Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Fourteen

Joelin kirja ja laodikealainen seitsemännen päivän adventistikirkko - numero neljätoista

Number Fourteen

Luku neljätoista

Author

Jeff Pippenger

Published

December 20, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

The history of “God’s marvelous works,” is also represented by the prophetic question of “how long.” The history represented in those two, and many other symbols, represents the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. In that period there is a debate over the true and the many other false latter rain messages. There is only one genuine latter rain message. The story line of the sacred history where God performs His marvelous works is placed within the context of the book of Joel where the “new wine” is cut off from one class while being poured out upon the other class.

”Jumalan ihmeellisten tekojen” historia esitetään myös profeetallisen kysymyksen ”kuinka kauan” kautta. Noiden kahden sekä monien muiden vertauskuvien esittämä historia kuvaa sadanneljättätuhannen sinetöimisen aikaa. Tuona ajanjaksona käydään kiistaa aidosta sekä monista muista vääristä myöhäissateen sanomista. On olemassa vain yksi aito myöhäissateen sanoma. Sen pyhän historian juonilinja, jossa Jumala tekee ihmeelliset tekonsa, sijoittuu Joelin kirjan asiayhteyteen, jossa ”uusi viini” otetaan pois toiselta luokalta samalla kun sitä vuodatetaan toisen luokan päälle.

There are a few contrasts in the book of Joel that are to be noted. The root of the word “parable” means “placing beside” and inherently involves a contrast of two classes. We have touched some of the ‘contrasts’ in the book of Joel previously, pointing out that the crown of pride that is worn by the drunkards that rule Jerusalem is contrasted with those who wear the crown of glory. We have not yet shared how the symbol of joy is the opposite, but a counterpart of being ashamed, but it is, and we intend to show that. The subject of alpha and omega is also located in the book of Joel and that principle of the first illustrating the last is also confirmed by Peter’s two sermons in the book of Acts.

Joelin kirjassa on muutamia vastakohtaisuuksia, jotka on syytä panna merkille. Sanan ”vertaus” juuri merkitsee ”asettamista rinnalle” ja sisältää luontaisesti kahden ryhmän välisen vastakohdan. Olemme aiemmin käsitelleet joitakin Joelin kirjan ”vastakohtaisuuksista” ja osoittaneet, että ylpeyden kruunu, jota Jerusalemia hallitsevat juomarit kantavat, asetetaan vastakohdaksi niille, jotka kantavat kirkkauden kruunua. Emme ole vielä esittäneet, kuinka ilon vertauskuva on häpeän vastakohta mutta samalla sen vastinpari; kuitenkin niin on, ja aiomme osoittaa sen. Myös alfa ja omega -aihe löytyy Joelin kirjasta, ja Pietarin kaksi saarnaa Apostolien teoissa vahvistavat samoin sen periaatteen, että ensimmäinen havainnollistaa viimeistä.

Acts chapter two takes place on Pentecost at 9 AM (the third hour) and chapter three is the ninth hour (3 PM) the time of the evening sacrifice. In Acts two the message Peter proclaims is in the upper room of a private residence, but his sermon in chapter three is given in the temple. They are tied together by the call to repentance in both meetings. Same message, two geographical places representing the symbol of a doubling within the Pentecostal message that is divided between the courtyard and the temple. In Revelation eleven John is told to measure the temple, but leave off the courtyard for it was given to the Gentiles.

Apostolien tekojen toinen luku sijoittuu helluntaihin kello 9 aamulla (kolmannella hetkellä), ja kolmas luku yhdeksänteen hetkeen (kello 15), iltauhrin aikaan. Apostolien tekojen toisessa luvussa Pietarin julistama sanoma esitetään yksityisasunnon yläsalissa, mutta hänen saarnansa kolmannessa luvussa pidetään temppelissä. Näitä yhdistää kutsu parannukseen kummassakin kokoontumisessa. Sama sanoma, kaksi maantieteellistä paikkaa, jotka edustavat kaksinkertaistumisen symbolia helluntaisanomassa, joka jakautuu esipihaan ja temppeliin. Ilmestyskirjan yhdestoista luvussa Johannesta käsketään mittaamaan temppeli, mutta jättämään esipiha pois, sillä se oli annettu pakanoille.

> And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:1, 2.

> Minulle annettiin ruokoa muistuttava mittakeppi; ja enkeli seisoi siinä sanoen: Nouse ja mittaa Jumalan temppeli ja alttari ja ne, jotka siinä kumartaen rukoilevat. Mutta temppelin ulompi esipiha jätä mittaamatta äläkä mittaa sitä, sillä se on annettu pakanoille; ja pyhää kaupunkia he tallovat jalkoihinsa neljäkymmentäkaksi kuukautta. Ilmestys 11:1, 2.

Thus, the doubling of the two sermons and the division of the two sermon’s location, identifies two audiences for the latter rain in the book of Joel. One audience is the Gentiles outside the temple and the other is the Jews in the temple. In the judgment of the living the house of God is judged first, and from 9/11 unto the Sunday law the temple is judged, and from the Sunday law until the close of human probation the Gentiles are judged. That judgment occurs during the latter rain identified by Peter as being set forth in the book of Joel. What the courtyard (the Gentiles) and the temple (God’s church) in the division represented in Acts chapters two and three, is also the distinction in Joel of the former rain and the latter rain. The former rain arrived at 9/11 and is poured out while God’s temple is being judged. When that process is finished the latter rain is poured out upon the Gentiles in the courtyard.

Näin ollen näiden kahden saarnan kaksinkertaistuminen ja niiden esityspaikan jakautuminen osoittaa, että Joelin kirjassa myöhäissadetta varten on kaksi kuulijakuntaa. Toinen kuulijakunta on pakanat temppelin ulkopuolella ja toinen on juutalaiset temppelissä. Elävien tuomiossa Jumalan huone tuomitaan ensin, ja 11. syyskuuta sunnuntailakiin asti temppeliä tuomitaan, ja sunnuntailaista ihmisen koetusajan päättymiseen asti pakanoita tuomitaan. Tämä tuomio tapahtuu myöhäissateen aikana, jonka Pietari osoittaa esitetyn Joelin kirjassa. Se, mitä esipiha (pakanat) ja temppeli (Jumalan seurakunta) Apostolien tekojen lukujen kaksi ja kolme jaossa edustivat, on myös sama erottelu Joelissa varhaissateen ja myöhäissateen välillä. Varhaissade saapui 11. syyskuuta, ja se vuodatetaan samalla kun Jumalan temppeliä tuomitaan. Kun tämä prosessi on päättynyt, myöhäissade vuodatetaan pakanoiden päälle esipihassa.

> Be glad then, ye children of Zion, and rejoice in the Lord your God: for he hath given you the former rain moderately, and he will cause to come down for you the rain, the former rain, and the latter rain in the first month. Joel 2:23.

> Iloitkaa siis, te Siionin lapset, ja riemuitkaa Herrassa, teidän Jumalassanne; sillä hän on antanut teille syyssateen oikeassa määrin, ja hän antaa tulla teille sateen, sekä syyssateen että kevätsateen, ensimmäisessä kuussa. Joel 2:23.

