Article

# The Book of Daniel - Number Eighty-Five

Danielin kirja – kahdeksankymmentäviisi

Unveiling the Prophetic Journey: The Divine Connection of Historical Milestones

Profeetallisen matkan paljastaminen: historiallisten virstanpylväiden jumalallinen yhteys

Author

Jeff Pippenger

Published

February 18, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

One hundred and twenty-six years after the rebellion of 1863, in 1989 the last six verses of Daniel eleven were unsealed. The knowledge that was first unsealed that year was the recognition of the reform lines of sacred history, and the revelation that they all paralleled one another. Then in 1992, the light of the last six verses began to unfold. The first public presentations of these truths was in 1994, and the subject was the reform lines. In 1996, a magazine was published titled The Time of the End¸ which identified the last six verses of Daniel eleven.

Sata kaksikymmentäkuusi vuotta vuoden 1863 kapinan jälkeen, vuonna 1989, Danielin kirjan yhdennentoista luvun viimeiset kuusi jaetta sinetöitiin auki. Se tieto, joka tuona vuonna ensimmäisenä avattiin, oli pyhän historian uudistuslinjojen tunnistaminen sekä ilmoitus siitä, että ne kaikki olivat rinnakkaisia keskenään. Sitten vuonna 1992 viimeisten kuuden jakeen valo alkoi avautua. Näiden totuuksien ensimmäiset julkiset esitykset olivat vuonna 1994, ja aiheena olivat uudistuslinjat. Vuonna 1996 julkaistiin aikakauslehti nimeltä The Time of the End¸, jossa Danielin kirjan yhdennentoista luvun viimeiset kuusi jaetta yksilöitiin.

1996 was the year that the message was formalized, which is a waymark that parallels the formalization of William Miller’s message in 1831. Miller’s message was the announcement of the opening of the judgment, and the last six verses of Daniel eleven was the announcement of the close of judgment. The subject of Miller’s message was prophetic time as revealed in the Bible. The subject of the last six verses of Daniel eleven was modern Rome (the counterfeit king of the north). The methodology revealed to Miller was his 14 Rules of Prophetic Interpretation. The methodology revealed in 1989, was the “line upon line” of the reform movements.

Vuosi 1996 oli se vuosi, jolloin sanoma muotoiltiin virallisesti, mikä on tienviitta, joka on rinnakkainen William Millerin sanoman virallistamisen kanssa vuonna 1831. Millerin sanoma oli tuomion alkamisen julistus, ja Danielin kirjan yhdestoista luvun kuusi viimeistä jaetta olivat tuomion päättymisen julistus. Millerin sanoman aiheena oli Raamatussa ilmoitettu profeetallinen aika. Danielin kirjan yhdestoista luvun kuuden viimeisen jakeen aiheena oli nykyajan Rooma (pohjoisen kuninkaan väärennös). Millerille ilmoitettu menetelmä oli hänen 14 profeetallisen tulkinnan sääntöään. Vuonna 1989 ilmoitettu menetelmä oli uudistusliikkeiden ”rivi rivin päälle”.

Miller’s work included the establishment of the Word of God as authoritative, in contrast with the papal traditions and customs that had been in force in the world for twelve-hundred and sixty years. For this reason, Miller’s message was first published in 1831 (thus formalizing Miller’s message), exactly two hundred and twenty years after the production of the King James Bible. The work of Future for America was the identification of the role of the United States in healing the deadly wound of the papacy at the soon-coming Sunday law. For this reason, The Time of the End magazine was published in 1996 (thus formalizing the message), exactly two hundred and twenty years after the beginning of the United States in 1776.

Millerin työ sisälsi Jumalan sanan vahvistamisen auktoritatiiviseksi vastakohtana paavillisille perinnäissäännöille ja tavoille, jotka olivat olleet voimassa maailmassa tuhat kaksisataa kuusikymmentä vuotta. Tästä syystä Millerin sanoma julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1831 (näin Millerin sanoma virallistettiin), täsmälleen kaksisataa kaksikymmentä vuotta King James Bible -raamatunkäännöksen valmistumisen jälkeen. Future for America -järjestön työnä oli Yhdysvaltojen roolin tunnistaminen paavikunnan kuolettavan haavan parantamisessa pian tulevan sunnuntailain yhteydessä. Tästä syystä The Time of the End -lehti julkaistiin vuonna 1996 (näin sanoma virallistettiin), täsmälleen kaksisataa kaksikymmentä vuotta Yhdysvaltojen alkamisen jälkeen vuonna 1776.

