivat sitten Jerusalemiin saadakseen tietää siitä Jumalasta, jolla oli valta hallita aurinkoa. Sen sijaan että kuningas Hiskia olisi kirkastanut taivaan Jumalaa, hän sen sijaan, että olisi kuollut itselleen, valitsi kirkastaa temppelinsä ja kaupunkinsa sen Jumalan sijasta, joka oli valinnut asettaa nimensä siihen temppeliin ja siihen kaupunkiin.

That rebellion brought the prophecy that children from his blood line would become slaves and eunuchs in Babylon. Those children were Daniel, Hananiah, Mishael and Azariah, and represent the spiritual final generation of those Seventh-day Adventists that recognize September 11, 2001 as a turning point in the history of the nations of the world and of the church, when the light is given that is to test and seal the one hundred and forty-four thousand.

Tuo kapina toi mukanaan ennustuksen, että hänen verilinjastaan polveutuvista lapsista tulisi orjia ja eunukkeja Babylonissa. Nuo lapset olivat Daniel, Hananja, Miisael ja Asarja, ja he edustavat niiden seitsemännen päivän adventistien hengellistä viimeistä sukupolvea, jotka tunnustavat syyskuun 11. päivän vuonna 2001 käännekohdaksi maailman kansojen ja seurakunnan historiassa, jolloin annetaan se valo, jonka on määrä koetella ja sinetöidä sataneljäkymmentäneljätuhatta.

> In those days was Hezekiah sick unto death. And the prophet Isaiah the son of Amoz came to him, and said unto him, Thus saith the Lord, Set thine house in order; for thou shalt die, and not live. Then he turned his face to the wall, and prayed unto the Lord, saying, I beseech thee, O Lord, remember now how I have walked before thee in truth and with a perfect heart, and have done that which is good in thy sight. And Hezekiah wept sore. And it came to pass, afore Isaiah was gone out into the middle court, that the word of the Lord came to him, saying, Turn again, and tell Hezekiah the captain of my people, Thus saith the Lord, the God of David thy father, I have heard thy prayer, I have seen thy tears: behold, I will heal thee: on the third day thou shalt go up unto the house of the Lord. And I will add unto thy days fifteen years; and I will deliver thee and this city out of the hand of the king of Assyria; and I will defend this city for mine own sake, and for my servant David’s sake. And Isaiah said, Take a lump of figs. And they took and laid it on the boil, and he recovered. And Hezekiah said unto Isaiah, What shall be the sign that the Lord will heal me, and that I shall go up into the house of the Lord the third day? And Isaiah said, This sign shalt thou have of the Lord, that the Lord will do the thing that he hath spoken: shall the shadow go forward ten degrees, or go back ten degrees? And Hezekiah answered, It is a light thing for the shadow to go down ten degrees: nay, but let the shadow return backward ten degrees. And Isaiah the prophet cried unto the Lord: and he brought the shadow ten degrees backward, by which it had gone down in the dial of Ahaz. At that time Berodachbaladan, the son of Baladan, king of Babylon, sent letters and a present unto Hezekiah: for he had heard that Hezekiah had been sick. And Hezekiah hearkened unto them, and shewed them all the house of his precious things, the silver, and the gold, and the spices, and the precious ointment, and all the house of his armour, and all that was found in his treasures: there was nothing in his house, nor in all his dominion, that Hezekiah shewed them not. Then came Isaiah the prophet unto king Hezekiah, and said unto him, What said these men? and from whence came they unto thee? And Hezekiah said, They are come from a far country, even from Babylon. And he said, What have they seen in thine house? And Hezekiah answered, All the things that are in mine house have they seen: there is nothing among my treasures that I have not shewed them. And Isaiah said unto Hezekiah, Hear the word of the Lord. Behold, the days come, that all that is in thine house, and that which thy fathers have laid up in store unto this day, shall be carried into Babylon: nothing shall be left, saith the Lord. And of thy sons that shall issue from thee, which thou shalt beget, shall they take away; and they shall be eunuchs in the palace of the king of Babylon. Then said Hezekiah unto Isaiah, Good is the word of the Lord which thou hast spoken. And he said, Is it not good, if peace and truth be in my days? And the rest of the acts of Hezekiah, and all his might, and how he made a pool, and a conduit, and brought water into the city, are they not written in the book of the chronicles of the kings of Judah? And Hezekiah slept with his fathers: and Manasseh his son reigned in his stead. 2 Kings 20:1–21.

