Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Twenty-One

Danielin kirja – satakaksikymmentäyksi

Unlocking the Signs of the Last Days: Understanding Christ’s Pointers to the Budding Trees of Spring

Viimeisten päivien merkkien avaaminen: Kristuksen kevään puhkeaviin puihin liittyvien viittausten ymmärtäminen

Author

Jeff Pippenger

Published

March 7, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Christ pointed His people to the budding trees of Spring, in order that they would understand the “signs” and the implication of the “signs” of the last days.

Masih ne apne logon ko vasant ṛtu meṅ kaliyoṅ se phūṭte vṛkṣoṅ kī or isliye saṅket kiya, tāki ve antim dinon ke “cihnoṅ” aur un “cihnoṅ” ke arth ko samajh saken.

> “Christ had bidden His people watch for the signs of His advent and rejoice as they should behold the tokens of their coming King. ‘When these things begin to come to pass,’ He said, ‘then look up, and lift up your heads; for your redemption draweth nigh.’ He pointed His followers to the budding trees of spring, and said: ‘When they now shoot forth, ye see and know of your own selves that summer is now nigh at hand. So likewise ye, when ye see these things come to pass, know ye that the kingdom of God is nigh at hand.’ Luke 21:28, 30, 31.” The Great Controversy, 308.

> ”Kristus oli kehottanut kansaansa valvomaan Hänen tulemuksensa merkkejä ja iloitsemaan nähdessään tulevan Kuninkaansa tunnusmerkit. ’Kun nämä alkavat tapahtua’, Hän sanoi, ’niin ojentautukaa ja nostakaa päänne, sillä teidän vapautuksenne on lähellä.’ Hän osoitti seuraajilleen kevään puhkeavia puita ja sanoi: ’Kun ne jo puhkeavat lehteen, te näette ja ymmärrätte itsestänne, että kesä on jo lähellä. Samoin myös te, kun näette tämän tapahtuvan, tietäkää, että Jumalan valtakunta on lähellä.’ Luuk. 21:28, 30, 31.” Suuri taistelu, 308.

The “signs” of the last days were typified by the “signs,” that announced and ushered in the movement of the first angel. Those “signs” included the shaking of the heavens, but Joel identifies that the “signs” of the last days, the days when the iniquity of Israel shall be sought for and not found, when God’s holy mountain is holy forever, for no strangers will ever pass through her again, the shaking of the powers of the heavens, will also include the shaking of the powers of earth. Sister White identifies the distinction between the shaking of the powers of the heavens and the powers of the earth.

Viimeisten päivien ”merkit” olivat esikuvallisesti ilmaistut niissä ”merkeissä”, jotka ilmoittivat ensimmäisen enkelin liikkeen ja johdattivat siihen. Nuo ”merkit” sisälsivät taivaiden järkkymisen, mutta Joel osoittaa, että viimeisten päivien ”merkit” — niiden päivien, jolloin Israelin vääryyttä etsitään eikä sitä löydetä, jolloin Jumalan pyhä vuori on pyhä iankaikkisesti, sillä muukalaiset eivät enää milloinkaan kulje sen halki, jolloin taivasten voimien järkkyminen tapahtuu — tulevat sisältämään myös maan voimien järkkymisen. Sisar White tuo esiin eron taivasten voimien järkkymisen ja maan voimien järkkymisen välillä.

> “December 16, 1848, the Lord gave me a view of the shaking of the powers of the heavens. I saw that when the Lord said ‘heaven,’ in giving the signs recorded by Matthew, Mark, and Luke, He meant heaven, and when He said ‘earth’ He meant earth. The powers of heaven are the sun, moon, and stars. They rule in the heavens. The powers of earth are those that rule on the earth. The powers of heaven will be shaken at the voice of God. Then the sun, moon, and stars will be moved out of their places. They will not pass away, but be shaken by the voice of God.

> ”16. joulukuuta 1848 Herra antoi minulle näyn taivaan voimien järkkymisestä. Näin, että kun Herra antoi Matteuksen, Markuksen ja Luukkaan kirjaamat merkit ja sanoi ”taivas”, Hän tarkoitti taivasta, ja kun Hän sanoi ”maa”, Hän tarkoitti maata. Taivaan voimat ovat aurinko, kuu ja tähdet. Ne hallitsevat taivaissa. Maan voimat ovat ne, jotka hallitsevat maan päällä. Taivaan voimat järkkyvät Jumalan äänen vaikutuksesta. Silloin aurinko, kuu ja tähdet siirtyvät paikoiltaan. Ne eivät katoa, vaan Jumalan ääni järkyttää niitä.