The recognition of the two hundred and twenty years that tied the theme of each reform movement together with a historical point of reference was not recognized until well after September 11, 2001, for it was not until the third woe arrived at that date that the Lord led his people back to the old paths of Jeremiah chapter six, verse sixteen and seventeen. It was there that the light of the “seven times,” was rediscovered, and as that light developed it became apparent that two hundred and twenty is the number that connects Daniel eight, verses thirteen and fourteen together. In verse thirteen the “chazon” vision of prophetic history is identified, and in verse fourteen the “mareh” vision of “the appearance” is identified. The connection between those two verses is what Gabriel came to teach to Daniel, and Daniel represents the people of God in the last days that come to understand the connection between those two visions.

Niiden kahdensadankahdenkymmenen vuoden tunnistamista, jotka sitoivat kunkin uskonpuhdistusliikkeen teeman yhteen historiallisen viitepisteen kanssa, ei ymmärretty ennen pitkää syyskuun 11. päivän 2001 jälkeen, sillä vasta kolmannen voi-huudon saavuttua tuona ajankohtana Herra johti kansansa takaisin Jeremian kuudennen luvun jakeiden kuusitoista ja seitsemäntoista vanhoille poluille. Siellä löydettiin uudelleen ”seitsemän ajan” valo, ja tuon valon kehittyessä kävi ilmeiseksi, että kaksisataakaksikymmentä on se luku, joka yhdistää Danielin kirjan kahdeksannen luvun jakeet kolmetoista ja neljätoista toisiinsa. Jakeessa kolmetoista yksilöidään profeetallisen historian ”chazon”-näky, ja jakeessa neljätoista yksilöidään ”mareh”-näky, ”näön ilmestyminen”. Näiden kahden jakeen välinen yhteys on se, mitä Gabriel tuli opettamaan Danielille, ja Daniel edustaa Jumalan kansaa viimeisinä päivinä, joka tulee ymmärtämään näiden kahden näyn välisen yhteyden.

Verse thirteen’s vision represents the “seven times” (twenty-five hundred and twenty years), and verse fourteen’s vision represents the twenty-three hundred days (years). The “seven times” against the southern kingdom of Judah, which represents Judah, Jerusalem and the sanctuary, began in 677 BC, and the twenty-three hundred years identifying the restoration of Jerusalem and the sanctuary began in 457 BC.

Kolmannentoista jakeen näky edustaa ”seitsemää aikaa” (kahtatuhatta viittäsataa kahtakymmentä vuotta), ja neljännentoista jakeen näky edustaa kahtatuhatta kolmeasataa päivää (vuotta). Juudan eteläistä valtakuntaa vastaan kohdistuneet ”seitsemän aikaa”, jotka edustavat Juudaa, Jerusalemia ja pyhäkköä, alkoivat vuonna 677 eKr., ja Jerusalemin ja pyhäkön ennalleenasettamisen yksilöivät kahtatuhatta kolmeasataa vuotta alkoivat vuonna 457 eKr.

Two hundred and twenty years ties these two visions together, and the number two hundred and twenty was recognized to be a symbol of the connection between the trampling down of the host and sanctuary, by the desolating powers of paganism and papalism, that is represented as a scattering and God’s indignation. The two hundred and twenty years tied the vision of the satanic work of trampling down the sanctuary together with the vision of the godly work of restoring the same temple. The two hundred and twenty years therefore is a symbol that represents a sacred connection.

Kaksisataa kaksikymmentä vuotta sitoo nämä kaksi näkyä yhteen, ja luvun kaksisataa kaksikymmentä ymmärrettiin olevan vertauskuva sille yhteydelle, joka vallitsee sotajoukon ja pyhäkön tallattavaksi antamisen välillä, autioittavien pakanuuden ja paavillisuuden voimien toimesta, mikä esitetään hajottamisena ja Jumalan vihastuksena. Kaksisataa kaksikymmentä vuotta liitti yhteen näyn pyhäkön tallaamiseen tähtäävästä saatanallisesta työstä ja näyn jumalallisesta työstä saman temppelin ennalleenasettamiseksi. Kaksisataa kaksikymmentä vuotta on sen tähden vertauskuva, joka edustaa pyhää yhteyttä.

Just as the Millerite movement ended at the rebellion of 1863, and then one hundred and twenty six years later the movement of the third angel arrived, thus emphasizing that the two movements were connected by the symbolism of the “seven times” (one hundred and twenty-six), the two hundred and twenty years connected Miller’s establishment of the Bible message in 1831, with the production of the King James Bible in 1611, so too the same period of time connected Future for America with the beginning of America, as it identified the end of America.