> Niinä päivinä Hiskia sairastui kuolemantautiin. Ja profeetta Jesaja, Aamoksen poika, tuli hänen luokseen ja sanoi hänelle: Näin sanoo Herra: Toimita talosi järjestykseen, sillä sinä kuolet etkä jää eloon. Silloin hän käänsi kasvonsa seinään päin ja rukoili Herraa sanoen: Oi Herra, muista, kuinka minä olen vaeltanut sinun edessäsi uskollisesti ja täydestä sydämestä ja tehnyt sitä, mikä on hyvää sinun silmissäsi. Ja Hiskia itki katkerasti. Ja tapahtui, ennen kuin Jesaja oli ehtinyt poistua keskimmäisestä esipihasta, että Herran sana tuli hänelle sanoen: Palaa takaisin ja sano Hiskialle, minun kansani ruhtinaalle: Näin sanoo Herra, isäsi Daavidin Jumala: Minä olen kuullut rukouksesi, minä olen nähnyt kyyneleesi; katso, minä parannan sinut. Kolmantena päivänä sinä menet ylös Herran temppeliin. Ja minä lisään päiviisi viisitoista vuotta, ja minä pelastan sinut ja tämän kaupungin Assyrian kuninkaan kädestä; ja minä suojelen tätä kaupunkia oman itseni tähden ja palvelijani Daavidin tähden. Ja Jesaja sanoi: Ottakaa viikunakakku. Ja he ottivat sen ja panivat paiseen päälle, ja hän parani. Ja Hiskia sanoi Jesajalle: Mikä on merkkinä siitä, että Herra parantaa minut ja että minä kolmantena päivänä menen ylös Herran temppeliin? Ja Jesaja sanoi: Tämä olkoon sinulle merkkinä Herralta, että Herra tekee sen, minkä hän on puhunut: meneekö varjo eteenpäin kymmenen astetta vai palatkoonko takaisin kymmenen astetta? Ja Hiskia vastasi: Varjon on helppo laskeutua kymmenen astetta; ei niin, vaan palatkoon varjo kymmenen astetta takaisin. Niin profeetta Jesaja huusi Herran puoleen, ja hän toi varjon kymmenen astetta takaisin, jotka se oli laskeutunut Aahaan aurinkokellossa. Siihen aikaan Babylonin kuningas Berodak-Baladan, Baladanin poika, lähetti kirjeitä ja lahjan Hiskialle, sillä hän oli kuullut Hiskian olleen sairaana. Ja Hiskia kuuli heitä mielellään ja näytti heille koko aarteistonsa: hopean ja kullan, hyvänhajuiset aineet ja kalliin öljyn sekä koko asevarastonsa ja kaiken, mitä hänen aarrekammioistaan löytyi. Ei ollut mitään hänen talossaan eikä koko hänen valtakunnassaan, mitä Hiskia ei olisi heille näyttänyt. Silloin profeetta Jesaja tuli kuningas Hiskian luo ja sanoi hänelle: Mitä nämä miehet sanoivat, ja mistä he tulivat sinun luoksesi? Ja Hiskia sanoi: He tulivat kaukaisesta maasta, Babylonista. Ja hän sanoi: Mitä he ovat nähneet sinun talossasi? Ja Hiskia vastasi: He ovat nähneet kaiken, mitä minun talossani on; ei ole mitään aarteissani, mitä minä en olisi heille näyttänyt. Ja Jesaja sanoi Hiskialle: Kuule Herran sana. Katso, päivät tulevat, jolloin kaikki, mikä on sinun talossasi, ja se, minkä isäsi ovat koonneet varastoon tähän päivään asti, viedään Babyloniin; mitään ei jää jäljelle, sanoo Herra. Ja sinun pojistasi, jotka sinusta polveutuvat ja jotka sinä siität, otetaan pois, ja heistä tulee hoviherrat Babylonin kuninkaan palatsissa. Silloin Hiskia sanoi Jesajalle: Hyvä on Herran sana, jonka sinä olet puhunut. Ja hän sanoi: Eikö olekin hyvä, että minun päivinäni on rauha ja vakaus? Ja mitä muuta on kerrottavaa Hiskian teoista ja kaikesta hänen voimastaan, ja kuinka hän teki lammikon ja vesijohdon ja johti veden kaupunkiin, eikö se ole kirjoitettuna Juudan kuningasten aikakirjaan? Ja Hiskia meni lepoon isiensä tykö, ja hänen poikansa Manasse tuli kuninkaaksi hänen sijaansa. 2. Kun. 20:1–21.

The next verse says:

Seuraava jae sanoo:

> Manasseh was twelve years old when he began to reign, and reigned fifty and five years in Jerusalem. And his mother’s name was Hephzibah. 2 Kings 21:1.

> Manasse oli kahdentoista vuoden ikäinen tullessaan kuninkaaksi, ja hän hallitsi Jerusalemissa viisikymmentäviisi vuotta. Ja hänen äitinsä nimi oli Hefsiba. 2. Kun. 21:1.

What would have been the result if king Hezekiah had accepted the Lord’s will, and simply got his house in order and died? He was given fifteen extra years, and three years later wicked Manasseh was born. What would have happened in 1856, if Adventism had accepted the transition from Philadelphia unto Laodicea and got their house in order and left the foundational truths of William Miller intact? I suppose we will never know the answer to that question, but what we do know is that “Daniel purposed in his heart that he would not defile himself with the portion of the king’s meat, nor with the wine which he drank.”

Mikä olisi ollut seuraus, jos kuningas Hiskia olisi hyväksynyt Herran tahdon, saattanut talonsa järjestykseen ja yksinkertaisesti kuollut? Hänelle annettiin viisitoista lisävuotta, ja kolme vuotta myöhemmin syntyi paha Manasse. Mitä olisi tapahtunut vuonna 1856, jos adventismi olisi hyväksynyt siirtymisen Filadelfiasta Laodikeaan, saattanut talonsa järjestykseen ja jättänyt William Millerin perustotuudet koskemattomiksi? Otaksun, ettemme koskaan saa tietää vastausta tuohon kysymykseen, mutta sen me tiedämme, että ”Daniel päätti sydämessään, ettei hän saastuttaisi itseään kuninkaan herkkujen osalla eikä sillä viinillä, jota tämä joi.”

We will continue Daniel chapter one in the next article.

Jatkamme Danielin ensimmäistä lukua seuraavassa artikkelissa.

Back to Articles