> “Dark, heavy clouds came up and clashed against each other. The atmosphere parted and rolled back; then we could look up through the open space in Orion, whence came the voice of God. The Holy City will come down through that open space. I saw that the powers of earth are now being shaken and that events come in order. War, and rumors of war, sword, famine, and pestilence are first to shake the powers of earth, then the voice of God will shake the sun, moon, and stars, and this earth also. I saw that the shaking of the powers in Europe is not, as some teach, the shaking of the powers of heaven, but it is the shaking of the angry nations.” Early Writings, 41.

> ”Tummat, raskaat pilvet nousivat ja iskivät toisiaan vastaan. Ilmakehä halkesi ja vieri syrjään; sitten saatoimme katsoa ylös Orionissa olevan avoimen tilan kautta, josta Jumalan ääni kuului. Pyhä kaupunki tulee alas tuon avoimen tilan kautta. Näin, että maan voimia järkytetään nyt ja että tapahtumat tulevat järjestyksessään. Sota ja sanomat sodista, miekka, nälänhätä ja rutto ovat ensimmäiset, jotka järkyttävät maan voimia; sitten Jumalan ääni järkyttää aurinkoa, kuuta ja tähtiä sekä myös tätä maata. Näin, että Euroopan voimien järkkyminen ei ole, niin kuin jotkut opettavat, taivaan voimien järkkyminen, vaan se on vihastuneiden kansojen järkkyminen.” Early Writings, 41.

The shaking of the heavens in Matthew, Mark and Luke represent the shaking of the powers that rule the heavens, as represented by the sun, moon and stars. All of these heavenly powers were shaken, and produced the “signs,” which ushered in and announced the movement of the first angel. Those heavenly powers will be again shaken during the movement of the third angel. But in the movement of the third angel, the powers of earth will also be shaken. The powers of earth are the powers that rule the earth. On September 11, 2001, the powers of earth, not heaven, were shaken.

Taivasten järkkyminen Matteuksessa, Markuksessa ja Luukkaassa merkitsee niiden valtojen järkkyttämistä, jotka hallitsevat taivaita ja joita aurinko, kuu ja tähdet edustavat. Kaikki nämä taivaalliset vallat järkkyivät ja tuottivat ”merkit”, jotka saattoivat alkuun ja ilmoittivat ensimmäisen enkelin liikkeen. Nuo taivaalliset vallat tulevat jälleen järkkymään kolmannen enkelin liikkeen aikana. Mutta kolmannen enkelin liikkeessä myös maan vallat tulevat järkkymään. Maan vallat ovat ne vallat, jotka hallitsevat maata. Syyskuun 11. päivänä 2001 järkkyivät maan vallat, eivät taivaan.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> ”Nytkö tulee se väite, että minä olen julistanut New Yorkin joutuvan hyökyaallon pyyhkäisemäksi pois? Tätä en ole koskaan sanonut. Olen sanonut, katsellessani siellä kohoavia suuria rakennuksia, kerros kerrokselta: ’Miten kauheita näkyjä tapahtuukaan, kun Herra nousee järisyttämään maata kauheasti! Silloin Ilmestyskirjan 18:1–3 sanat täyttyvät.’ Koko Ilmestyskirjan kahdeksastoista luku on varoitus siitä, mikä on tuleva maan päälle. Mutta minulle ei ole annettu erityistä valoa siitä, mitä New Yorkia kohtaa, paitsi että tiedän, että jonakin päivänä siellä olevat suuret rakennukset sortuvat Jumalan voiman kääntäessä ja kumotessa. Minulle annetun valon perusteella tiedän, että hävitys on maailmassa. Yksi sana Herralta, yksi kosketus hänen väkevästä voimastaan, ja nämä valtavat rakennelmat sortuvat. Tulee tapahtumia, joiden pelottavuutta emme voi kuvitella.” Review and Herald, 5. heinäkuuta 1906.

In the history of the Millerites one of the signs recorded by Luke was the “distress of nations.” The nations represent the powers that rule the earth, and on September 11, 2001, every nation on earth was shaken as the third Woe arrived into prophetic history. That earthly shaking was represented in Luke twenty-one, but not by the biblical expression of the shaking of the powers of the earth. It was represented by the phrase, “the distress of nations,” as was brought upon the nations of the world when the great buildings of New York were brought down. “The distress of nations” in Luke is the shaking of the powers of earth, and it was fulfilled in the history of the Millerites.

Milleriläisten historiassa yksi Luukkaan kirjaamista merkeistä oli ”kansojen ahdistus”. Kansat edustavat valtoja, jotka hallitsevat maata, ja syyskuun 11. päivänä 2001 jokaista maan kansakuntaa ravisteltiin, kun kolmas Voi saapui profeetalliseen historiaan. Tuo maallinen ravistelu esitettiin Luukkaan evankeliumin kahdennessakymmenennessäensimmäisessä luvussa, mutta ei raamatullisella ilmauksella maan valtojen järkkymisestä. Se esitettiin ilmauksella ”kansojen ahdistus”, kuten tuli maailman kansojen osaksi, kun New Yorkin suuret rakennukset syöstiin maahan. Luukkaan mainitsema ”kansojen ahdistus” on maan valtojen järkkyminen, ja se täyttyi milleriläisten historiassa.