Aivan kuten milleriläinen liike päättyi vuoden 1863 kapinaan ja sitten sata kaksikymmentäkuusi vuotta myöhemmin kolmannen enkelin liike saapui, korostaen näin, että nämä kaksi liikettä olivat yhteydessä toisiinsa ”seitsemän ajan” (sata kaksikymmentäkuusi) symboliikan kautta, samoin kaksisataakaksikymmentä vuotta yhdisti Millerin Raamatun sanoman perustamisen vuonna 1831 King James -Raamatun julkaisemiseen vuonna 1611, niin myös sama ajanjakso yhdisti Future for America -liikkeen Amerikan alkuun samalla, kun se osoitti Amerikan lopun.

On October 22, 1844, the Messenger of the Covenant suddenly came to the temple He had raised up in forty-six years from 1798, the end of the first indignation, until 1844, the end of the last indignation. His entrance into the temple had been preceded by the outpouring of the Holy Spirit in the movement of the Midnight Cry, which had been prefigured by the triumphal entry of Christ into Jerusalem. Those two witnesses establish that when the Midnight Cry movement is repeated in the last days, Christ will have raised up the temple of the one hundred and forty-four thousand. The two movements where the Midnight Cry of the parable of the ten virgins is fulfilled are parallel to each other.

22. lokakuuta 1844 liiton Sanansaattaja tuli äkisti temppeliin, jonka Hän oli rakentanut neljänäkymmenenä kuutena vuotena vuodesta 1798, ensimmäisen vihastuksen päättymisestä, vuoteen 1844, viimeisen vihastuksen päättymiseen. Hänen sisääntuloaan temppeliin oli edeltänyt Pyhän Hengen vuodatus Keskiyön huudon liikkeessä, jonka esikuvana oli ollut Kristuksen voitollinen tulo Jerusalemiin. Nämä kaksi todistajaa vahvistavat, että kun Keskiyön huudon liike toistuu viimeisinä päivinä, Kristus on pystyttänyt sadan neljänkymmenenneljän tuhannen temppelin. Ne kaksi liikettä, joissa kymmenen neitsyen vertauksen Keskiyön huuto täyttyy, ovat toistensa rinnakkaiset.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> ”Minut ohjataan usein vertaukseen kymmenestä neitsyestä, joista viisi oli viisaita ja viisi tyhmiä. Tämä vertaus on täyttynyt ja täyttyy kirjaimellisesti, sillä sillä on erityinen sovellus tähän aikaan, ja se on, samoin kuin kolmannen enkelin sanoma, täyttynyt ja on edelleen läsnä oleva totuus ajan loppuun saakka.” Review and Herald, 19. elokuuta 1890.

The history of the Millerites (the movement of the first angel), represents an escalating manifestation of the power of God that began when the book of Daniel was unsealed in 1798. The power increased when the angel of Revelation ten descended on August 11, 1840. Then the first disappointment of April 19, 1844 arrived, and ultimately led to the outpouring of the Holy Spirit at the Exeter camp meeting beginning on August 12, 1844 and continued to spread like a tidal wave over the land until October 22, 1844.

Milleriläisten historia (ensimmäisen enkelin liike) edustaa Jumalan voiman voimistuvaa ilmenemistä, joka alkoi, kun Danielin kirja avattiin vuonna 1798. Voima lisääntyi, kun Ilmestyskirjan kymmenennen luvun enkeli laskeutui 11. elokuuta 1840. Sitten saapui ensimmäinen pettymys 19. huhtikuuta 1844, ja se johti lopulta Pyhän Hengen vuodattamiseen Exeterin leirikokouksessa 12. elokuuta 1844 alkaen, ja se jatkoi leviämistään kuin hyökyaalto yli maan 22. lokakuuta 1844 asti.

The history of Future for America (the movement of the third angel), represents an escalating manifestation of the power of God that began when the book of Daniel was unsealed in 1989. The power increased when the angel of Revelation eighteen descended on September 11, 2001. Then the first disappointment of July 18, 2020 arrived, which will ultimately lead to the outpouring of the Holy Spirit which will continue to spread like wildfire over the earth until Michael stands up and human probation closes.

Future for America -järjestön (kolmannen enkelin liikkeen) historia edustaa Jumalan voiman voimistuvaa ilmenemistä, joka alkoi, kun Danielin kirja avattiin vuonna 1989. Voima lisääntyi, kun Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun enkeli laskeutui syyskuun 11. päivänä 2001. Sitten tuli ensimmäinen pettymys 18. heinäkuuta 2020, mikä lopulta johtaa Pyhän Hengen vuodatukseen, joka leviää edelleen kuin kulovalkea yli maan, kunnes Mikael nousee ja ihmisten koetusaika päättyy.

