Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fourteen

Danielin kirja - sataneljätoista

The Last Generation: Unveiling Ezekiel’s Prophetic Fulfillment and the Sealing of the 144,000

Viimeinen sukupolvi: Hesekielin profeetallisen täyttymyksen ja 144 000:n sinetöimisen paljastaminen

Author

Jeff Pippenger

Published

March 3, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The generation that witnessed the arrival of the third woe, on September 11, 2001 is the last generation of earth’s history. The passage from Ezekiel which confirms this truth was understood by the Millerites as directly connected with the parable of the ten virgins, and therefore Habakkuk chapter two. In that history, the vision of Habakkuk chapter two, that would “no longer tarry,” and which was fulfilled on October 22, 1844, prefigured the soon-coming Sunday law in the United States. But Ezekiel’s prediction of the vision that would no longer be prolonged is perfectly fulfilled in the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which began with the arrival of the third woe, on September 11, 2001.

Sukupolvi, joka todisti kolmannen voi-huudon saapumisen 11. syyskuuta 2001, on maan historian viimeinen sukupolvi. Hesekielin kirjan kohta, joka vahvistaa tämän totuuden, ymmärrettiin milleriläisten keskuudessa suorassa yhteydessä kymmenen neitsyen vertaukseen ja siten Habakukin kirjan toiseen lukuun. Tuossa historiassa Habakukin kirjan toisen luvun näky, joka ei enää “viivy”, ja joka täyttyi 22. lokakuuta 1844, oli esikuva pian tulevasta sunnuntailaista Yhdysvalloissa. Mutta Hesekielin ennustus näystä, jota ei enää pitkitetä, täyttyy täydellisesti sadan neljänkymmenen neljän tuhannen sinetöimisen historiassa, joka alkoi kolmannen voi-huudon saapumisesta 11. syyskuuta 2001.

> And the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, what is that proverb that ye have in the land of Israel, saying, The days are prolonged, and every vision faileth? Tell them therefore, Thus saith the Lord God; I will make this proverb to cease, and they shall no more use it as a proverb in Israel; but say unto them, The days are at hand, and the effect of every vision. For there shall be no more any vain vision nor flattering divination within the house of Israel. For I am the Lord: I will speak, and the word that I shall speak shall come to pass; it shall be no more prolonged: for in your days, O rebellious house, will I say the word, and will perform it, saith the Lord God. Again the word of the Lord came to me, saying, Son of man, behold, they of the house of Israel say, The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off. Therefore say unto them, Thus saith the Lord God; There shall none of my words be prolonged any more, but the word which I have spoken shall be done, saith the Lord God. Ezekiel 12:21–28.

> Ja Herran sana tuli minulle, sanoen: Ihmislapsi, mikä on tuo sananlasku, joka teillä on Israelin maassa ja joka kuuluu: Päivät pitkittyvät, ja jokainen näky raukeaa? Sano heille sen tähden: Näin sanoo Herra Jumala: Minä lopetan tämän sananlaskun, eikä sitä enää käytetä sananlaskuna Israelissa; vaan sano heille: Päivät ovat lähellä, ja jokaisen näyn täyttymys. Sillä Israelin heimon keskuudessa ei enää ole mitään turhaa näkyä eikä mielistelevää ennustusta. Sillä minä olen Herra: minä puhun, ja se sana, jonka minä puhun, tapahtuu; sitä ei enää viivytetä. Sillä teidän päivinänne, oi niskoitteleva heimo, minä sanon sanan ja toteutan sen, sanoo Herra Jumala. Ja jälleen Herran sana tuli minulle, sanoen: Ihmislapsi, katso, Israelin heimo sanoo: Näky, jonka hän näkee, koskee monien päivien perästä tulevia aikoja, ja hän ennustaa kaukaisista ajoista. Sano heille sen tähden: Näin sanoo Herra Jumala: Yhtäkään minun sanoistani ei enää viivytetä, vaan se sana, jonka minä olen puhunut, toteutuu, sanoo Herra Jumala. Hesekiel 12:21–28.

All the prophets speak of the last days, and the “vain vision” and “flattering divination” “within the house of Israel,” is the counterfeit latter rain, a “peace and safety” message, which argues that “the vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off.” This is the “debate” of Habakkuk, for those who present the “vain vision,” argue against “the vision he seeth”. They claim that “The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off.” The messengers of the peace and safety message claim, “the days are prolonged, and every vision faileth,” after all did not he predict July 18, 2020? The messengers of the “vain vision” are also identified by Ezekiel in the first two verses of the chapter.