It is not my point currently to identify the prophetic distinction between joy and being ashamed, but the verse informs God’s people to “be glad” because of the latter rain message. The latter rain message produces prophetic joy in God’s people. That being said the subject of the former or early rain, followed by the latter rain is an illustration of the stone of stumbling that was set aside and marveled at. The symbol of the corner stone that ultimately becomes the cap stone is what is marvelous in the eyes of both God and His people.

Tarkoitukseni ei tällä hetkellä ole määritellä ilon ja häpeään joutumisen välistä profeetallista eroa, vaan jae ilmoittaa Jumalan kansalle, että heidän tulee ”iloita” myöhäissateen sanoman tähden. Myöhäissateen sanoma synnyttää Jumalan kansassa profeetallista iloa. Tästä huolimatta varhaissateen eli entisen sateen aihe, jota seuraa myöhäissade, on vertauskuva kompastuskivestä, joka pantiin syrjään ja jota ihmeteltiin. Kulmakiven vertauskuva, josta lopulta tulee lakikivi, on se, mikä on ihmeellistä sekä Jumalan että Hänen kansansa silmissä.

The marvelous stone represents the Alpha and Omega of prophecy. The principle of the alpha and omega in terms of prophetic application is identified by Alpha and Omega repeatedly in His Word, and He is the Word. For this reason, that what has been revealed of this principle has been revealed to us and our children forever. The year 1863 is the cap stone of Bible prophecy, and it is the cap stone of the period of the third angel from 1844 unto 1863. 1844 was the foundation stone 1863 the cap stone of that prophetic period. 1844 to 1863 is an established prophetic period, just as established as 538 unto 1798. The fact that mankind does not know something which God has established, does not make that thing un-established!

Ihmeellinen kivi edustaa profetian Alfaa ja Omegaa. Alfan ja Omegan periaate profeetallisen sovelluksen kannalta osoitetaan Hänen Sanassaan toistuvasti Alfaksi ja Omegaksi, ja Hän on Sana. Tästä syystä se, mitä tästä periaatteesta on ilmoitettu, on ilmoitettu meille ja lapsillemme ikuisiksi ajoiksi. Vuosi 1863 on Raamatun profetian huippukivi, ja se on kolmannen enkelin ajanjakson huippukivi vuodesta 1844 vuoteen 1863. Vuosi 1844 oli peruskivi, 1863 tuon profeetallisen ajanjakson huippukivi. Vuosien 1844 ja 1863 välinen aika on vahvistettu profeetallinen ajanjakso, yhtä vahvistettu kuin aika vuodesta 538 vuoteen 1798. Se tosiasia, ettei ihmiskunta tiedä jotakin, minkä Jumala on vahvistanut, ei tee siitä vahvistamatonta!

We ended the previous article with the following passage.

Päätimme edellisen artikkelin seuraavaan kohtaan.

> “I was shown that his relation to the people of God was similar, in some respects, to that of Moses to Israel. There were murmurers against Moses, when in adverse circumstances, and there have been murmurers against him.” Testimonies, volume 3, 85.

> ”Minulle näytettiin, että hänen suhteensa Jumalan kansaan oli joissakin suhteissa samanlainen kuin Mooseksen suhde Israeliin. Moosesta vastaan oli nurisijoita vastoinkäymisten aikana, ja häntäkin vastaan on ollut nurisijoita.” Testimonies, osa 3, 85.

In 1863, James White represented “in some respects” “Moses to Israel.”

Vuonna 1863 James White edusti ”joissakin suhteissa” ”Moosesta Israelille”.

The period of 1844 unto 1863 was typified in the period of the Red Sea deliverance unto the first Kadesh. The first Kadesh is an alpha and the second Kadesh is the omega—providing two forty-year periods that lead to Kadesh and both ended in rebellion.

Ajanjaksoa vuodesta 1844 vuoteen 1863 esikuvasi ajanjakso Punaisenmeren vapautuksesta ensimmäiseen Kadesiin. Ensimmäinen Kades on alfa ja toinen Kades on oomega — ne muodostavat kaksi neljänkymmenen vuoden ajanjaksoa, jotka johtavat Kadesiin ja jotka molemmat päättyivät kapinaan.

The Spirit of Prophecy aligns the Red Sea crossing with the great disappointment of 1844. The Bible aligns the Red Sea crossing with the cross, and Sister White confirms the disappointment of the disciples at the cross was typifying the great disappointment of 1844. It was the Lord’s will to go directly into the Promise Land, and the geographical marker of the entrance into the Promise Land was Jericho, which is where in this second week of December, 2025, that the archeologists just dug out ancient Jericho—only to find to their dismay that the fallen walls they discovered there had all fallen outward, not inward as they always do during a siege. In an ancient siege the walls were beaten down and pushed over towards the inside. Not so with Jericho.

Profetian Henki rinnastaa Punaisenmeren ylityksen vuoden 1844 suureen pettymykseen. Raamattu rinnastaa Punaisenmeren ylityksen ristiin, ja sisar White vahvistaa, että opetuslasten pettymys ristillä oli esikuva vuoden 1844 suuresta pettymyksestä. Herran tahto oli mennä suoraan Luvattuun maahan, ja maantieteellinen merkki Luvatun maan sisäänkäynnistä oli Jeriko; juuri siellä, tämän joulukuun toisen viikon aikana vuonna 2025, arkeologit ovat äskettäin kaivaneet esiin muinaisen Jerikon — vain huomatakseen harmikseen, että sortuneet muurit, jotka he sieltä löysivät, olivat kaikki kaatuneet ulospäin eivätkä sisäänpäin, kuten piirityksen aikana aina tapahtuu. Muinaisessa piirityksessä muurit lyötiin maahan ja työnnettiin kaatumaan sisäpuolelle päin. Jerikon kohdalla ei näin ollut.

> So the people shouted when the priests blew with the trumpets: and it came to pass, when the people heard the sound of the trumpet, and the people shouted with a great shout, that the wall fell down flat, so that the people went up into the city, every man straight before him, and they took the city. Joshua 6:20.

> Niin kansa huusi, kun papit puhalsivat pasuunoihin; ja tapahtui, että kun kansa kuuli pasuunan äänen ja kansa kohotti suuren huudon, muuri sortui maahan, niin että kansa nousi kaupunkiin, kukin suoraan eteensä, ja he valtasivat kaupungin. Joosua 6:20.

The archeologists also found jars with food, identifying that when the walls came down it was not a long drawn-out siege. It also answered a question among the archeological group as to why the biblical record of the fall of Jericho identifies them going “up” into Jericho over a hill or ramp, which they now know was created when the walls fell outward.

Arkeologit löysivät myös ruoka-aineita sisältäneitä astioita, mikä osoitti, että kun muurit sortuivat, kyseessä ei ollut pitkäksi venynyt piiritys. Tämä antoi myös vastauksen arkeologien keskuudessa esillä olleeseen kysymykseen siitä, miksi Jerikon kukistumista koskevassa raamatullisessa kertomuksessa heidän sanotaan menneen ”ylös” Jerikoon kukkulan tai luiskan kautta, jonka nyt tiedetään muodostuneen siitä, että muurit kaatuivat ulospäin.