On October 22, 1844, several prophecies were fulfilled, thus identifying that at the soon-coming Sunday law, several prophecies will again be fulfilled. One of those prophecies is the tarrying of the vision as represented in Habakkuk chapter two. Habakkuk chapter two identified the experience of both the movement of the first and third angels. Both movements are confronted with a debate over correct biblical methodology that is accomplished between those representatives of the movement and the former chosen people who are being passed by during the process of the debate.

22. lokakuuta 1844 täyttyi useita profetioita, mikä osoittaa, että pian tulevan sunnuntailain yhteydessä useita profetioita täyttyy jälleen. Yksi näistä profetioista on näyn viipyminen, sellaisena kuin se esitetään Habakukin kirjan toisessa luvussa. Habakukin kirjan toinen luku yksilöi sekä ensimmäisen että kolmannen enkelin liikkeen kokemuksen. Molemmat liikkeet joutuvat kohtaamaan kiistan oikeasta raamatullisesta metodologiasta, joka käydään liikkeen edustajien ja entisen valitun kansan välillä, jota tämän kiistelyn kuluessa sivuutetaan.

The message that was to be defended by the watchmen of the first angel’s history was the identification of the truths (Miller’s jewels), that ultimately were represented upon the two sacred charts of 1843 and 1850. In the process of the debate there would be a disappointment that marked a separation from the two antagonistic classes, and a call for deeper consecration to the faithful.

Sanoma, jota ensimmäisen enkelin historian vartijoiden tuli puolustaa, oli niiden totuuksien tunnistaminen (Millerin jalokivet), jotka lopulta esitettiin vuoden 1843 ja 1850 kahdessa pyhässä taulussa. Väittelyn kulussa tapahtuisi pettymys, joka merkitsisi eroa kahdesta vastakkaisesta ryhmästä, sekä kutsu uskollisille syvempään vihkiytymiseen.

Then Habakkuk identifies the distinction between the two classes involved in the testing process of the foundational truths. That testing process, which included the debate between the two classes that fell silent on October 22, 1844, ended right where Habakkuk chapter two ended.

Sitten Habakuk osoittaa eron niiden kahden ryhmän välillä, jotka olivat osallisina perustavanlaatuisten totuuksien koettelemisprosessissa. Tuo koettelemisprosessi, johon sisältyi niiden kahden ryhmän välinen väittely, joka vaikeni 22. lokakuuta 1844, päättyi juuri siihen, mihin Habakukin toisen luvun loppu osoittaa.

> But the Lord is in his holy temple: let all the earth keep silence before him. Habakkuk 2:20.

> Mutta Herra on pyhässä temppelissään; vaietkoon koko maa hänen edessään. Habakuk 2:20.

The Lord suddenly entered His Millerite temple, and all the earth was then to keep silence, for the antitypical Day of Atonement had arrived and the judgment of the dead had begun. The prophetic history of Habakkuk chapter two ended on October 22, 1844, and Jesus always identifies the end of a thing with the beginning of a thing. The beginning of the two visions of twenty-five hundred and twenty years of trampling down the sanctuary and host, and the vision of the restoration of the sanctuary and host, began together, but separated by two hundred and twenty years, and when they ended, they were identified as ended, in Habakkuk chapter TWO verse TWENTY.

Herra astui äkisti Millerin liikkeen temppeliinsä, ja koko maan tuli silloin vaieta, sillä esikuvien täyttymykseksi tullut sovituspäivä oli saapunut ja kuolleiden tuomio oli alkanut. Habakukin kirjan toisen luvun profeetallinen historia päättyi 22. lokakuuta 1844, ja Jeesus yhdistää aina jonkin asian lopun jonkin asian alkuun. Kahden näyn alku — kaksituhatta viisisataa kaksikymmentä vuotta kestäneen pyhäkön ja sotajoukon tallaamisen näyn sekä pyhäkön ja sotajoukon ennalleen asettamisen näyn — tapahtui yhdessä, mutta ne olivat erotetut toisistaan kahdellasadallakahdellakymmenellä vuodella, ja kun ne päättyivät, niiden todettiin päättyneen Habakukin kirjan TOISEN luvun JAKEESSA KAKSIKYMMENTÄ.

At the soon-coming Sunday law, several prophecies will be fulfilled. One of those prophecies is the tarrying of the vision as represented in Habakkuk chapter two. Habakkuk chapter two identifies the experience of both the movement of the first and third angels. Both movements are confronted with a debate over correct biblical methodology that is accomplished between those representatives of the movement and the former chosen people who are being passed by during the process of the debate.