Kaikki profeetat puhuvat viimeisistä päivistä, ja ”turha näky” sekä ”imartelevainen ennustus” ”Israelin huoneen keskuudessa” on väärennetty myöhäissade, ”rauha ja turvallisuus” -sanoma, joka väittää, että ”näky, jonka hän näkee, koskee monien päivien päähän, ja hän ennustaa kaukaisia aikoja”. Tämä on Habakukin ”kiista”, sillä ne, jotka esittävät ”turhan näyn”, väittelevät vastaan ”näkyä, jonka hän näkee”. He väittävät, että ”näky, jonka hän näkee, koskee monien päivien päähän, ja hän ennustaa kaukaisia aikoja”. Rauhan ja turvallisuuden sanoman sanansaattajat väittävät: ”päivät pitkittyvät, ja jokainen näky raukeaa”; eikö hän kaiken lisäksi ennustanut 18. heinäkuuta 2020? ”Turhan näyn” sanansaattajat Hesekiel yksilöi myös luvun kahdessa ensimmäisessä jakeessa.

> The word of the Lord also came unto me, saying, Son of man, thou dwellest in the midst of a rebellious house, which have eyes to see, and see not; they have ears to hear, and hear not: for they are a rebellious house. Ezekiel 12:1, 2.

> Ja Herran sana tuli minulle, sanoen: Ihmislapsi, sinä asut uppiniskaisen huoneen keskellä, niiden, joilla on silmät nähdä, mutta eivät näe, joilla on korvat kuulla, mutta eivät kuule; sillä he ovat uppiniskainen huone. Hesekiel 12:1, 2.

The prophets all agree with each other, and all speak of the last days, and when Christ addressed the quibbling Jews in the history of His ministry He quoted Isaiah to identify the quibbling Jews who were then being divorced from God, as having eyes to see, yet seeing not, and ears to hear, yet hearing not. Now as then, Ezekiel is addressing Laodicean Adventism’s scornful men, the quibbling Jews of our day, who propose a peace and safety message in opposition to the message of the latter rain. Jesus was governed by the rules He placed into His Word, so His predictions are also addressing the last days more specifically than the days in which he addressed the quibbling Jews.

Profeetat ovat kaikki yhtä mieltä keskenään, ja kaikki puhuvat viimeisistä päivistä, ja kun Kristus julkisen toimintansa historiassa puhutteli saivartelevia juutalaisia, Hän lainasi Jesajaa yksilöidäkseen ne saivartelevat juutalaiset, joita tuolloin oltiin eroittamassa Jumalasta, sellaisiksi, joilla oli silmät nähdä, mutta jotka eivät nähneet, ja korvat kuulla, mutta jotka eivät kuulleet. Nyt, niin kuin silloinkin, Hesekiel puhuttelee laodikealaisen adventismin pilkkaavia miehiä, meidän aikamme saivartelevia juutalaisia, jotka esittävät rauhan ja turvallisuuden sanomaa vastakohtana myöhäissateen sanomalle. Jeesusta hallitsivat ne säännöt, jotka Hän oli asettanut Sanaansa, joten Hänen ennustuksensa kohdistuvat myös viimeisiin päiviin täsmällisemmin kuin niihin päiviin, jolloin Hän puhutteli saivartelevia juutalaisia.

> Therefore speak I to them in parables: because they seeing see not; and hearing they hear not, neither do they understand. And in them is fulfilled the prophecy of Esaias, which saith, By hearing ye shall hear, and shall not understand; and seeing ye shall see, and shall not perceive: For this people’s heart is waxed gross, and their ears are dull of hearing, and their eyes they have closed; lest at any time they should see with their eyes and hear with their ears, and should understand with their heart, and should be converted, and I should heal them. But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Matthew 13:13–17.

> Sentähden minä puhun heille vertauksin, koska he näkevin silmin eivät näe, ja kuulevin korvin eivät kuule eivätkä ymmärrä. Ja heissä käy toteen Esaiaan profetia, joka sanoo: Kuulemalla te kuulette, ettekä ymmärrä; ja näkemällä te näette, ettekä käsitä. Sillä tämän kansan sydän on paatunut, ja korvillaan he kuulevat raskaasti, ja silmänsä he ovat sulkeneet, etteivät he milloinkaan näkisi silmillään ja kuulisi korvillaan ja ymmärtäisi sydämellään ja kääntyisi, niin että minä heidät parantaisin. Mutta autuaat ovat teidän silmänne, sillä ne näkevät, ja teidän korvanne, sillä ne kuulevat. Sillä totisesti minä sanon teille: monet profeetat ja vanhurskaat miehet ovat halunneet nähdä sen, minkä te näette, eivätkä ole nähneet, ja kuulla sen, minkä te kuulette, eivätkä ole kuulleet. Matteus 13:13–17.