The first obstacle which announced the entrance into the Promised Land was Jericho, a city of influence and wealth. Jericho is 1863, and Jericho is a subject of Bible prophecy, not only as an illustration of the Sunday law time period, but also in connection with its fall and rise. Jericho also had its own specific prophetic curse pronounced upon it. Joshua pronounced a curse upon the man who rebuilt Jericho, and in so doing identified that the man who rebuilt Jericho would lose his youngest and oldest sons in the re-building of that cursed city. One son was to be lost at the laying of the foundation and the other at the raising of the gate. That prophecy was fulfilled, and the record of its fulfillment is recorded in the Bible, making Jericho an established biblical symbol.

Ensimmäinen este, joka ilmoitti sisäänkäynnin Luvattuun maahan, oli Jeriko, vaikutusvaltainen ja rikas kaupunki. Jeriko on vuosi 1863, ja Jeriko on raamatunprofetian aihe, ei ainoastaan sunnuntailakikauden kuvauksena, vaan myös yhteydessä sen kukistumiseen ja jälleennousemiseen. Jerikolla oli myös oma erityinen profeetallinen kirouksensa, joka lausuttiin sen ylle. Joosua lausui kirouksen sen miehen ylle, joka rakentaisi Jerikon uudelleen, ja näin tehdessään hän osoitti, että se mies, joka rakentaisi Jerikon uudelleen, menettäisi nuorimman ja vanhimman poikansa tuon kirotun kaupungin jälleenrakentamisen aikana. Toinen pojista oli menetettävä perustusta laskettaessa ja toinen porttia pystytettäessä. Tuo profetia täyttyi, ja kertomus sen täyttymyksestä on merkitty Raamattuun, tehden Jerikosta vakiintuneen raamatullisen symbolin.

Within its historical demise, and in its prophetic curse, followed by the historical fulfillment of that prophecy, we find three witnesses speaking about Jericho in 1863. All three of those testimonies are to be applied to 1863. Those three witnesses stand together just as three Moses’s stand prophetically at the end of their respective forty-year periods. One of those forty-year periods is clearly aligned with Millerite history, establishing that all three representations of Moses at the end of each forty-year period align with the history of 1863—the history of the third angel.

Sen historiallisessa häviössä ja sen profeetallisessa kirouksessa, jota seurasi tuon profetian historiallinen täyttymys, löydämme kolme todistajaa puhumassa Jerikosta vuonna 1863. Kaikki nämä kolme todistusta on sovellettava vuoteen 1863. Nuo kolme todistajaa seisovat yhdessä, aivan kuten kolme Moosesta seisoo profeetallisesti omien nelikymmenvuotiskausiensa lopussa. Yksi noista neljänkymmenen vuoden jaksoista on selvästi linjassa milleriittisen historian kanssa, mikä vahvistaa, että kaikki kolme Mooseksen esitystä kunkin nelikymmenvuotiskauden lopussa asettuvat vuoteen 1863—kolmannen enkelin historiaan.

Two of those three witnesses of Moses’ forty years end at Kadesh, the third conclusion of the forty years was the Jordan River, and the conclusion of the second was the Red Sea. The conclusion of the first forty years was Moses fleeing Egypt. All three are describing a flight out of Egypt in fulfillment of Abraham’s four-hundred and thirty year prophecy of bondage in Egypt.

Kaksi noista kolmesta todistuksesta Mooseksen neljänkymmenen vuoden jaksoissa päättyy Kaadekseen; kolmannen neljänkymmenen vuoden päätös oli Jordanjoki, ja toisen päätös oli Punainenmeri. Ensimmäisen neljänkymmenen vuoden päätös oli se, että Mooses pakeni Egyptistä. Kaikki kolme kuvaavat pakoa Egyptistä Abrahamin Egyptin orjuutta koskevan neljäsataakolmekymmentävuotisen profetian täyttymyksenä.

Moses’ three forty-year periods, whose endings (capstone) represents a type of deliverance from Egypt, were a fulfillment of Abraham’s prophecy of captivity in and deliverance out of Egyptian bondage. As the prophesied deliverer of Abraham’s covenant promise, Moses himself began by being saved out of the water, as his name means. Thereafter Moses led God’s people through the waters of the Red Sea and thereafter to the shore of the deliverance, represented by the Jordan River. The alpha of Moses life was saving from the water of the Nile and omega was the salvation represented by the water of the Jordan River. The alpha of Moses life illustrated by the experience defined by his name and his parents, being godly parents knew that the baby had been sentenced to death, as he would be forty years later after killing the Egyptian. As godly parents who knew their son needed to be saved from the death sentence, prepared for him an ark, that passed from the Hebrew world unto the Egyptian world, just as Moses left at the end of forty years the Egyptian world for the Hebrew world.

Mooseksen kolme nelikymmenvuotiskautta, joiden päättymiset (huippukivi) edustavat esikuvaa vapautuksesta Egyptistä, olivat Abrahamille annetun Egyptin orjuuteen joutumista ja siitä vapautumista koskevan profetian täyttymys. Abrahamin liittolupauksen profetoituna vapauttajana Mooses itse aloitti pelastumalla vedestä, kuten hänen nimensä merkitsee. Sen jälkeen Mooses johdatti Jumalan kansan Punaisenmeren vesien läpi ja edelleen vapautuksen rannalle, jota Jordanvirta edusti. Mooseksen elämän alfa oli pelastuminen Niilin vedestä, ja omega oli Jordanvirran veden edustama pelastus. Mooseksen elämän alfa, jota havainnollisti hänen nimensä ja hänen vanhempiensa määrittämä kokemus, ilmeni siinä, että hänen jumaliset vanhempansa tiesivät lapsen olevan tuomittu kuolemaan, niin kuin hän olisi neljäkymmentä vuotta myöhemmin tapettuaan egyptiläisen. Jumalisina vanhempina, jotka tiesivät poikansa tarvitsevan pelastusta kuolemantuomiosta, he valmistivat hänelle arkin, joka kulki heprealaisesta maailmasta egyptiläiseen maailmaan, aivan kuten Mooses neljänkymmenen vuoden päättyessä lähti egyptiläisestä maailmasta heprealaiseen maailmaan.

Moses repeated the story of Noah in his salvation from the water. The very first mention of Moses as the “deliverer” of Abraham’s four-hundred and thirty year covenant prophecy was a repetition of the history where God entered into covenant with mankind, therefore bringing Abraham’s covenant prophecy of a chosen people together with the covenant promise to all mankind. This identifies a baptism in the transfer of the baby Moses to Pharaoh’s daughter, for the death was acknowledged by the parent’s work, the burial is represented by the ark upon the water, and the resurrection is Pharaoh’s daughter.

Mooses toisti Nooan kertomuksen pelastuksessaan vedestä. Aivan ensimmäinen maininta Mooseksesta Abrahamin neljäsataakolmekymmentävuotisen liittoprofetian ”vapauttajana” oli sen historian toistoa, jossa Jumala astui liittoon ihmiskunnan kanssa, saattaen siten Abrahamin liittoprofetian valitusta kansasta yhteen koko ihmiskunnalle annetun liittolupauksen kanssa. Tämä osoittaa kasteen siinä, että lapsi Mooses siirtyi faraon tyttärelle, sillä kuolema tunnustettiin vanhempien teolla, hautaamista kuvaa arkki veden päällä, ja ylösnousemus on faraon tytär.