> “I saw that the powers of earth are now being shaken and that events come in order. War, and rumors of war, sword, famine, and pestilence are first to shake the powers of earth, then the voice of God will shake the sun, moon, and stars, and this earth also. I saw that the shaking of the powers in Europe is not, as some teach, the shaking of the powers of heaven, but it is the shaking of the angry nations.” Early Writings, 41.

> ”Minä näin, että maan vallat järkkyvät nyt ja että tapahtumat seuraavat toisiaan järjestyksessä. Sota ja sanomat sodista, miekka, nälänhätä ja rutto järkyttävät ensin maan valtoja; sitten Jumalan ääni järkyttää auringon, kuun ja tähdet sekä myös tämän maan. Minä näin, ettei valtojen järkkyminen Euroopassa ole, niin kuin muutamat opettavat, taivaan valtojen järkkyminen, vaan se on vihastuneiden kansojen järkkyminen.” Early Writings, 41.

The “shaking of the powers of the angry nations,” is the shaking of the “powers of earth,” as illustrated in the early history of Adventism by the shaking of the “powers in Europe.” Uriah Smith identified what was shaking the powers in Europe in 1838.

”Vihaisten kansojen voimien järkyttäminen” on ”maan voimien” järkyttämistä, kuten adventismin varhaisessa historiassa havainnollistettiin ”Euroopan voimien” järkyttämisellä. Uriah Smith osoitti vuonna 1838, mikä järkytti Euroopan voimia.

> “As the prophetic period of this [6th] trumpet commenced by the voluntary surrender of power into the hands of the Turks by the Christian emperor of the East, so we might justly conclude that its termination would be marked by the voluntary surrender of that power by the Turkish Sultan back again into the hands of the Christians. In 1838 Turkey became involved in war with Egypt. The Egyptians bid fair to overthrow the Turkish power. To prevent this, the four great powers of Europe, England, Russia, Austria, and Prussia, interfered to sustain the Turkish government. Turkey accepted their intervention. A conference was held in London at which an ultimatum was drawn up to be presented to Mehemet Ali, the Pacha of Egypt. It is evident that when this ultimatum should be placed in the hands of Mehemet, the destiny of the Ottoman Empire would be virtually lodged in the hands of the Christian powers of Europe. This ultimatum was placed in the hands of Mehemet on the 11th day of August 1840! and on that very day the Sultan addressed a note to the ambassadors of the four powers, inquiring what should be done in case Mehemet refused to comply with the terms which they had proposed. The answer was that he need not alarm himself about any contingency that might arise; for they had made provision for that. The prophetic period ended, and on that very day the control of Mohammedan affairs passed into the hands of Christians, just as the control of Christian affairs had passed into the hands of the Mohammedans 391 years and 15 days before. Thus the second woe ended, and the sixth trumpet ceased its sounding.” Uriah Smith, Synopsis of Present Truth, 218.

> ”Samoin kuin tämän [kuudennen] pasuunan profeetallinen ajanjakso alkoi sillä, että idän kristitty keisari vapaaehtoisesti luovutti vallan turkkilaisten käsiin, voimme oikeutetusti päätellä, että sen päättyminen merkittäisiin sillä, että Turkin sulttaani vapaaehtoisesti luovuttaisi tuon vallan takaisin kristittyjen käsiin. Vuonna 1838 Turkki joutui sotaan Egyptin kanssa. Egyptiläisillä näytti olevan hyvät mahdollisuudet kukistaa Turkin valta. Tämän estämiseksi Euroopan neljä suurvaltaa, Englanti, Venäjä, Itävalta ja Preussi, puuttuivat asiaan tukeakseen Turkin hallitusta. Turkki hyväksyi niiden väliintulon. Lontoossa pidettiin konferenssi, jossa laadittiin ultimaatumi annettavaksi Egyptin paššalle Mehmed Alille. On ilmeistä, että kun tämä ultimaatumi annettaisiin Mehmed Alin käsiin, Osmanien valtakunnan kohtalo olisi tosiasiallisesti uskottu Euroopan kristittyjen valtojen käsiin. Tämä ultimaatumi annettiin Mehmed Alin käsiin 11. päivänä elokuuta 1840! ja juuri sinä päivänä sulttaani osoitti nootin neljän vallan lähettiläille tiedustellen, mitä olisi tehtävä siinä tapauksessa, että Mehmed kieltäytyisi noudattamasta ehtoja, jotka nämä olivat esittäneet. Vastaus kuului, ettei hänen tarvinnut huolestua mistään mahdollisesti ilmenevästä tilanteesta; sillä he olivat varautuneet siihen. Profeetallinen ajanjakso päättyi, ja juuri sinä päivänä muhamettilaisten asioiden hallinta siirtyi kristittyjen käsiin, aivan kuten kristittyjen asioiden hallinta oli siirtynyt muhamettilaisten käsiin 391 vuotta ja 15 päivää aikaisemmin. Näin toinen voi-huuto päättyi, ja kuudes pasuuna lakkasi soimasta.” Uriah Smith, Synopsis of Present Truth, 218.