The phenomenon of a people who hear, yet don’t hear, and see, but don’t see, is the characteristic of a former people of God who are in the process of being passed by. That prophetic phenomenon is a fulfillment of Isaiah’s prophecy of such a situation. As with all prophets, Isaiah, along with Christ, is speaking of the last days.

Ilmiö, jossa kansa kuulee, mutta ei kuule, ja näkee, mutta ei näe, on tunnusomaista entiselle Jumalan kansalle, jota ollaan sivuuttamassa. Tämä profeetallinen ilmiö on Jesajan profetian täyttymys tällaisesta tilanteesta. Kuten kaikkien profeettojen kohdalla, Jesaja puhuu yhdessä Kristuksen kanssa viimeisistä päivistä.

> In the year that king Uzziah died I saw also the Lord sitting upon a throne, high and lifted up, and his train filled the temple. Above it stood the seraphims: each one had six wings; with twain he covered his face, and with twain he covered his feet, and with twain he did fly. And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. And the posts of the door moved at the voice of him that cried, and the house was filled with smoke. Then said I, Woe is me! for I am undone; because I am a man of unclean lips, and I dwell in the midst of a people of unclean lips: for mine eyes have seen the King, the Lord of hosts. Then flew one of the seraphims unto me, having a live coal in his hand, which he had taken with the tongs from off the altar: And he laid it upon my mouth, and said, Lo, this hath touched thy lips; and thine iniquity is taken away, and thy sin purged. Also I heard the voice of the Lord, saying, Whom shall I send, and who will go for us? Then said I, Here am I; send me. And he said, Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; and see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, and make their ears heavy, and shut their eyes; lest they see with their eyes, and hear with their ears, and understand with their heart, and convert, and be healed. Isaiah 6:1–10.

> Sinä vuonna, jona kuningas Ussia kuoli, minä näin Herran istuvan valtaistuimella, korkealla ja ylennettynä, ja hänen viittansa liepeet täyttivät temppelin. Serafit seisoivat hänen yläpuolellaan; kullakin oli kuusi siipeä: kaksilla hän peitti kasvonsa, kaksilla hän peitti jalkansa, ja kaksilla hän lensi. Ja toinen huusi toiselle ja sanoi: Pyhä, pyhä, pyhä on Herra Sebaot; kaikki maa on täynnä hänen kirkkauttaan. Ja kynnykset vapisivat huutajan äänen voimasta, ja huone täyttyi savusta. Silloin minä sanoin: Voi minua, minä hukun! Sillä minä olen mies, jolla on saastaiset huulet, ja minä asun kansan keskellä, jolla on saastaiset huulet; sillä minun silmäni ovat nähneet Kuninkaan, Herran Sebaotin. Niin yksi serafeista lensi minun luokseni, kädessään hehkuva hiili, jonka hän oli pihdeillä ottanut alttarilta. Ja hän kosketti sillä minun suutani ja sanoi: Katso, tämä on koskenut sinun huuliasi; niin on sinun syyllisyytesi poistettu ja sinun syntisi sovitettu. Minä kuulin myös Herran äänen sanovan: Kenet minä lähetän, ja kuka menee meidän puolestamme? Niin minä sanoin: Katso, tässä minä olen, lähetä minut. Ja hän sanoi: Mene ja sano tälle kansalle: Kuulemalla kuulkaa, älkääkä ymmärtäkö; näkemällä nähkää, älkääkä käsittäkö. Paaduta tämän kansan sydän, tee heidän korvansa raskautetuiksi ja sulje heidän silmänsä, etteivät he näkisi silmillään ja kuulisi korvillaan ja ymmärtäisi sydämellään ja kääntyisi ja tulisi parannetuksi. Jesaja 6:1–10.

Isaiah, Ezekiel and Christ are all representing those who are being sealed in the last days, during the latter rain, when the true and false message of the latter rain is being debated, in fulfillment of Habakkuk chapter two. According to Jesus, in the time period when this is fulfilled, the righteous are “seeing” the parables, which is a symbol of prophecy. The “wise” are understanding the prophetic message of the latter rain, but those represented by the quibbling Jews do not see or hear, and according to Ezekiel they present a peace and safety message arguing that the fulfillment of the predictions are far off in the future. They do not deny the predictions; the quibbling Jews gave lip-service to the prediction of the coming Messiah; but they simply placed the event into the far-off future. Yet Jesus pronounced a blessing upon those who would “see” the prophetic message of their time.