Moses’ life begins with the baptism of Noah’s ark being typified. This then means that from the outset the number “8” is associated with Moses, for the root of his covenant relationship began with the number “8” from the covenant of Noah, and his work was to institute the rite of circumcision on the “eighth” day. He was then tested and he failed on the very rite. Moses life begins with a baptism and forty years later there is a death (of an Egyptian) that marks the point where the Egyptian Moses dies and becomes strictly a son of Abraham. The beginning and ending of Moses’s first forty years is represented by a baptism. The first identified a transition from Hebrew to Egyptian and the last from Egyptian to Hebrew. Forty years after that, Moses takes God’s people through the baptism of the Red Sea, on his way to the baptism at the Jordan, which he never made.

Mooseksen elämä alkaa siitä, että siinä esikuvallisesti ilmenee Nooan arkin kaste. Tämä merkitsee siis sitä, että luku ”8” liittyy Moosekseen alusta alkaen, sillä hänen liittosuhteensa juuri sai alkunsa luvusta ”8” Nooan liitosta, ja hänen tehtävänään oli säätää ympärileikkauksen toimitus ”kahdeksantena” päivänä. Sitten häntä koeteltiin, ja hän epäonnistui juuri tässä toimituksessa. Mooseksen elämä alkaa kasteella, ja neljäkymmentä vuotta myöhemmin tapahtuu kuolema (egyptiläisen), joka merkitsee sitä kohtaa, jossa egyptiläinen Mooses kuolee ja hänestä tulee ehdottomasti Abrahamin poika. Mooseksen ensimmäisten neljänkymmenen vuoden alku ja loppu kuvataan kasteella. Ensimmäinen osoitti siirtymän heprealaisesta egyptiläiseksi ja viimeinen egyptiläisestä heprealaiseksi. Neljäkymmentä vuotta sen jälkeen Mooses vie Jumalan kansan Punaisenmeren kasteen läpi matkallaan Jordanin kasteelle, jonne hän ei koskaan päässyt.

God’s people under the guidance of Joshua entered the Promised Land without Moses for he died just before the baptism of the Jordan River arrived. Moses said, and Peter repeated that the Lord thy God would raise up a prophet like unto Moses. The prophet who was typified by Moses was Christ, and He began His work exactly where Moses left off. He began His work at His baptism, and that baptism was the exact place Joshua baptized ancient Israel when they crossed the Jordan into the Promised Land. The gospels inform us that John was baptizing at Bethabara, which is the crossing point, and means ferry crossing.

Jumalan kansa Joosuan johdolla astui Luvattuun maahan ilman Moosesta, sillä hän kuoli juuri ennen kuin Jordanin kastepaikka saavutettiin. Mooses sanoi, ja Pietari toisti, että Herra, sinun Jumalasi, on herättävä profeetan, minun kaltaiseni. Profeetta, jota Mooses esikuvallisesti kuvasi, oli Kristus, ja Hän aloitti työnsä täsmälleen siitä, mihin Mooses jäi. Hän aloitti työnsä kasteessaan, ja tuo kastepaikka oli täsmälleen se paikka, jossa Joosua kastoi muinaisen Israelin heidän ylittäessään Jordanin Luvattuun maahan. Evankeliumit ilmoittavat meille, että Johannes kastoi Bethabarassa, joka on ylimenopaikka ja merkitsee lauttaylitystä.

The Red Sea is the symbol of the rebellion of Egypt, identifying Moses prophetic testimony in this line as truth. The Nile River to the Red Sea (sometimes called a river) and on to the Jordan. Moses, meaning ‘saved out of the water’ begins and ends his testimony at the water of deliverance, and each of those waters manifest two classes of worshippers.

Punainenmeri on Egyptin kapinan vertauskuva, ja se vahvistaa Mooseksen profeetallisen todistuksen tässä yhteydessä totuudeksi. Niili-joelta Punaisellemerelle (jota toisinaan kutsutaan mereksi) ja edelleen Jordanille. Mooses, jonka nimi merkitsee ’vedestä pelastettua’, aloittaa ja päättää todistuksensa vapautuksen vedessä, ja kumpikin noista vesistä tuo ilmi kaksi palvojien luokkaa.

The first forty years of Moses represents the first angel’s message and the second forty years is the second angel, the third being the third. The three angels possess their own peculiar prophetic characteristics such as that all three messages are represented in the first message. We have demonstrated this phenomenon publicly for years in connection with the first three chapters of the book of Daniel.

Mooseksen ensimmäiset neljäkymmentä vuotta edustavat ensimmäisen enkelin sanomaa, ja toiset neljäkymmentä vuotta ovat toinen enkeli, kolmannen ollessa kolmas. Näillä kolmella enkelillä on omat erityiset profeetalliset tuntomerkkinsä, niin että kaikki kolme sanomaa ovat edustettuina ensimmäisessä sanomassa. Olemme vuosien ajan julkisesti osoittaneet tämän ilmiön Danielin kirjan kolmen ensimmäisen luvun yhteydessä.

Daniel feared God in chapter one and refused to eat the Babylonian diet, and God glorified him in the second and dietary visual test that followed, which led to the judgment and third test carried out by Nebuchadnezzar himself. Daniel chapter one is the first angel of Revelation fourteen who announces “fear God,” “give him glory” as Daniel did in the second dietary and visual test, for “the hour of the judgment” of Nebuchadnezzar has come.

Daniel pelkäsi Jumalaa ensimmäisessä luvussa ja kieltäytyi syömästä Babylonian ruokavaliota, ja Jumala kirkasti hänet toisessa, ruokavaliota ja näköä koskevassa koetuksessa, joka johti tuomioon ja kolmanteen koetukseen, jonka Nebukadnessar itse pani toimeen. Danielin ensimmäinen luku on Ilmestyskirjan neljäntoista luvun ensimmäinen enkeli, joka julistaa: ”pelätkää Jumalaa”, ”antakaa hänelle kunnia”, niin kuin Daniel teki toisessa ruokavaliota ja näköä koskevassa koetuksessa, sillä ”hänen tuomionsa hetki” Nebukadnessarille on tullut.

The first forty years of Moses’s life began because his parents feared God. When Pharaoh’s daughter saw the ark in the water, Moses had passed the second test, which is a visual test. Then Pharaoh’s daughter judged that he was not to die. Judgment also arrived at the end of the first forty; when He slew the Egyptian and had to flee Egypt.

Mooseksen elämän ensimmäiset neljäkymmentä vuotta alkoivat siitä, että hänen vanhempansa pelkäsivät Jumalaa. Kun faraon tytär näki arkin vedessä, Mooses oli läpäissyt toisen koetuksen, joka on näköön perustuva koetus. Silloin faraon tytär päätti, ettei hänen tullut kuolla. Tuomio tuli myös ensimmäisen neljänkymmenen vuoden lopussa, kun hän surmasi egyptiläisen ja hänen oli paettava Egyptistä.

In the second forty years, the second angel of Revelation fourteen announcing the fall of Babylon was typified by the fall of Egypt. In that fall, at the end of the forty years there was a tremendous manifestation of the power of God, as there was at the end of the second angel’s message during the Midnight Cry of 1844.

Toisena neljänäkymmenenä vuotena Ilmestyskirjan neljäntoista luvun toista enkeliä, joka julisti Babylonin kukistumista, esikuvasi Egyptin kukistuminen. Tuossa kukistumisessa, neljänkymmenen vuoden päättyessä, tapahtui Jumalan voiman valtava ilmeneminen, samoin kuin toisen enkelin sanoman lopussa vuoden 1844 keskiyön huudon aikana.