Islam of the second Woe, had passed the zenith of its power, which according to God’s word was to continue for three hundred and ninety-one years and fifteen days. Yet in the 1830’s Egypt was attempting to re-establish a caliphate in Egypt for the purpose of continuing the second great jihad of Muslim history. The possibility of more Islamic warfare was causing the European powers to shake in fear. For decades the crisis of Islam re-igniting its warfare was labelled by the historians and the reporters of those years as the “Eastern Question.” The warfare of the children of the east had been carried out for centuries against the nations of Europe, who derived their religion from the Roman church. In 1838, “the distress of nations,” referred to by Christ represented the shaking of the angry nations that was produced by the warfare brought against the former Roman Empire by Islam.

Toisen voi-huudon islam oli ohittanut valtansa lakipisteen, jonka Jumalan sanan mukaan tuli kestää kolmesataayhdeksänkymmentäyksi vuotta ja viisitoista päivää. Kuitenkin 1830-luvulla Egypti pyrki palauttamaan kalifaatin Egyptiin jatkaakseen muslimihistorian toista suurta jihadia. Mahdollisuus islamilaisen sodankäynnin jatkumiseen sai Euroopan vallat vapisemaan pelosta. Vuosikymmenten ajan islamin sodankäynnin uudelleen leimahtamisen kriisiä kutsuivat noiden vuosien historioitsijat ja toimittajat nimellä ”itäinen kysymys”. Idän lasten sodankäyntiä oli käyty vuosisatojen ajan niitä Euroopan kansoja vastaan, joiden uskonto oli lähtöisin Rooman kirkosta. Vuonna 1838 Kristuksen mainitsema ”kansojen ahdistus” kuvasi niiden vihoissaan olevien kansakuntien järkytystä, jonka synnytti islamin entistä Rooman valtakuntaa vastaan käymä sodankäynti.

> “By [loosing] the four angels which are bound in the great river Euphrates, I understand that God was now about to suffer the four principal nations of which the Ottoman empire was composed, which had in vain attempted to subdue the Eastern Empire at Constantinople, and made but little progress in conquering Europe, now to take Constantinople, and to overrun and subdue one third part of Europe, which was the fact about the middle of the fifteenth century.” Works of William Miller, Volume 2, 121.

> Ymmärrän, että [päästämällä irti] ne neljä enkeliä, jotka ovat sidottuina suuren Eufrat-virran varrella, Jumala oli nyt aikeissa sallia niiden neljän pääkansan, joista Osmanien valtakunta muodostui ja jotka olivat turhaan yrittäneet kukistaa itäisen valtakunnan Konstantinopolissa sekä edistyneet vain vähän Euroopan valloittamisessa, nyt vallata Konstantinopolin sekä vyöryä yli kolmannen osan Eurooppaa ja alistaa sen valtaansa, mikä olikin tosiasia noin viidennentoista vuosisadan puolivälissä.” William Millerin teokset, osa 2, s. 121.

The distress of nations in the narrative found in Luke was “with perplexity; the sea and the waves roaring,” and with men’s “hearts failing them for fear, and for looking after those things which are coming on the earth.” The perplexity of the Eastern Question continued to agitate the powers of earth all the way into the twentieth century, and the symbol of that distress was “men’s hearts failing them for fear” and the “sea and waves roaring.”

Kansojen ahdistus Luukkaan kertomuksessa ilmeni ”epätoivossa; meri ja aallot pauhaavat”, ja ihmisten ”sydämet menehtyvät pelosta ja niiden odottamisesta, jotka maanpiiriä kohtaavat”. Itämaisen kysymyksen aiheuttama hämmennys jatkoi maan valtojen kuohuttamista aina kahdennellekymmenennelle vuosisadalle saakka, ja tuon ahdistuksen vertauskuvana olivat ”ihmisten sydämet menehtyvät pelosta” sekä ”meri ja aallot pauhaavat”.

> “This sealing of the servants of God is the same that was shown to Ezekiel in vision. John also had been a witness of this most startling revelation. He saw the sea and the waves roaring, and men’s hearts failing them for fear. He beheld the earth moved, and the mountains carried into the midst of the sea (which is literally taking place), the water thereof roaring and troubled, and the mountains shaking with the swelling thereof. He was shown plagues, pestilence, famine, and death performing their terrible mission.” Testimonies to Ministers, 445.