Jesaja, Hesekiel ja Kristus edustavat kaikki niitä, joita sinetöidään viimeisinä päivinä, myöhäissateen aikana, jolloin myöhäissateen todellisesta ja väärästä sanomasta väitellään Habakukin toisen luvun täyttymyksenä. Jeesuksen mukaan siinä ajanjaksossa, jolloin tämä täyttyy, vanhurskaat “näkevät” vertaukset, mikä on profetian vertauskuva. “Viisaat” ymmärtävät myöhäissateen profeetallisen sanoman, mutta ne, joita väittelevät juutalaiset edustavat, eivät näe eivätkä kuule, ja Hesekielin mukaan he esittävät rauhan ja turvallisuuden sanomaa väittäen, että ennustusten täyttyminen on kaukana tulevaisuudessa. He eivät kiellä ennustuksia; väittelevät juutalaiset tunnustivat huulillaan ennustuksen tulevasta Messiaasta, mutta he yksinkertaisesti siirsivät tapahtuman kaukaiseen tulevaisuuteen. Kuitenkin Jeesus julisti autuaiksi ne, jotka “näkisivät” oman aikansa profeetallisen sanoman.

In Christ’s day it was the message that arrived at His baptism, when the Holy Spirit descended. The descent of the Holy Spirit at His baptism prefigured the descent of the angel of Revelation ten on August 11, 1840. The divine descent in either history marked the arrival of the present truth message of that age, for Jesus it was the message of His death and resurrection, as represented by His baptism. For the Millerites it was the message of Islam of the first and second woes that confirmed the testing message of time-prophecy. Both of those histories align with the arrival of the testing message of the latter rain on September 11, 2001. This is why Sister White records the following:

Kristuksen päivinä kyseessä oli sanoma, joka saapui Hänen kasteensa yhteydessä, kun Pyhä Henki laskeutui. Pyhän Hengen laskeutuminen Hänen kasteessaan oli esikuva Ilmestyskirjan kymmenennen luvun enkelin laskeutumisesta 11. elokuuta 1840. Jumalallinen laskeutuminen kummassakin historiassa merkitsi sen aikakauden nykyisen totuuden sanoman saapumista; Jeesukselle se oli sanoma Hänen kuolemastaan ja ylösnousemuksestaan, sellaisena kuin Hänen kasteensa sitä edusti. Milleriläisille se oli islamia koskeva ensimmäisen ja toisen voi-huudon sanoma, joka vahvisti ajan profetiaa koskevan koetussanoman. Molemmat näistä historioista ovat yhdenmukaisia myöhemmän sateen koetussanoman saapumisen kanssa 11. syyskuuta 2001. Tämän vuoksi sisar White kirjoittaa seuraavasti:

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> "Kaikki vuosina 1840–1844 annetut sanomat on nyt esitettävä voimallisesti, sillä monet ihmiset ovat kadottaneet suuntansa. Sanomien tulee mennä kaikkiin seurakuntiin.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> Kristus sanoi: ’Autuaat ovat teidän silmänne, sillä ne näkevät, ja teidän korvanne, sillä ne kuulevat. Sillä totisesti minä sanon teille: monet profeetat ja vanhurskaat miehet ovat halunneet nähdä sen, minkä te näette, eivätkä ole nähneet, ja kuulla sen, minkä te kuulette, eivätkä ole kuulleet’ [Matteus 13:16, 17]. Autuaat ovat ne silmät, jotka näkivät sen, mikä nähtiin vuosina 1843 ja 1844.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.

> ”Sanoma annettiin. Eikä sanoman toistamisessa pitäisi olla mitään viivytystä, sillä aikojen merkit täyttyvät; päätöstyö on tehtävä. Suuri työ tehdään lyhyessä ajassa. Pian annetaan Jumalan määräämä sanoma, joka paisuu suureksi huudoksi. Silloin Daniel seisoo osaosassaan antaakseen todistuksensa.

> “The attention of our churches must be aroused. We are standing upon the borders of the greatest event in the world’s history, and Satan must not have power over the people of God, causing them to sleep on. The papacy will appear in its power. All must now arouse and search the Scriptures, for God will make known to His faithful ones what shall be in the last time. The word of the Lord is to come to His people in power. . . .

> ”Seurakuntiemme huomio on herätettävä. Me seisomme maailmanhistorian suurimman tapahtuman rajalla, eikä Saatanan saa antaa saada valtaa Jumalan kansan yli niin, että hän saattaa sen uneen. Paavius tulee ilmestymään voimassaan. Kaikkien on nyt herättävä ja tutkittava Kirjoituksia, sillä Jumala tekee uskollisilleen tiettäväksi, mitä on oleva viimeisenä aikana. Herran sanan on tultava Hänen kansalleen voimassa....”