The third forty years begins with the judgment of death being pronounced on virtually the entire congregation, and it ends with the judgment of death upon the leader of that congregation.

Kolmas neljäntoista vuoden jakso alkaa sillä, että kuoleman tuomio julistetaan käytännössä koko seurakunnan ylle, ja se päättyy kuoleman tuomioon tuon seurakunnan johtajan ylle.

Sister White identifies that our work is to combine the three angels’ messages.

Sisar White toteaa, että meidän työmme on yhdistää kolmen enkelin sanomat.

> “The Lord is about to punish the world for its iniquity. He is about to punish religious bodies for their rejection of the light and truth which has been given them. The great message, combining the first, second, and third angels’ messages, is to be given to the world. This is to be the burden of our work.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 950.

> ”Herra on aikeissa rangaista maailmaa sen vääryyden tähden. Hän on aikeissa rangaista uskonnollisia yhteisöjä siitä, että ne ovat hylänneet niille annetun valon ja totuuden. Suuri sanoma, joka yhdistää ensimmäisen, toisen ja kolmannen enkelin sanomat, on annettava maailmalle. Tämän tulee olla työmme pääsisältö.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, osa 7, s. 950.

Moses’ first forty years represents the first angel of Revelation fourteen, and his second period of forty years is the second angel and the third forty-year period is the third angel. Our “great message” is to combine “the first, second, and third angels’ messages” which places all three symbols of Moses’ in 1863, and therefore three Moses’ at the Sunday law.

Mooseksen ensimmäiset neljäkymmentä vuotta edustavat Ilmestyskirjan neljättätoista lukua koskevaa ensimmäistä enkeliä, ja hänen toinen neljänkymmenen vuoden kautensa on toinen enkeli, ja kolmas neljänkymmenen vuoden kausi on kolmas enkeli. Meidän ”suuri sanomamme” on yhdistää ”ensimmäisen, toisen ja kolmannen enkelin sanomat”, mikä sijoittaa kaikki kolme Moosekseen liittyvää vertauskuvaa vuoteen 1863 ja siten kolme Moosesta sunnuntailain aikaan.

1844 to 1863 includes two witnesses of both forty-year periods that led to Kadesh. Inspiration identifies that a third cannot exist without a first and a second, the first forty years of Moses’ life must also represent 1844 to 1863. Moses is killing the Egyptian in 1863, along with Moses striking the Rock with his rod of authority and also when Moses asks to see God’s glory in the history of the rebellion of the golden calf. There are three Moses’ at 1863 and the Sunday law, and they are all forty years old.

Vuodet 1844–1863 sisältävät kaksi todistajaa kummastakin neljänkymmenen vuoden ajanjaksosta, jotka johtivat Kaadekseen. Innoitus osoittaa, ettei kolmatta voi olla ilman ensimmäistä ja toista; myös Mooseksen elämän ensimmäisten neljänkymmenen vuoden täytyy edustaa vuosia 1844–1863. Mooses surmaa egyptiläisen vuonna 1863, samoin kuin Mooses lyö Kalliota valtansa sauvalla, ja myös silloin, kun Mooses pyytää nähdä Jumalan kirkkauden kultaisen vasikan kapinan historiassa. Vuonna 1863 ja sunnuntailaissa on kolme Moosesta, ja he ovat kaikki neljänkymmenen vuoden ikäisiä.

Moses’ three periods each contain a deliverance by water; Moses in the basket aligns with Moses through the Red Sea which aligns with Moses twice at the Jordan River: the Nile, the Red Sea and twice at the Jordan. Waters of deliverance are represented in each of the three periods, for they all align with the period when the water of deliverance is being poured out during the latter rain period.

Mooseksen jokainen kolmesta ajanjaksosta sisältää pelastuksen veden kautta; Mooses arkussa vastaa Moosesta Punaisenmeren kautta, mikä vastaa Moosesta kahdesti Jordanilla: Niili, Punainenmeri ja kahdesti Jordanilla. Pelastuksen vedet ovat edustettuina jokaisessa näistä kolmesta ajanjaksosta, sillä ne kaikki ovat rinnakkaisia sen ajanjakson kanssa, jolloin pelastuksen vettä vuodatetaan myöhäissateen aikana.

At the end of the third period of forty years Moses struck the Rock with his rod. At the end of the second forty years his rod parted the Red Sea. At the end of the first forty years, he rejected the rod of Egyptian authority, chose to suffer with his people.

Kolmannen neljänkymmenen vuoden jakson lopussa Mooses löi Sauvaa sauvallaan. Toisen neljänkymmenen vuoden jakson lopussa hänen sauvansa halkaisi Punaisenmeren. Ensimmäisen neljänkymmenen vuoden jakson lopussa hän hylkäsi egyptiläisen vallan sauvan ja valitsi kärsiä kansansa kanssa.

At the end of the first period an Egyptian died, and at the end of the second period the military, firstborn and leadership of Egypt died. At the end of the third period the nation of Israel, Aaron and Moses had all died. These are three parallel histories that “line upon line” each represent 1844 unto 1863—the history of the third angel, which in turn represents 9/11 to the Sunday law, and the Pentecostal season when the waters of deliverance are poured out.

Ensimmäisen ajanjakson lopussa egyptiläinen kuoli, ja toisen ajanjakson lopussa Egyptin sotaväki, esikoiset ja johto kuolivat. Kolmannen ajanjakson lopussa Israelin kansa, Aaron ja Mooses olivat kaikki kuolleet. Nämä ovat kolme rinnakkaista historiaa, jotka ”käsky käskyn päälle” kukin edustavat vuotta 1844 aina vuoteen 1863 asti — kolmannen enkelin historiaa, joka puolestaan edustaa aikaa 9/11:stä sunnuntailaakiin sekä helluntaikautta, jolloin vapautuksen vedet vuodatetaan.

Moses is at both rebellions at Kadesh, and the Kadesh rebellions are both capstones in their respective periods. They both represent 1863, which is also the capstone of the period of the third angel, starting with the alpha in 1844 unto the capstone of 1863. When considering the marvelous light of the stone that begins as the foundation and ends as the cap stone it is recognized that the capstone is always prophetically larger. The few drops at the beginning of the Pentecostal season, leading to the full outpouring at the capstone on the day of Pentecost, illustrates this truth.

Mooses on läsnä molemmissa Kadesin kapinoissa, ja Kadesin kapinat ovat kumpikin oman ajanjaksonsa lakikiviä. Ne molemmat edustavat vuotta 1863, joka on myös kolmannen enkelin ajanjakson lakikivi; tämä ajanjakso alkaa alfasta vuonna 1844 ja ulottuu lakikiveen vuonna 1863. Tarkasteltaessa ihmeellistä valoa, joka liittyy kiveen, joka alkaa perustuksena ja päättyy lakikiveksi, havaitaan, että lakikivi on profeetallisesti aina suurempi. Helluntaikauden alun muutamat pisarat, jotka johtavat täyteen vuodatukseen helluntaipäivän lakikivessä, havainnollistavat tätä totuutta.