> ”Tämä Jumalan palvelijoiden sinetöiminen on sama, joka näytettiin Hesekielille näyssä. Myös Johannes oli tämän mitä hämmästyttävimmän ilmestyksen todistaja. Hän näki meren ja aallot pauhaamassa sekä ihmisten sydänten raukeavan pelosta. Hän näki maan järkkyvän ja vuoret siirtyvän meren sydämeen (mikä tapahtuu kirjaimellisesti), sen vedet pauhaavina ja kuohuvina sekä vuorten vavahtelevan sen kuohunnan voimasta. Hänelle näytettiin vitsaukset, rutto, nälänhätä ja kuolema toteuttamassa kauheaa tehtäväänsä.” Testimonies to Ministers, 445.

When John was shown the sealing of the one hundred and forty-four thousand, he saw the distress of nations, as represented by the seas and waves roaring, and men’s hearts failing for fear, and it was the same sealing that Ezekiel was shown in chapter nine. Ezekiel was shown the internal elements of the sealing and John was shown the external elements associated with the sealing. John saw that the angering of the nations is associated with the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and the angering of the nations is also Luke’s distress of nations which is historically identified as the Eastern Question. John was shown that Islam of the third Woe, is the external sign of the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Kun Johannekselle näytettiin sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöiminen, hän näki kansakuntien ahdingon, jota kuvaavat pauhaavat meret ja aallot sekä ihmisten sydänten menehtyminen pelosta, ja se oli sama sinetöiminen, joka näytettiin Hesekielille yhdeksännessä luvussa. Hesekielille näytettiin sinetöimisen sisäiset osatekijät, ja Johannekselle näytettiin sinetöimiseen liittyvät ulkoiset osatekijät. Johannes näki, että kansakuntien vihastuminen liittyy sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimiseen, ja kansakuntien vihastuminen on myös Luukkaan kuvaama kansakuntien ahdinko, joka historiallisesti tunnetaan Itäisenä kysymyksenä. Johannekselle näytettiin, että kolmannen voi-huudon islam on sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisen ulkoinen merkki.

> “The present is a time of overwhelming interest to all living. Rulers and statesmen, men who occupy positions of trust and authority, thinking men and women of all classes, have their attention fixed upon the events taking place about us. They are watching the strained, restless relations that exist among the nations. They observe the intensity that is taking possession of every earthly element, and they recognize that something great and decisive is about to take place—that the world is on the verge of a stupendous crisis.

> Nykyhetki on kaikkein elävien kannalta valtavan mielenkiinnon aikaa. Hallitsijat ja valtiomiehet, luottamus- ja valta-asemissa olevat miehet, ajattelevat miehet ja naiset kaikista yhteiskuntaluokista, ovat kiinnittäneet huomionsa ympärillämme tapahtuviin tapahtumiin. He tarkkailevat kansojen kesken vallitsevia jännittyneitä, levottomia suhteita. He näkevät sen voiman, joka on valtaamassa jokaisen maallisen tekijän, ja he tunnistavat, että jotain suurta ja ratkaisevaa on tapahtumaisillaan — että maailma on valtavan kriisin partaalla.

> “Angels are now restraining the winds of strife, that they may not blow until the world shall be warned of its coming doom; but a storm is gathering, ready to burst upon the earth; and when God shall bid His angels loose the winds, there will be such a scene of strife as no pen can picture.

> ”Enkelit pidättävät nyt riidan tuulia, etteivät ne puhkeaisi, ennen kuin maailmaa on varoitettu sitä uhkaavasta perikadosta; mutta myrsky on kokoontumassa, valmiina puhkeamaan maan päälle; ja kun Jumala käskee enkeleitään päästämään tuulet valloilleen, silloin syntyy sellainen taistelun näyttämö, jota mikään kynä ei voi kuvata.

> “The Bible, and the Bible only, gives a correct view of these things. Here are revealed the great final scenes in the history of our world, events that already are casting their shadows before, the sound of their approach causing the earth to tremble and men’s hearts to fail them for fear.” Education, 179, 180.

> ”Raamattu, ja ainoastaan Raamattu, antaa oikean käsityksen näistä asioista. Siinä paljastetaan suuret viimeiset kohtaukset maailmamme historiassa, tapahtumat, jotka jo heittävät varjonsa edeltä, ja niiden lähestymisen ääni saa maan vapisemaan ja ihmisten sydämet raukeamaan pelosta.” Education, 179, 180.