> “This is what has been presented to me—that we are asleep, and do not know the time of our visitation. But if we humble ourselves before God, and seek Him with the whole heart, He will be found of us.” Manuscript Releases, volume 21, 436–438.

> ”Minulle on esitetty tämä — että me nukumme emmekä tiedä etsikkoaikamme aikaa. Mutta jos me nöyrrymme Jumalan edessä ja etsimme Häntä kaikesta sydämestämme, Hän antaa meidän löytää itsensä.” Manuscript Releases, osa 21, 436–438.

The message that has been typified by the present truth message of the Messiah in Christ’s history, and the present truth message of 1840 to 1844, point forward to the last days when the Millerite message is repeated. Those in the histories represented as being unable to “see and hear” “do not know the time of their visitation.” When Isaiah presents the first reference of the messengers of the counterfeit message of the latter rain, who see, but don’t see, he marks the time when this period begins, the period which Sister White said, “a message of God’s appointment that will swell into a loud cry.” “God’s appointment” represents a specific time when the message would arrive, and in verse three of Isaiah chapter six, Isaiah pinpoints that time.

Sanoma, jota on esikuvallistanut Messiaan nykyisen totuuden sanoma Kristuksen historiassa sekä vuosien 1840–1844 nykyisen totuuden sanoma, viittaa eteenpäin viimeisiin päiviin, jolloin milleriläinen sanoma toistetaan. Ne, jotka niissä historioissa esitetään kykenemättömiksi ”näkemään ja kuulemaan”, ”eivät tunne etsikkoaikaansa”. Kun Jesaja esittää ensimmäisen viittauksen väärän jälkisateen sanoman sanansaattajiin, jotka näkevät, mutta eivät näe, hän osoittaa ajan, jolloin tämä ajanjakso alkaa, sen ajanjakson, josta sisar White sanoi: ”Jumalan määräämä sanoma, joka paisuu suureksi huudoksi.” ”Jumalan määräämä” edustaa tiettyä aikaa, jolloin sanoma saapuisi, ja Jesaja luvun kuusi jakeessa kolme Jesaja osoittaa täsmälleen tuon ajan.

> And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. Isaiah 6:3.

> Ja toinen huusi toiselle ja sanoi: Pyhä, pyhä, pyhä on Herra Sebaot; koko maa on täynnä hänen kirkkauttaan. Jesaja 6:3.

Sister White identifies that when the angels cry one to another, “Holy, Holy, Holy” in the passage where Isaiah represents those who have eyes, that see, but do not see, it is fulfilled on September 11, 2001.

Sisar White osoittaa, että kun enkelit huutavat toinen toiselleen: ”Pyhä, pyhä, pyhä” siinä kohdassa, jossa Jesaja edustaa niitä, joilla on silmät nähdä, mutta jotka eivät näe, se täyttyy 11. syyskuuta 2001.

> “As they [the angels] see the future, when the whole earth shall be filled with His glory, the triumphant song of praise is echoed from one to another in melodious chant, ‘Holy, holy, holy, is the Lord of Hosts.’ They are fully satisfied to glorify God; and in His presence, beneath His smile of approbation, they wish for nothing more. In bearing His image, in doing His service and worshiping Him, their highest ambition is fully reached.” Review and Herald, December 22, 1896.

> Kun he [enkelit] näkevät tulevaisuuden, jolloin koko maa on täyttyvä Hänen kirkkaudestaan, voitonriemuinen ylistyslaulu kaikuu heiltä toisille sulosointuisena lauluna: ”Pyhä, pyhä, pyhä on Herra Sebaot.” He ovat täydellisesti tyytyväisiä saadessaan kirkastaa Jumalaa; ja Hänen läsnäolossaan, Hänen hyväksyvän hymynsä alla, he eivät toivo mitään enempää. Hänen kuvansa kantamisessa, Hänen palveluksensa tekemisessä ja Hänen palvomisessaan heidän korkein pyrkimyksensä saavuttaa täydellisen täyttymyksensä. Review and Herald, 22. joulukuuta 1896.

On September 11, 2001 the sealing of the one hundred and forty-four thousand began, and the latter rain began to sprinkle, and Habakkuk’s debate began as the parable of the ten virgins was being repeated. At that point Ezekiel’s prophecy met its perfect fulfillment. The prophetic Word will no longer be delayed, and the generation that witnessed September 11, 2001 is the last generation of planet earth, for the vision at the end of Adventism announces the close of probation at the second coming of Christ. A second witness to this fact is found in the book of Luke, chapter twenty-one.