At 9/11, the sprinkling began and it ends at the full outpouring at the Sunday law. This truth identifies Moses’ sin at the second and omega Kadesh as a greater sin than the rebellion in the first alpha Kadesh rebellion. The alpha rebellion produced the death of an entire nation, and omega rebellion produced the death of one man (Moses), but the one man’s sin was greater than the entire nations corporate sin. The man who sins dies, and at that level there is no distinction between the sins of Moses or any other Israelite, but prophetically Moses’ striking Christ a second time was greater, for it was the capstone of that forty-year period.

9/11:n kohdalla vihmonta alkoi, ja se päättyy täyteen vuodatukseen sunnuntailain aikana. Tämä totuus osoittaa Mooseksen synnin toisessa ja oomega-Kaadeksessa suuremmaksi synniksi kuin kapinan ensimmäisessä alfa-Kaadeksen kapinassa. Alfa-kapina tuotti kokonaisen kansakunnan kuoleman, ja oomega-kapina tuotti yhden miehen (Mooseksen) kuoleman, mutta tuon yhden miehen synti oli suurempi kuin koko kansakunnan yhteinen synti. Se ihminen, joka syntiä tekee, kuolee, eikä sillä tasolla ole mitään eroa Mooseksen tai minkään muun israelilaisen syntien välillä, mutta profeetallisesti Mooseksen Kristuksen lyöminen toisen kerran oli suurempi, sillä se oli tuon neljäkymmentä vuotta kestäneen ajanjakson huippukivi.

The rebellion of Moses at the second omega Kadesh was a greater sin than the rebellion of the children of Israel rejecting the message of Joshua and Caleb. Moses prophetically stands at 1863, where he dies in the wilderness for his rebellion. Moses also stands at 1863, where the former covenant people die in the wilderness for their rebellion, but Moses did not participate in that rebellion. 1863 aligns with the Sunday law, as does Aaron’s rebellion of the golden calf. That history, which aligns with Kadesh, 1863, and the Sunday law, Moses is praying to see God’s glory.

Mooseksen kapina toisessa omega-Kaadeksessa oli suurempi synti kuin Israelin lasten kapina, kun he hylkäsivät Joosuan ja Kaalebin sanoman. Mooses seisoo profeetallisesti vuodessa 1863, jossa hän kuolee erämaassa kapinansa tähden. Mooses seisoo myös vuodessa 1863, jossa entinen liittokansa kuolee erämaassa kapinansa tähden, mutta Mooses ei osallistunut tuohon kapinaan. Vuosi 1863 rinnastuu sunnuntailakiin, samoin kuin Aaronin kultaisen vasikan kapina. Tuossa historiassa, joka rinnastuu Kaadekseen, vuoteen 1863 ja sunnuntailakiin, Mooses rukoilee saadakseen nähdä Jumalan kirkkauden.

Kadesh represents 1863, and Moses is at both Kadesh’s, so upon two biblical witnesses, who are both cap stones we establish that the third forty-year period which does not end at Kadesh represents 1863 as well. There ‘Moses the unsanctified’ is crucifying Christ afresh, as he rejects the Rock. In 1863, and the giving of the Law at Sinai, ‘Moses the sanctified’ is seeking Gods’ character. In 1863 Moses represents a wise and also a foolish virgin.

Kades edustaa vuotta 1863, ja Mooses on läsnä kummassakin Kadeessa; näin kahden raamatullisen todistajan perusteella, jotka molemmat ovat kulmakiviä, vahvistamme, että myös kolmas neljänkymmenen vuoden ajanjakso, joka ei pääty Kadeeseen, edustaa vuotta 1863. Siellä ”pyhittämätön Mooses” ristiinnaulitsee Kristuksen uudelleen, hylätessään Kallion. Vuonna 1863, ja lain antamisessa Siinailla, ”pyhitetty Mooses” etsii Jumalan luonnetta. Vuonna 1863 Mooses edustaa sekä viisasta että tyhmää neitsyttä.

> “The Pharisee and the publican represent two great classes into which those who come to worship God are divided. Their first two representatives are found in the first two children that were born into the world.” Christ’s Object Lessons, 152.

> ”Fariseus ja publikaani edustavat kahta suurta ryhmää, joihin Jumalaa palvomaan tulevat jakautuvat. Näiden kahden ryhmän kaksi ensimmäistä edustajaa tavataan niissä kahdessa ensimmäisessä lapsessa, jotka syntyivät maailmaan.” Kristuksen vertaukset, s. 152.

At Kadesh and 1863, Moses represents “two great classes into which those who” “worship God are divided”. Moses is an example of the one hundred and forty-four thousand as is Peter.

Kadesissa ja vuonna 1863 Mooses edustaa ”kahta suurta luokkaa, joihin ne, jotka” ”palvovat Jumalaa, jakautuvat”. Mooses on esikuva sadastaneljästäkymmenestäneljästätuhannesta samoin kuin Pietari.

> “For each of the classes represented by the Pharisee and the publican there is a lesson in the history of the apostle Peter. In his early discipleship Peter thought himself strong. Like the Pharisee, in his own estimation he was ‘not as other men are.’ When Christ on the eve of His betrayal forewarned His disciples, ‘All ye shall be offended because of Me this night,’ Peter confidently declared, ‘Although all shall be offended, yet will not I.’ Mark 14:27, 29. Peter did not know his own danger. Self-confidence misled him. He thought himself able to withstand temptation; but in a few short hours the test came, and with cursing and swearing he denied his Lord.” Christ’s Object Lessons, 152.

> ”Kummallekin sille ihmisryhmälle, jota fariseus ja publikaani edustavat, on opetuksensa apostoli Pietarin historiassa. Opetuslapseutensa alkuvaiheessa Pietari piti itseään vahvana. Fariseuksen tavoin hän ei oman arvionsa mukaan ollut ”niin kuin muut ihmiset ovat”. Kun Kristus kavaltamisensa aattona ennalta varoitti opetuslapsiaan: ”Te kaikki loukkaannutte minuun tänä yönä”, Pietari julisti luottavaisesti: ”Vaikka kaikki loukkaantuisivat, en kuitenkaan minä.” Mark. 14:27, 29. Pietari ei tuntenut omaa vaaraansa. Itseluottamus johti häntä harhaan. Hän luuli kykenevänsä kestämään kiusauksen; mutta muutaman lyhyen tunnin kuluttua koetus tuli, ja kirouksin ja valoin hän kielsi Herransa.” Kristuksen vertaukset, 152.

At the Sunday law, which is 1863, Peter represents two classes. Those who receive the mark of the beast or those who receive the seal of God. When Jesus changed Simon’s name to Peter, it symbolized the one-hundred and forty-four thousand. That understanding is also symbolized by multiplying Peter’s name using the number from the letter position in the English alphabet. If we use that same technique on 1863, we get 144.

Sunnuntailain aikaan, joka on vuosi 1863, Pietari edustaa kahta luokkaa: niitä, jotka ottavat pedon merkin, tai niitä, jotka saavat Jumalan sinetin. Kun Jeesus muutti Simonin nimen Pietariksi, se symboloi sataneljääkymmentäneljää tuhatta. Tätä ymmärrystä symboloi myös se, että Pietarin nimeä kerrotaan käyttäen englannin aakkosten kirjainsijaintien lukuarvoja. Jos sovellamme samaa menetelmää lukuun 1863, saamme 144.

Two of the three symbols of Moses which align with 1863, establish that the third period must align also. The two lines of Kadesh identify the story of the wise and foolish virgins, and the third period identifies an attempt to employ human effort to accomplish a godly work. To trust in human power as did Moses with the Egyptian represents trust in human authority over ordained authority.