Pian koittavan sunnuntailain yhteydessä useat profetiat täyttyvät. Yksi näistä profetioista on näyn viipyminen, sellaisena kuin se esitetään Habakukin kirjan toisessa luvussa. Habakukin kirjan toinen luku yksilöi sekä ensimmäisen että kolmannen enkelin liikkeen kokemuksen. Kumpikin liike joutuu kohtaamaan väittelyn oikeasta raamatullisesta metodologiasta, joka käydään liikkeen edustajien ja entisen valitun kansan välillä, jota tämän väittelyprosessin aikana sivuutetaan.

The message that is to be defended by the watchmen of the third angel’s history is the identification of the truths (Miller’s jewels), that ultimately were represented upon the two sacred charts of 1843 and 1850. In the process of the debate there was a disappointment that marked a separation between the two antagonistic classes, and a call for deeper consecration to the faithful. Then Habakkuk identifies the distinction between the two classes involved in the testing process of the foundational truths. That testing process, which was represented by the debate between the two classes, will fully end at the soon-coming Sunday law, right where Habakkuk chapter two ended.

Sanoma, jota kolmannen enkelin historian vartijoiden tulee puolustaa, on niiden totuuksien (Millerin jalokivien) tunnistaminen, jotka lopulta esitettiin vuoden 1843 ja 1850 kahdessa pyhässä kartassa. Väittelyn kuluessa tapahtui pettymys, joka merkitsi eroa kahden vastakkaisen luokan välillä, sekä kutsu syvempään vihkiytymiseen uskollisille. Sitten Habakuk tunnistaa eron näiden kahden luokan välillä, jotka ovat osallisina perustotuuksien koettelemisprosessissa. Tämä koettelemisprosessi, jota kahden luokan välinen väittely kuvasi, päättyy täydellisesti pian tulevan sunnuntailain kohdalla, juuri siinä, missä Habakukin toinen luku päättyi.

> But the Lord is in his holy temple: let all the earth keep silence before him. Habakkuk 2:20.

> Mutta Herra on pyhässä temppelissään; vaietkoon koko maa hänen edessään. Habakuk 2:20.

The Lord will suddenly enter the temple of the one hundred and forty-four thousand, and all the earth will then keep silence, for the antitypical Day of Atonement will reach the judgment of the living. The prophetic history of Habakkuk chapter two ends at the soon coming Sunday law, and Jesus always identifies the end of a thing with the beginning of a thing.

Herra astuu äkisti sadan neljänkymmenenneljän tuhannen temppeliin, ja silloin koko maa vaikenee, sillä esikuvallista sovituspäivää vastaava sovituspäivä saavuttaa elävien tuomion. Habakukin kirjan toisen luvun profeetallinen historia päättyy pian tulevaan sunnuntailakiin, ja Jeesus samastaa aina jonkin asian lopun jonkin asian alkuun.

The judgment of the living began on September 11, 2001, but the judgment is a process. That process begins with the house of God, and then reaches a point where judgment comes upon those outside of the house of God. When the great buildings of New York City were brought down the judgment represented by the sealing angel going through Jerusalem and placing a mark upon those who sigh and cry for the abominations that are done in the church, and also the abominations done in the land began. At the soon coming Sunday law Christ will have finished the work of erecting the temple of the one hundred and forty-four thousand, and the destroying angels will bring judgment upon Jerusalem.

Elävien tuomio alkoi 11. syyskuuta 2001, mutta tuomio on prosessi. Tuo prosessi alkaa Jumalan huoneesta ja saavuttaa sitten kohdan, jossa tuomio kohtaa niitä, jotka ovat Jumalan huoneen ulkopuolella. Kun New York Cityn suuret rakennukset sortuivat, alkoi se tuomio, jota kuvataan sinetöivän enkelin kulkevan Jerusalemin läpi ja asettavan merkin niihin, jotka huokaavat ja valittavat kirkossa tehtyjen kauhistusten tähden, samoin kuin maassa tehtyjen kauhistusten tähden. Pian tulevan sunnuntailain aikana Kristus on saattanut päätökseen sadan neljänkymmenenneljän tuhannen temppelin pystyttämisen työn, ja hävittävät enkelit tuovat tuomion Jerusalemin päälle.

The one hundred and forty-four thousand are then lifted up as an ensign, and the judgment of the living commences for the other flock, represented by Edom, Moab and the chief of the children of Ammon in Daniel chapter eleven, verse forty-one.

Sataaneljäkymmentäneljätuhatta korotetaan silloin tunnusmerkiksi, ja elävien tuomio alkaa toiselle laumalle, jota Danielin kirjan yhdennessätoista luvussa, jakeessa neljäkymmentäyksi, edustavat Edom, Moab ja ammonilaisten pääosa.