In Luke chapter twenty-one Jesus identified the “signs” that ushered in the Millerite movement, and all those “signs”, according to Sister White, were fulfilled. The Lisbon earthquake, the dark day, the falling of the stars, and the distress of nations, which represented the shaking of the powers of earth that was fulfilled by Islam in the fear produced by the Eastern Question, are all fulfilled. The Millerite “signs” also include the Son of man coming with a cloud which was fulfilled in the correct order that the “signs” were given by Christ, for after the distress of nations ended with the restraint of the Ottoman supremacy in 1840, Christ came to the Most Holy Place on October 22, 1844, and when He came He came with clouds.

Luukkaan evankeliumin luvussa kaksikymmentäyksi Jeesus osoitti ne ”merkit”, jotka toivat mukanaan milleriittiliikkeen, ja Sisaren Whiten mukaan kaikki nuo ”merkit” täyttyivät. Lissabonin maanjäristys, pimeä päivä, tähtien putoaminen sekä kansojen ahdistus, joka kuvasi maan valtojen järkkymistä ja joka täyttyi islamin kautta Itämaisen kysymyksen synnyttämässä pelossa, ovat kaikki täyttyneet. Milleriittien ”merkkeihin” sisältyy myös Ihmisen Pojan tuleminen pilven kanssa, mikä täyttyi siinä oikeassa järjestyksessä, jossa Kristus antoi ”merkit”; sillä sen jälkeen kun kansojen ahdistus päättyi ottomaanien ylivallan hillitsemiseen vuonna 1840, Kristus tuli kaikkeinpyhimpään 22. lokakuuta 1844, ja tullessaan Hän tuli pilvien kanssa.

> “‘And, behold, one like the Son of man came with the clouds of heaven, and came to the Ancient of Days, and they brought Him near before Him. And there was given Him dominion, and glory, and a kingdom, that all people, nations, and languages, should serve Him: His dominion is an everlasting dominion, which shall not pass away.’ Daniel 7:13, 14. The coming of Christ here described is not His second coming to the earth. He comes to the Ancient of Days in heaven to receive dominion and glory and a kingdom, which will be given Him at the close of His work as a mediator. It is this coming, and not His second advent to the earth, that was foretold in prophecy to take place at the termination of the 2300 days in 1844. Attended by heavenly angels, our great High Priest enters the holy of holies and there appears in the presence of God to engage in the last acts of His ministration in behalf of man—to perform the work of investigative judgment and to make an atonement for all who are shown to be entitled to its benefits.” The Great Controversy, 479.

> “‘Ja katso, taivaan pilvien keskellä tuli Ihmisen Pojan kaltainen, ja hän saapui Vanhaikäisen tykö, ja hänet saatettiin tämän eteen. Ja hänelle annettiin valta, kunnia ja valtakunta, että kaikki kansat, kansakunnat ja kielet palvelisivat häntä; hänen valtansa on iankaikkinen valta, joka ei katoa.’ Daniel 7:13, 14. Tässä kuvattu Kristuksen tuleminen ei ole Hänen toinen tulemisensa maan päälle. Hän tulee taivaassa Vanhaikäisen tykö vastaanottamaan vallan, kunnian ja valtakunnan, jotka annetaan Hänelle Hänen välittäjäntyönsä päättyessä. Juuri tämän tulemisen, ei Hänen toisen adventtinsa maan päälle, ennustettiin profetiassa tapahtuvan 2300 päivän päättyessä vuonna 1844. Taivaallisten enkelien saattamana meidän suuri Ylipappimme astuu kaikkeinpyhimpään ja ilmestyy siellä Jumalan kasvojen eteen suorittamaan palvelustehtävänsä viimeiset teot ihmisen hyväksi — toimittamaan tutkivan tuomion työn ja sovittamaan kaikkien niiden puolesta, joiden osoitetaan olevan oikeutettuja sen hyötyihin.” Suuri taistelu, 479.

The “signs” associated with the history of the Millerites typified the “signs” associated with the history of the one hundred and forty-four thousand. When Christ provided the second witness to the historical narrative with the parable, He pointed His disciples to “the budding trees of spring.” He informed them that when the trees begin to bud out you know you are near the end of the world, and that the generation that witnesses the budding trees of spring will live to see the heavens and the earth pass away, in the fires of His second coming.

Milleriläisten historiaan liittyvät ”merkit” olivat esikuvallisia niille ”merkeille”, jotka liittyvät sadan neljänkymmenenneljän tuhannen historiaan. Kun Kristus vertauksen välityksellä antoi toisen todistuksen historialliselle kertomukselle, Hän osoitti opetuslapsilleen ”keväisen puhkeamisen puihin”. Hän ilmoitti heille, että kun puut alkavat puhjeta lehteen, te tiedätte maailman lopun olevan lähellä, ja että se sukupolvi, joka näkee keväällä puhkeavat puut, saa elää nähdäkseen taivaan ja maan katoavan Hänen toisen tulemisensa tulissa.