11. syyskuuta 2001 sadan neljänkymmenen neljän tuhannen sinetöiminen alkoi, ja myöhäissade alkoi vihmoa, ja Habakukin kiistely alkoi, kun kymmenen neitsyen vertausta toistettiin. Tuossa kohdassa Hesekielin profetia saavutti täydellisen täyttymyksensä. Profeetallista Sanaa ei enää viivytetä, ja sukupolvi, joka todisti 11. syyskuuta 2001, on maapallon viimeinen sukupolvi, sillä näky adventismin lopussa ilmoittaa armonajan päättymisen Kristuksen toisessa tulemuksessa. Toinen todistaja tästä tosiasiasta löytyy Luukkaan kirjan kahdennestakymmenennestä ensimmäisestä luvusta.

> Verily I say unto you, This generation shall not pass away, till all be fulfilled. Heaven and earth shall pass away: but my words shall not pass away. Luke 21:32, 33.

> Totisesti minä sanon teille: tämä sukupolvi ei katoa, ennen kuin kaikki tapahtuu. Taivas ja maa katoavat, mutta minun sanani eivät katoa. Luuk. 21:32, 33.

In Luke chapter twenty-one Jesus identifies the last generation of earth’s history. He has just given an overview of a progressive history from the destruction of Jerusalem in the year 70, all the way through Millerite history. He then drops out of the narrative of directly identifying prophetic history and presents a parable that simply repeats and enlarges upon the prophetic history He presented. He thus provided two internal witnesses to the same narrative, and He concluded by identifying that the “generation” that witnessed these events would live until His return, thus by context identifying the generation that is represented by the one hundred and forty-four thousand.

Luukkaan evankeliumin luvussa kaksikymmentäyksi Jeesus yksilöi maallisen historian viimeisen sukupolven. Hän on juuri esittänyt yleiskatsauksen etenevästä historiasta Jerusalemin hävityksestä vuonna 70 aina milleriittien historiaan saakka. Tämän jälkeen Hän siirtyy pois profeetallisen historian suorasta yksilöimisestä ja esittää vertauksen, joka yksinkertaisesti toistaa ja laajentaa sitä profeetallista historiaa, jonka Hän oli esittänyt. Näin Hän antoi kaksi sisäistä todistajaa samasta kertomuksesta, ja Hän päättää tämän osoittamalla, että se ”sukupolvi”, joka näki nämä tapahtumat, eläisi Hänen paluuseensa asti, ja siten asiayhteyden perusteella yksilöi sen sukupolven, jota sadatneljäkymmentäneljätuhatta edustavat.

The history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand is the final generation, and they do not taste death, even though they live in the time when heaven and earth pass away.

Sinetöityjen sadan neljänkymmenen neljän tuhannen historia kuuluu viimeiseen sukupolveen, eivätkä he koe kuolemaa, vaikka elävätkin aikana, jolloin taivas ja maa katoavat.

> But the day of the Lord will come as a thief in the night; in the which the heavens shall pass away with a great noise, and the elements shall melt with fervent heat, the earth also and the works that are therein shall be burned up. Seeing then that all these things shall be dissolved, what manner of persons ought ye to be in all holy conversation and godliness, Looking for and hasting unto the coming of the day of God, wherein the heavens being on fire shall be dissolved, and the elements shall melt with fervent heat? 2 Peter 3:10–12.

> Mutta Herran päivä on tuleva niin kuin varas yöllä; silloin taivaat katoavat pauhinalla, alkuaineet kuumuudesta hehkuen hajoavat, ja maa sekä siinä olevat teot palavat. Koska siis kaikki nämä hajoavat, millaisia teidän tuleekaan olla pyhässä vaelluksessa ja jumalisuudessa, odottaessanne ja jouduttaessanne Jumalan päivän tulemista, jonka tähden taivaat tulessa hajoavat ja alkuaineet kuumuudesta hehkuen sulavat? 2. Piet. 3:10–12.

The second coming of Christ was represented at the transfiguration of Christ.

Kristuksen toinen tuleminen esitettiin vertauskuvallisesti Kristuksen kirkastumisessa.

> “Moses upon the mount of transfiguration was a witness to Christ’s victory over sin and death. He represented those who shall come forth from the grave at the resurrection of the just. Elijah, who had been translated to heaven without seeing death, represented those who will be living upon the earth at Christ’s second coming, and who will be ‘changed, in a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump;’ when ‘this mortal must put on immortality,’ and ‘this corruptible must put on incorruption.’ 1 Corinthians 15:51–53. Jesus was clothed with the light of heaven, as He will appear when He shall come ‘the second time without sin unto salvation.’ For He will come ‘in the glory of His Father with the holy angels.’ Hebrews 9:28; Mark 8:38. The Saviour’s promise to the disciples was now fulfilled. Upon the mount the future kingdom of glory was represented in miniature,—Christ the King, Moses a representative of the risen saints, and Elijah of the translated ones.” The Desire of Ages, 421.