Kaksi niistä kolmesta Mooseksen symbolista, jotka ovat yhdenmukaisia vuoden 1863 kanssa, osoittavat, että myös kolmannen ajanjakson täytyy olla yhdenmukainen sen kanssa. Kadeshin kaksi linjaa yksilöivät kertomuksen viisaista ja tyhmistä neitsyistä, ja kolmas ajanjakso osoittaa yrityksen käyttää inhimillistä ponnistelua jumalallisen työn toteuttamiseksi. Luottaa inhimilliseen voimaan, niin kuin Mooses egyptiläisen kohdalla teki, merkitsee luottamusta inhimilliseen auktoriteettiin yli asetetun auktoriteetin.

Sister White states her husbands, “relation to the people of God was similar, in some respects, to that of Moses to Israel.” In 1863, Moses was represented by James White. In 1863, James White is slaying an Egyptian, striking Christ a second time and praying for the rebels who rejected the message of “rest” set forth by Joshua and Caleb. Moses is both a foolish virgin when he struck the Rock a second time and a wise virgin as he interceded for the rebels of Israel.

Sisar White toteaa miehensä ”suhteen Jumalan kansaan olleen eräissä suhteissa samankaltainen kuin Mooseksen suhde Israeliin”. Vuonna 1863 Moosesta edusti James White. Vuonna 1863 James White surmaa egyptiläisen, lyö Kristusta toisen kerran ja rukoilee niiden kapinallisten puolesta, jotka hylkäsivät Joosuan ja Kalebin esittämän ”levon” sanoman. Mooses on sekä tyhmä neitsyt lyödessään Kalliota toisen kerran että viisas neitsyt rukoillessaan Israelin kapinallisten puolesta.

We will close this article with the passage in Numbers fourteen where Moses is at 1863, when he is given a view of God’s glory in the parallel history represented by the golden calf rebellion.

Päätämme tämän artikkelin Neljännen Mooseksen kirjan neljännentoista luvun katkelmaan, jossa Mooses on vuodessa 1863, jolloin hänelle annetaan näköala Jumalan kirkkauteen rinnakkaishistoriassa, jota kultaisen vasikan kapina edustaa.

In the passage the Lord asks “how long” would he have to deal with the rebels of Israel, which is the same question Isaiah asked the Lord in chapter six. Notice that the book of Numbers places this history in the period when the earth is lightened with God’s glory, as the angels also marked in verse three of Isaiah six. 9/11 was the foundation stone of the history of 1844 to 1863 and the Sunday law is the capstone. The setting in Numbers is nothing less than an illustration of the song or the parable of the vineyard, as ancient Israel is being passed by as the Lord entered into covenant with Joshua.

Tässä kohdassa Herra kysyy: ”kuinka kauan” hänen olisi siedettävä Israelin kapinallisia, mikä on sama kysymys, jonka Jesaja esitti Herralle kuudennessa luvussa. Huomaa, että Neljäs Mooseksen kirja sijoittaa tämän historian siihen ajanjaksoon, jolloin maa valaistaan Jumalan kirkkaudella, niin kuin enkelitkin merkitsivät Jesajan kuudennen luvun kolmannessa jakeessa. 9/11 oli vuosien 1844–1863 historian peruskivi, ja sunnuntailaki on kulmakivi. Neljännen Mooseksen kirjan asetelma on ei mitään vähempää kuin viinitarhan laulun eli vertauksen havainnollistus, sillä muinainen Israel sivuutetaan, kun Herra astui liittoon Joosuan kanssa.

> And all the congregation lifted up their voice, and cried; and the people wept that night. And all the children of Israel murmured against Moses and against Aaron: and the whole congregation said unto them, Would God that we had died in the land of Egypt! or would God we had died in this wilderness! And wherefore hath the Lord brought us unto this land, to fall by the sword, that our wives and our children should be a prey? were it not better for us to return into Egypt? And they said one to another, Let us make a captain, and let us return into Egypt.

> Ja koko seurakunta korotti äänensä ja huusi, ja kansa itki sinä yönä. Ja kaikki israelilaiset napisivat Moosesta ja Aaronia vastaan; ja koko seurakunta sanoi heille: Jospa olisimme kuolleet Egyptin maassa! Tai jospa olisimme kuolleet tässä erämaassa! Ja miksi Herra on tuonut meidät tähän maahan kaatuaksemme miekkaan, niin että vaimomme ja lapsemme joutuisivat saaliiksi? Eikö olisi meille parempi palata Egyptiin? Ja he sanoivat toisilleen: Asettakaamme itsellemme päämies ja palatkaamme Egyptiin.

> Then Moses and Aaron fell on their faces before all the assembly of the congregation of the children of Israel. And Joshua the son of Nun, and Caleb the son of Jephunneh, which were of them that searched the land, rent their clothes: And they spake unto all the company of the children of Israel, saying,

> Silloin Mooses ja Aaron lankesivat kasvoilleen kaiken Israelin lasten seurakunnan kokoontuneen kansanjoukon eteen. Ja Joosua, Nuunin poika, sekä Kaaleb, Jefunnen poika, jotka olivat niiden joukossa, jotka olivat vakoilleet maata, repäisivät vaatteensa. Ja he puhuivat koko Israelin lasten kansanjoukolle sanoen,

> The land, which we passed through to search it, is an exceeding good land. If the Lord delight in us, then he will bring us into this land, and give it us; a land which floweth with milk and honey. Only rebel not ye against the Lord, neither fear ye the people of the land; for they are bread for us: their defence is departed from them, and the Lord is with us: fear them not.

> Maa, jonka olemme kulkeneet läpi sitä vakoillaksemme, on ylen ihana maa. Jos Herra on meihin mielistynyt, hän vie meidät tähän maahan ja antaa sen meille, maan, joka vuotaa maitoa ja hunajaa. Älkää vain kapinoiko Herraa vastaan älkääkä pelätkö sen maan kansaa, sillä he ovat meille kuin leipää; heidän suojansa on väistynyt heidän yltään, ja Herra on meidän kanssamme: älkää pelätkö heitä.

> But all the congregation bade stone them with stones. And the glory of the Lord appeared in the tabernacle of the congregation before all the children of Israel. And the Lord said unto Moses, How long will this people provoke me? and how long will it be ere they believe me, for all the signs which I have shewed among them?

> Mutta koko seurakunta käski kivittää heidät kivillä. Silloin Herran kirkkaus ilmestyi ilmestysmajaan kaikkien israelilaisten nähden. Ja Herra sanoi Moosekselle: Kuinka kauan tämä kansa halveksii minua? Ja kuinka kauan kestää, ennen kuin he uskovat minuun, kaikista niistä merkeistä huolimatta, jotka minä olen heidän keskuudessaan näyttänyt?

> I will smite them with the pestilence, and disinherit them, and will make of thee a greater nation and mightier than they.

> Minä lyön heitä rutolla ja hylkään heidät perinnöttömiksi, mutta sinusta minä teen kansan, joka on suurempi ja väkevämpi kuin he.