> When they now shoot forth, ye see and know of your own selves that summer is now nigh at hand. So likewise ye, when ye see these things come to pass, know ye that the kingdom of God is nigh at hand. Verily I say unto you, This generation shall not pass away, till all be fulfilled. Heaven and earth shall pass away: but my words shall not pass away. Luke 21:30–33.

> Kun ne nyt puhkeavat lehteen, te näette ja tiedätte itseksenne, että kesä on jo lähellä. Samoin te, kun näette näiden tapahtuvan, tietäkää, että Jumalan valtakunta on lähellä. Totisesti minä sanon teille: tämä sukupolvi ei katoa, ennen kuin kaikki tapahtuu. Taivas ja maa katoavat, mutta minun sanani eivät katoa. Luuk. 21:30–33.

The question then becomes, “when did the trees begin to shoot forth?” The latter rain began to sprinkle on September 11, 2001, which according to Isaiah is “the day” of God’s “rough wind in the day of the east wind.”

Kysymykseksi tulee silloin: ”milloin puut alkoivat puhjeta lehteen?” Myöhäissade alkoi vihmoa 11. syyskuuta 2001, mikä Jesajan mukaan on Jumalan ”ankaran tuulen päivä, itätuulen päivänä”.

> In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will shew them no favour. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall beat off from the channel of the river unto the stream of Egypt, and ye shall be gathered one by one, O ye children of Israel. And it shall come to pass in that day, that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem. Isaiah 27:8–13.

> Mitan mukaan, kun sinä sitä ajat takaa, sinä käyt sen kanssa oikeutta; hän hillitsee ankaran tuulensa itätuulen päivänä. Tämän kautta siis Jaakobin vääryys sovitetaan; ja tämä on koko hedelmä hänen syntinsä poistamiseksi: kun hän tekee kaikki alttarin kivet kalkkikivien kaltaisiksi, murskatuiksi kappaleiksi, eivät lehdot ja kuvat enää pysy pystyssä. Mutta varustettu kaupunki on jäävä autioksi, ja asuinpaikka hylätyksi ja jätetyksi kuin erämaa: siellä vasikka käy laitumella, siellä se lepää ja kaluaa sen oksat. Kun sen oksat ovat kuivuneet, ne taitetaan poikki; naiset tulevat ja sytyttävät ne tuleen; sillä se on kansa vailla ymmärrystä; sen tähden hän, joka on heidät tehnyt, ei heitä armahda, eikä hän, joka on heidät muovannut, osoita heille suosiota. Ja tapahtuu sinä päivänä, että Herra puistaa hedelmät pois virran uomasta Egyptin puroon asti, ja teidät kootaan yksitellen, te Israelin lapset. Ja tapahtuu sinä päivänä, että suuri pasuuna soi, ja ne tulevat, jotka olivat joutumaisillaan perikatoon Assyrian maassa, sekä karkotetut Egyptin maassa, ja he kumartavat Herraa pyhällä vuorella Jerusalemissa. Jesaja 27:8–13.

The latter rain began to sprinkle (measured) on September 11, 2001, and the debate over the message of the latter rain and the counterfeit peace and safety message began. The history of that debate is where the iniquity of Jacob is removed (purged, meaning atoned for). The history of the debate, which is the debate of Habakkuk, is the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, that concludes with the Laodicean Seventh-day Adventist being spewed out of the mouth of the Lord, for it, as “the defenced city,” shall be desolate, for it had become the city of a people of no understanding, who find no mercy or favor. At that time the “second voice” of Revelation eighteen, will blow a great trumpet, which is the seventh trumpet and the third woe, and God’s other flock shall come and worship at “Jerusalem”, which will have become the movement of the church triumphant.

Myöhäissade alkoi tihkua (mitatusti) 11. syyskuuta 2001, ja kiista myöhäissateen sanomasta sekä väärennetystä rauhan ja turvallisuuden sanomasta alkoi. Tämän kiistan historia on se, missä Jaakobin vääryys poistetaan (puhdistetaan pois, toisin sanoen sovitetaan). Kiistan historia, joka on Habakukin kiista, on sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisen ajanjakso, joka päättyy siihen, että laodikealainen seitsemännen päivän adventisti syljetään pois Herran suusta, sillä sen, “varustetun kaupungin”, on tuleva autioksi, koska siitä oli tullut kansan kaupunki, jolla ei ole ymmärrystä ja joka ei löydä laupeutta eikä suosiota. Tuona aikana Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun “toinen ääni” puhaltaa suuren pasuunan, joka on seitsemäs pasuuna ja kolmas voihuuto, ja Jumalan toinen lauma tulee ja kumartaa “Jerusalemissa”, josta on tullut voittavan seurakunnan liike.