Whether considering the Millerite movement of the first angel or the mighty movement of the third angel, the complete history of the reformatory movement represents an escalating revelation of truth, which culminates with the outpouring of the Holy Spirit. The outpouring of the Holy Spirit is the focus of the prophecies of the last days. This is why the foolish virgins have no oil and the wise do. The oil is the rain.

Tarkasteltiinpa sitten ensimmäisen enkelin milleriläistä liikettä tai kolmannen enkelin mahtavaa liikettä, reformatorisen liikkeen koko historia edustaa yhä voimistuvaa totuuden ilmoitusta, joka huipentuu Pyhän Hengen vuodatukseen. Pyhän Hengen vuodatus on viimeisten päivien profetioiden keskipiste. Tästä syystä tyhmillä neitsyillä ei ole öljyä, mutta viisailla on. Öljy on sade.

> They say, If a man put away his wife, and she go from him, and become another man’s, shall he return unto her again? shall not that land be greatly polluted? but thou hast played the harlot with many lovers; yet return again to me, saith the Lord. Lift up thine eyes unto the high places, and see where thou hast not been lien with. In the ways hast thou sat for them, as the Arabian in the wilderness; and thou hast polluted the land with thy whoredoms and with thy wickedness. Therefore the showers have been withholden, and there hath been no latter rain; and thou hadst a whore’s forehead, thou refusedst to be ashamed. Wilt thou not from this time cry unto me, My father, thou art the guide of my youth? Jeremiah 3:1–4.

> He sanovat: Jos mies hylkää vaimonsa, ja tämä lähtee hänen luotaan ja tulee toisen miehen omaksi, palaisiko mies enää hänen luokseen? Eikö se maa suuresti saastuisi? Mutta sinä olet harjoittanut haureutta monien rakastajien kanssa; ja kuitenkin palaa takaisin minun luokseni, sanoo Herra. Nosta silmäsi kukkuloille ja katso, missä et olisi maannut. Teiden varsilla olet istunut heitä varten kuin arabi erämaassa; ja olet saastuttanut maan haureudellasi ja pahuudellasi. Sentähden sateet ovat pidättyneet, eikä kevätsadetta ole tullut; ja sinulla oli porton otsa, et suostunut häpeämään. Etkö jo tästä ajasta lähtien huuda minulle: Isäni, sinä olet nuoruuteni opas? Jeremia 3:1–4.

In the passage (and all the prophets speak of the last days), God identifies that His people have played the harlot, to the point that they have a whore’s forehead. The whore of the last days is the papal power, and the forehead represents a purposeful decision. God’s people of the last days are wicked, but God is offering a final call, though they have reached a point where they have come to the same decision as the whore. They have developed a character represented by the fourth generation, where they are prepared to worship the sun as represented in the fourth generation of Ezekiel chapter eight.

Kyseisessä kohdassa (ja kaikki profeetat puhuvat viimeisistä päivistä) Jumala osoittaa, että Hänen kansansa on harjoittanut haureutta, siihen määrään asti, että sillä on porton otsa. Viimeisten päivien portto on paavillinen valta, ja otsa merkitsee tarkoituksellista päätöstä. Jumalan viimeisten päivien kansa on jumalaton, mutta Jumala esittää vielä viimeisen kutsun, vaikka se on saavuttanut pisteen, jossa se on tullut samaan päätökseen kuin portto. Se on kehittänyt neljännen sukupolven kuvaaman luonteen, jossa se on valmis palvomaan aurinkoa, niin kuin Hesekielin kahdeksannen luvun neljännessä sukupolvessa esitetään.

> “The time has come for the true light to shine amid moral darkness. The third angel’s message has been sent forth to the world, warning men against receiving the mark of the beast or of his image in their foreheads or in their hands. To receive this mark means to come to the same decision as the beast has done, and to advocate the same ideas, in direct opposition to the word of God. Of all who receive this mark, God says, ‘The same shall drink of the wine of the wrath of God, which is poured out without mixture into the cup of his indignation; and he shall be tormented with fire and brimstone in the presence of the holy angels, and in the presence of the Lamb.’” Review and Herald, July 13, 1897.