> And Moses said unto the Lord, Then the Egyptians shall hear it, (for thou broughtest up this people in thy might from among them;) And they will tell it to the inhabitants of this land: for they have heard that thou Lord art among this people, that thou Lord art seen face to face, and that thy cloud standeth over them, and that thou goest before them, by day time in a pillar of a cloud, and in a pillar of fire by night. Now if thou shalt kill all this people as one man, then the nations which have heard the fame of thee will speak, saying, Because the Lord was not able to bring this people into the land which he sware unto them, therefore he hath slain them in the wilderness.

> Ja Mooses sanoi Herralle: Silloin egyptiläiset kuulevat siitä, sillä sinä toit tämän kansan pois heidän keskeltään voimallasi; ja he kertovat sen tämän maan asukkaille. He ovat kuulleet, että sinä, Herra, olet tämän kansan keskellä, että sinut, Herra, nähdään kasvoista kasvoihin, että sinun pilvesi seisoo heidän yllään ja että sinä kuljet heidän edellään päivällä pilvenpatsaassa ja yöllä tulenpatsaassa. Jos nyt surmaat koko tämän kansan kuin yhden miehen, niin ne kansat, jotka ovat kuulleet maineestasi, puhuvat sanoen: Koska Herra ei kyennyt viemään tätä kansaa siihen maahan, jonka hän heille valalla lupasi, hän surmasi heidät erämaassa.

> And now, I beseech thee, let the power of my Lord be great, according as thou hast spoken, saying, The Lord is longsuffering, and of great mercy, forgiving iniquity and transgression, and by no means clearing the guilty, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation. Pardon, I beseech thee, the iniquity of this people according unto the greatness of thy mercy, and as thou hast forgiven this people, from Egypt even until now.

> Ja nyt minä rukoilen sinua: olkoon minun Herrani voima suuri, niin kuin sinä olet puhunut sanoen: Herra on pitkämielinen ja suuri armossa, hän antaa anteeksi pahat teot ja rikkomukset, mutta ei suinkaan jätä syyllistä rankaisematta, vaan kostaa isien pahat teot lapsille kolmanteen ja neljänteen polveen asti. Anna siis, minä rukoilen sinua, anteeksi tämän kansan paha teko sinun armosi suuruuden mukaan, niin kuin olet antanut anteeksi tälle kansalle Egyptistä saakka aina tähän asti.

> And the Lord said, I have pardoned according to thy word: But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord.

> Ja Herra sanoi: Minä olen antanut anteeksi sinun sanasi mukaan; mutta niin totta kuin minä elän, koko maa on täyttyvä Herran kirkkaudella.

> Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. (Now the Amalekites and the Canaanites dwelt in the valley.) Tomorrow turn you, and get you into the wilderness by the way of the Red sea.

> Sillä kaikki ne miehet, jotka ovat nähneet minun kirkkauteni ja minun ihmeeni, jotka minä tein Egyptissä ja erämaassa, ja ovat nyt nämä kymmenen kertaa kiusanneet minua eivätkä ole kuulleet minun ääntäni, eivät totisesti saa nähdä sitä maata, jonka minä valalla vannoin heidän isillensä; eikä yksikään niistä, jotka ovat minua halveksineet, saa sitä nähdä. Mutta palvelijani Kaaleb, koska hänessä oli toinen henki ja hän on täydellisesti seurannut minua, hänet minä vien siihen maahan, johon hän meni, ja hänen jälkeläisensä saavat sen omaksensa. (Mutta amalekilaiset ja kanaanilaiset asuivat laaksossa.) Kääntykää huomenna takaisin ja lähtekää erämaahan Ruokomerentien kautta.

> And the Lord spake unto Moses and unto Aaron, saying, How long shall I bear with this evil congregation, which murmur against me? I have heard the murmurings of the children of Israel, which they murmur against me. Say unto them, As truly as I live, saith the Lord, as ye have spoken in mine ears, so will I do to you: Your carcases shall fall in this wilderness; and all that were numbered of you, according to your whole number, from twenty years old and upward, which have murmured against me, Doubtless ye shall not come into the land, concerning which I sware to make you dwell therein, save Caleb the son of Jephunneh, and Joshua the son of Nun. But your little ones, which ye said should be a prey, them will I bring in, and they shall know the land which ye have despised. But as for you, your carcases, they shall fall in this wilderness. And your children shall wander in the wilderness forty years, and bear your whoredoms, until your carcases be wasted in the wilderness. After the number of the days in which ye searched the land, even forty days, each day for a year, shall ye bear your iniquities, even forty years, and ye shall know my breach of promise.

> Ja Herra puhui Moosekselle ja Aaronille sanoen: Kuinka kauan minun on kärsittävä tätä pahaa seurakuntaa, joka napisee minua vastaan? Minä olen kuullut israelilaisten napinat, joilla he napisevat minua vastaan. Sano heille: Niin totta kuin minä elän, sanoo Herra, niin kuin te olette puhuneet minun korvissani, niin minä teen teille: Teidän ruumiinne kaatuvat tähän erämaahan; ja kaikki teistä, jotka on luettu koko lukunne mukaan, kaksikymmenvuotiaista ja sitä vanhemmista, te, jotka olette napisseet minua vastaan, ette totisesti pääse siihen maahan, josta minä vannoin saattavani teidät asumaan siinä, paitsi Kaaleb, Jefunnen poika, ja Joosua, Nunin poika. Mutta teidän pienokaisenne, joista te sanoitte, että he joutuisivat saaliiksi, heidät minä vien sinne, ja he saavat tuntea sen maan, jonka te olette hylänneet. Mutta teidän ruumiinne kaatuvat tähän erämaahan. Ja teidän lapsenne saavat paimentaa erämaassa neljäkymmentä vuotta ja kantaa teidän haureutenne rangaistusta, kunnes teidän ruumiinne ovat hävinneet erämaassa. Niiden päivien luvun mukaan, joina te vakoilitte maata, neljäkymmentä päivää, yksi päivä vuotta kohti, saatte kantaa pahat tekonne, neljäkymmentä vuotta, ja te saatte tuntea, mitä merkitsee, että minä peruutan lupaukseni.

> I the Lord have said, I will surely do it unto all this evil congregation, that are gathered together against me: in this wilderness they shall be consumed, and there they shall die. And the men, which Moses sent to search the land, who returned, and made all the congregation to murmur against him, by bringing up a slander upon the land, Even those men that did bring up the evil report upon the land, died by the plague before the Lord.

> Minä, Herra, olen puhunut; totisesti, niin minä teen koko tälle pahalle seurakunnalle, joka on kokoontunut minua vastaan: tähän erämaahan he nääntyvät, ja täällä he kuolevat. Ja ne miehet, jotka Mooses lähetti vakoilemaan maata ja jotka palattuaan saivat koko seurakunnan napisemaan häntä vastaan levittämällä pahaa sanomaa maasta, ne miehet, jotka toivat pahan sanoman maasta, kuolivat vitsaukseen Herran edessä.

> But Joshua the son of Nun, and Caleb the son of Jephunneh, which were of the men that went to search the land, lived still. Numbers 14:1–38.

> Mutta Joosua, Nuunin poika, ja Kaaleb, Jefunnen poika, jotka kuuluivat niihin miehiin, jotka olivat käyneet vakoilemassa maata, jäivät eloon. 4. Moos. 14:1–38.

We will continue these thoughts in the next article.

Jatkamme näiden ajatusten tarkastelua seuraavassa artikkelissa.

Back to Articles