September 11, 2001, identifies that the last generation of earth’s history has arrived, and only those that recognize the budding trees of spring will receive the rain that is causing the trees to bud. Only those that recognize that Islam of the third woe, is what marks the arrival of the latter rain and the sealing of the one hundred and forty-four thousand, will be among that group.

11. syyskuuta 2001 osoittaa, että maan historian viimeinen sukupolvi on saapunut, ja vain ne, jotka tunnistavat kevään puhkeavat puut, saavat sen sateen, joka saa puut puhkeamaan. Vain ne, jotka tunnistavat, että kolmannen vitsauksen islam on se, mikä merkitsee myöhäissateen saapumista ja sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimistä, kuuluvat siihen joukkoon.

> “Only those who are living up to the light they have will receive greater light. Unless we are daily advancing in the exemplification of the active Christian virtues, we shall not recognize the manifestations of the Holy Spirit in the latter rain. It may be falling on hearts all around us, but we shall not discern or receive it.” Testimonies to Ministers, 507.

> ”Vain ne, jotka elävät saamansa valon mukaisesti, saavat suurempaa valoa. Ellemme päivä päivältä edisty aktiivisten kristillisten hyveiden ilmentämisessä, emme tule tunnistamaan Pyhän Hengen ilmenemisiä myöhäissateessa. Se saattaa langeta sydämille kaikkialla ympärillämme, mutta me emme sitä havaitse emmekä vastaanota.” Testimonies to Ministers, 507.

> “We must not wait for the latter rain. It is coming upon all who will recognize and appropriate the dew and showers of grace that fall upon us. When we gather up the fragments of light, when we appreciate the sure mercies of God, who loves to have us trust Him, then every promise will be fulfilled. ‘For as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth before all the nations’ (Isaiah 61:11). The whole earth is to be filled with the glory of God.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 984.

> ”Meidän ei tule odottaa jälkisadetta. Se on tuleva kaikkien niiden päälle, jotka tunnistavat ja omistavat osakseen armon kasteen ja sadekuurot, jotka lankeavat meidän yllemme. Kun kokoamme talteen valon sirpaleet, kun pidämme arvossa Jumalan varmat laupeudet, hänen, joka mielellään näkee meidän luottavan Häneen, silloin jokainen lupaus täyttyy. ’Sillä niin kuin maa tuottaa vesansa ja puutarha saattaa siihen kylvetyn kasvamaan, niin Herra, Herra antaa vanhurskauden ja ylistyksen versoa kaikkien kansojen nähden’ (Jesaja 61:11). Koko maa on täyttyvä Jumalan kirkkaudesta.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, osa 7, 984.

We will continue the study in the next article.

हम अगले लेख में अध्ययन जारी रखेंगे।

> “Unless those who can help in——are aroused to a sense of their duty, they will not recognize the work of God when the loud cry of the third angel shall be heard. When light goes forth to lighten the earth, instead of coming up to the help of the Lord, they will want to bind about His work to meet their narrow ideas. Let me tell you that the Lord will work in this last work in a manner very much out of the common order of things, and in a way that will be contrary to any human planning. There will be those among us who will always want to control the work of God, to dictate even what movements shall be made when the work goes forward under the direction of the angel who joins the third angel in the message to be given to the world. God will use ways and means by which it will be seen that He is taking the reins in His own hands. The workers will be surprised by the simple means that He will use to bring about and perfect His work of righteousness.” Testimonies to Ministers, 300.

> ”Ellei niitä, jotka voivat auttaa ——ssa, herätetä tuntemaan velvollisuuttaan, he eivät tunnista Jumalan työtä silloin, kun kolmannen enkelin voimakas huuto kuuluu. Kun valo lähtee valaisemaan maata, sen sijaan että he tulisivat Herran avuksi, he haluavat sitoa Hänen työnsä omien ahtaiden käsitystensä mukaiseksi. Sallikaa minun sanoa teille, että Herra tulee tässä viimeisessä työssä toimimaan tavalla, joka poikkeaa suuresti tavanomaisesta järjestyksestä, ja tavalla, joka on vastoin kaikkea inhimillistä suunnittelua. Keskuudessamme on oleva niitä, jotka alati tahtovat hallita Jumalan työtä, määrätä jopa, mitä liikkeitä on tehtävä, kun työ etenee sen enkelin johdolla, joka yhtyy kolmanteen enkeliin maailmalle annettavassa sanomassa. Jumala käyttää teitä ja keinoja, joiden kautta nähdään, että Hän ottaa ohjakset omiin käsiinsä. Työntekijät tulevat hämmästymään niistä yksinkertaisista keinoista, joita Hän käyttää vanhurskautensa työn toteuttamiseksi ja täydelliseksi saattamiseksi.” Testimonies to Ministers, 300.

Back to Articles