> ”Aika on tullut, että todellinen valo loistaisi moraalisen pimeyden keskellä. Kolmannen enkelin sanoma on lähetetty maailmaan varoittamaan ihmisiä ottamasta pedon tai sen kuvan merkkiä otsaansa tai käteensä. Tämän merkin vastaanottaminen merkitsee sitä, että tullaan samaan ratkaisuun kuin peto on tullut ja puolletaan samoja ajatuksia suoranaisessa vastakohdassa Jumalan sanalle. Kaikista, jotka ottavat tämän merkin, Jumala sanoo: ’Hänkin on juova Jumalan vihan viiniä, joka on laimentamattomana kaadettu hänen vihansa maljaan; ja häntä vaivataan tulella ja tulikivellä pyhien enkelien edessä ja Karitsan edessä.’” Review and Herald, 13. heinäkuuta 1897.

Jeremiah is identifying God’s people of the last days as already possessing the whore’s forehead. They are on the verge of receiving the mark of the beast for they are “wicked.” In the passage just cited Sister White continues:

Jeremia tunnistaa viimeisten päivien Jumalan kansan sellaiseksi, jolla on jo porton otsa. He ovat lähellä pedon merkin vastaanottamista, sillä he ovat ”jumalattomia”. Juuri lainatussa kohdassa sisar White jatkaa:

> “If the light of truth has been presented to you, revealing the Sabbath of the fourth commandment, and showing that there is no foundation in the word of God for Sunday observance, and yet you still cling to the false Sabbath, refusing to keep holy the Sabbath which God calls ‘My holy day,’ you receive the mark of the beast. When does this take place?—When you obey the decree that commands you to cease from labor on Sunday and worship God, while you know that there is not a word in the Bible showing Sunday to be other than a common working-day, you consent to receive the mark of the beast, and refuse the seal of God. If we receive this mark in our foreheads or in our hands, the judgments pronounced against the disobedient must fall upon us. But the seal of the living God is placed upon those who conscientiously keep the Sabbath of the Lord.

> "Jos sinulle on esitetty totuuden valo, joka paljastaa neljännen käskyn sapatin ja osoittaa, ettei Jumalan sanassa ole mitään perustaa sunnuntain vietolle, ja silti yhä pidät kiinni väärästä sapatista kieltäytyen pitämästä pyhänä sapattia, jota Jumala kutsuu 'minun pyhäksi päiväksi', sinä otat pedon merkin. Milloin tämä tapahtuu? — Silloin kun tottelet määräystä, joka käskee sinua lakkaamaan työstä sunnuntaina ja palvomaan Jumalaa, vaikka tiedät, ettei Raamatussa ole ainoatakaan sanaa, joka osoittaisi sunnuntain olevan muuta kuin tavallinen työpäivä; silloin suostut ottamaan pedon merkin ja kieltäydyt Jumalan sinetistä. Jos otamme tämän merkin otsaamme tai käteemme, tottelemattomille julistetut tuomiot tulevat osaksemme. Mutta elävän Jumalan sinetti pannaan niihin, jotka omantunnon tarkasti pitävät Herran sapatin."

> “‘And God saw that the wickedness of man was great in the earth, and that every imagination of the thoughts of his heart was only evil continually…. The earth also was corrupt before God, and the earth was filled with violence…. And God said unto Noah, The end of all flesh is come before me; for the earth is filled with violence through them; and, behold, I will destroy them with the earth.’ They were to be cut off because they had polluted the earth which God created to be enjoyed by a righteous people.

> ”Ja Jumala näki, että ihmisen pahuus oli suuri maan päällä ja että kaikki hänen sydämensä ajatukset ja aivoitukset olivat kaiken aikaa ainoastaan pahat…. Ja maa turmeltui Jumalan edessä, ja maa tuli täyteen väkivaltaa…. Ja Jumala sanoi Nooalle: Kaiken lihan loppu on tullut minun eteeni, sillä maa on heidän tähtensä täynnä väkivaltaa; ja katso, minä hävitän heidät maan päältä.” Heidät oli hävitettävä, koska he olivat saastuttaneet maan, jonka Jumala oli luonut vanhurskaan kansan nautittavaksi.

> “‘As it was in the days of Noah,’ declared Christ, ‘so shall it be also in the days of the Son of Man.’ And is it not so? Anyone who will look into the daily papers may see a long list of crimes—drunkenness, theft, robbery, embezzlement, murder. Sometimes whole families are murdered, that man’s desires to possess money or goods that do not belong to him may be gratified. The world is indeed becoming as it was in the days of Noah, because men openly disregard God’s commands.” Review and Herald, July 13, 1897.

> ”Niin kuin oli Nooan päivinä”, julisti Kristus, ”niin on oleva myös Ihmisen Pojan päivinä.” Ja eikö niin olekin? Jokainen, joka tarkastelee päivän sanomalehtiä, voi nähdä pitkän luettelon rikoksista — juoppoudesta, varkaudesta, ryöstöstä, kavalluksesta, murhasta. Joskus murhataan kokonaisia perheitä, jotta tuon ihmisen halu saada haltuunsa rahaa tai tavaroita, jotka eivät kuulu hänelle, voisi tulla tyydytetyksi. Maailma on todella tulossa sellaiseksi kuin se oli Nooan päivinä, sillä ihmiset avoimesti piittaamattomasti suhtautuvat Jumalan käskyihin.” Review and Herald, 13. heinäkuuta 1897.