> ”Mooses kirkastusvuorella oli todistajana Kristuksen voitosta synnin ja kuoleman yli. Hän edusti niitä, jotka vanhurskasten ylösnousemuksessa tulevat esiin haudasta. Elia, joka oli otettu taivaaseen kuolemaa näkemättä, edusti niitä, jotka Kristuksen toisen tulemuksen aikaan ovat elävinä maan päällä ja jotka ’muutetaan äkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasuunan soidessa’; jolloin ’tämän kuolevaisen on pukeuduttava kuolemattomuuteen’ ja ’tämän katoavaisen on pukeuduttava katoamattomuuteen’. 1. Korinttolaiskirje 15:51–53. Jeesus oli puettu taivaan valoon, niin kuin Hän on ilmestyvä tullessaan ’toisen kerran ilman syntiä pelastukseksi’. Sillä Hän on tuleva ’Isänsä kirkkaudessa pyhien enkelien kanssa’. Heprealaiskirje 9:28; Markus 8:38. Vapahtajan lupaus opetuslapsille täyttyi nyt. Vuorella esitettiin pienoiskuvana tuleva kirkkauden valtakunta — Kristus Kuninkaana, Mooses ylösnousseiden pyhien edustajana ja Elia kirkastettujen edustajana.” Alfa ja omega, 421.

Elijah, who did not die, represents the one hundred and forty-four thousand who do not die, and Moses represents those that do die. In the last days those two classes are represented in Revelation chapter seven, as the one hundred and forty-four thousand and the great multitude. When the fifth seal is opened in Revelation chapter six, those that were murdered by the papacy during the Dark Ages are given white robes.

Elia, joka ei kuollut, edustaa niitä sataneljääkymmentäneljätuhatta, jotka eivät kuole, ja Mooses edustaa niitä, jotka kuolevat. Viimeisinä päivinä nuo kaksi ryhmää esitetään Ilmestyskirjan seitsemännessä luvussa sataneljääkymmentäneljätuhantena ja suurena kansanjoukkona. Kun viides sinetti avataan Ilmestyskirjan kuudennessa luvussa, niille, jotka paavikunta murhasi pimeän keskiajan aikana, annetaan valkeat vaatteet.

> “‘And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: and they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, Holy and true, doest Thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth? And white robes were given unto every one of them [They were pronounced pure and holy]; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled’ [Revelation 6:9–11]. Here were scenes presented to John that were not in reality but that which would be in a period of time in the future.” Manuscript Releases, volume 20, 197.

> ”Ja kun hän avasi viidennen sinetin, minä näin alttarin alla niiden sielut, jotka olivat surmatut Jumalan sanan tähden ja sen todistuksen tähden, joka heillä oli; ja he huusivat suurella äänellä sanoen: Kuinka kauan, Herra, sinä Pyhä ja Totinen, viivyt tuomitsemasta ja kostamasta meidän vertamme niille, jotka maan päällä asuvat? Ja heille kullekin annettiin valkeat vaatteet [Heidät julistettiin puhtaiksi ja pyhiksi]; ja heille sanottiin, että heidän tuli vielä levätä vähän aikaa, kunnes myös heidän kanssapalvelijainsa ja veljiensä luku, niiden, jotka tultaisiin tappamaan niin kuin heidätkin, täyttyisi” [Ilmestys 6:9–11]. Tässä Johannekselle esitettiin näkymiä, jotka eivät olleet todellisuutta, vaan sitä, mikä tulisi olemaan tulevana ajanjaksona. Käsikirjoitusjulkaisut, osa 20, s. 197.

The martyrs are asking when God would avenge their murder. A martyr had the faith of Jesus before he was murdered, for it was the manifestation of that very faith that prompted the papacy to murder him. White robes represent the righteousness of Christ, but the white robes given to these souls who had been murdered, was given to them after their martyrdom. The robes are a symbol of martyrdom, not simply the righteousness of Christ. A martyr has the robe of Christ righteousness before he is murdered. The great multitude in Revelation seven are given white robes, thus representing those who die during the coming Sunday law bloodbath. Thus the one hundred and forty-four thousand are represented by Elijah and the faithful who die in the Lord by Moses at the mount of transfiguration.

Marttyyrit kysyvät, milloin Jumala kostaisi heidän murhansa. Marttyyrillä oli Jeesuksen usko jo ennen kuin hänet murhattiin, sillä juuri tuon uskon ilmeneminen sai paaviuden murhaamaan hänet. Valkoiset vaatteet edustavat Kristuksen vanhurskautta, mutta näille murhatuille sieluille annetut valkoiset vaatteet annettiin heille heidän marttyyrikuolemansa jälkeen. Vaatteet ovat marttyyriuden symboli, eivät pelkästään Kristuksen vanhurskauden. Marttyyrillä on Kristuksen vanhurskauden vaate ennen kuin hänet murhataan. Ilmestyskirjan seitsemännessä luvussa suurelle joukolle annetaan valkoiset vaatteet, mikä siis kuvaa niitä, jotka kuolevat tulevan sunnuntailain verilöylyssä. Näin ollen sataneljäkymmentäneljätuhatta kuvataan Elialla, ja ne uskolliset, jotka kuolevat Herrassa, Mooseksella kirkastusvuorella.

The one hundred and forty-four thousand are the generation that does not die, and they are the generation which Christ is referring to that are alive when the heavens and earth pass away in Luke chapter twenty-one.

Ne sataneljäkymmentäneljätuhatta ovat sukupolvi, joka ei kuole, ja he ovat se sukupolvi, johon Kristus viittaa Luukkaan evankeliumin luvussa kaksikymmentäyksi puhuessaan niistä, jotka ovat elossa, kun taivaat ja maa katoavat.

We will continue this study in the next article.

Jatkamme tätä tutkimusta seuraavassa artikkelissa.

> “The murder of Abel was the first example of the enmity that God had declared would exist between the serpent and the seed of the woman—between Satan and his subjects and Christ and His followers. Through man’s sin, Satan had gained control of the human race, but Christ would enable them to cast off his yoke. Whenever, through faith in the Lamb of God, a soul renounces the service of sin, Satan’s wrath is kindled. The holy life of Abel testified against Satan’s claim that it is impossible for man to keep God’s law. When Cain, moved by the spirit of the wicked one, saw that he could not control Abel, he was so enraged that he destroyed his life. And wherever there are any who will stand in vindication of the righteousness of the law of God, the same spirit will be manifested against them. It is the spirit that through all the ages has set up the stake and kindled the burning pile for the disciples of Christ. But the cruelties heaped upon the follower of Jesus are instigated by Satan and his hosts because they cannot force him to submit to their control. It is the rage of a vanquished foe. Every martyr of Jesus has died a conqueror. Says the prophet, “They overcame him [‘that old serpent, called the devil, and Satan’] by the blood of the Lamb, and by the word of their testimony; and they loved not their lives unto the death.’ Revelation 12:11, 9.” Patriarchs and Prophets, 77.

> “Aabelin murha oli ensimmäinen esimerkki siitä vihollisuudesta, jonka Jumala oli julistanut vallitsevan käärmeen ja vaimon siemenen välillä — Saatanan ja hänen alustensa sekä Kristuksen ja Hänen seuraajiensa välillä. Ihmisen synnin kautta Saatana oli saanut vallan ihmiskunnasta, mutta Kristus tekisi heille mahdolliseksi karistaa hänen ikeensä. Aina kun jokin sielu Jumalan Karitsaan uskoen luopuu synnin palveluksesta, Saatanan viha syttyy. Aabelin pyhä elämä todisti vääräksi Saatanan väitteen, että ihmisen on mahdotonta pitää Jumalan laki. Kun Kain, pahan hengen liikuttamana, näki, ettei hän voinut hallita Aabelia, hän raivostui niin, että riisti tältä hengen. Ja missä tahansa on niitä, jotka asettuvat puolustamaan Jumalan lain vanhurskautta, sama henki ilmenee heitä vastaan. Se on se henki, joka kaikkina aikakausina on pystyttänyt paalun ja sytyttänyt roviot Kristuksen opetuslapsille. Mutta ne julmuudet, joita Jeesuksen seuraajan osaksi kasataan, ovat Saatanan ja hänen joukkojensa yllyttämiä, koska he eivät voi pakottaa häntä alistumaan valtaansa. Se on voitetun vihollisen raivoa. Jokainen Jeesuksen marttyyri on kuollut voittajana. Profeetta sanoo: ”He voittivat hänet [’sen vanhan käärmeen, jota perkeleeksi ja Saatanaksi kutsutaan’] Karitsan veren kautta ja todistuksensa sanan kautta; eivätkä he rakastaneet henkeään kuolemaan asti.” Ilmestys 12:11, 9.” Patriarkat ja profeetat, 77.

Back to Articles