Jeremiah is identifying God’s people of the last days that are about to bow down to the sun, and when he does so he identifies that “the showers have been withholden, and there hath been no latter rain; and thou hadst a whore’s forehead, thou refusedst to be ashamed.” The “wicked” of God’s people in the last days are receiving no latter rain, and they refuse to be ashamed, for their thoughts have become continually evil, as represented by the history of Noah, and also by the chambers of imagery in the second abomination of Ezekiel chapter eight.

Jeremia tunnistaa Jumalan lopunajan kansan, joka on aikeissa kumartaa aurinkoa, ja tehdessään niin hän osoittaa, että ”sadekuurot ovat jääneet tulematta, eikä kevätsadetta ole ollut; mutta sinulla oli porton otsa, et suostunut häpeämään.” Jumalan kansan ”jumalattomat” lopun aikana eivät saa kevätsadetta, eivätkä he suostu häpeämään, sillä heidän ajatuksensa ovat tulleet alinomaa pahoiksi, niin kuin Nooan historia osoittaa, ja samoin kuin Hesekielin kahdeksannen luvun toisen kauhistuksen kuvakammioissa esitetään.

Jeremiah points the unashamed wicked of God’s people in the last days to “cry” “from” that “time” to “the guide of” their “youth.” The guide of the youth of Adventism was the two tables of Habakkuk and the jewels represented thereon. The only hope for breaking out of the wickedness that is about to bring eternal death upon the wicked of God’s people in the last days is to cry unto the God who was the guide at the beginning, which arrived at “the time of the end” in 1798.

Jeremia osoittaa Jumalan kansan viimeisten päivien häpeämättömät jumalattomat ”huutamaan” ”siitä” ”ajasta” lähtien ”nuoruutensa opastajalle”. Adventismin nuoruuden opastaja olivat Habakukin kaksi taulua ja niissä esitetyt jalokivet. Ainoa toivo päästä irti siitä jumalattomuudesta, joka on saattamaisillaan Jumalan kansan viimeisten päivien jumalattomat iankaikkiseen kuolemaan, on huutaa sen Jumalan puoleen, joka oli opastaja alussa, joka koitti ”lopun aikana” vuonna 1798.

The issue in the history of the first or third angel is whether you receive or do not receive the latter rain. The latter rain began when the nations were angered on September 11, 2001.

Ensimmäisen tai kolmannen enkelin historian kysymys on se, otatko vastaan vai etkö ota vastaan myöhäissadetta. Myöhäissade alkoi, kun kansat vihastuivat 11. syyskuuta 2001.

> “At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> ”Tuohon aikaan, kun pelastustyö on päättymässä, ahdistus on tuleva maan päälle, ja kansakunnat ovat vihaisia, mutta niitä pidetään kurissa, jotta ne eivät estäisi kolmannen enkelin työtä. Tuohon aikaan on tuleva ’myöhäissade’ eli virvoitus Herran kasvojen edestä antamaan voimaa kolmannen enkelin voimalliselle äänelle ja valmistamaan pyhät kestämään aikana, jolloin ne seitsemän viimeistä vitsausta vuodatetaan.” Early Writings, 85.

The “latter rain,” which is also identified as “the refreshing,” began when the nations were angered, and at that time “the work of salvation” began to close. The four angels of Revelation seven hold the four winds in check while the sealing of the one hundred and forty-four thousand is accomplished, and in Ezekiel chapter nine, that work is represented by angels placing a mark upon those who sigh and cry for the abominations done in Jerusalem. On September 11, 2001 the angels began the closing work of placing a mark upon the foreheads of the one hundred and forty-four thousand.

“Myöhäinen sade”, joka myös samastetaan “virvoitukseksi”, alkoi, kun kansat vihastuivat, ja tuolloin “pelastustyö” alkoi päättyä. Ilmestyskirjan seitsemännen luvun neljä enkeliä pidättävät neljää tuulta, kunnes sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöiminen on saatettu päätökseen, ja Hesekielin yhdeksännessä luvussa tämä työ esitetään enkeleinä, jotka panevat merkin niiden otsiin, jotka huokaavat ja valittavat Jerusalemissa tehtyjen kauhistusten tähden. Syyskuun 11. päivänä 2001 enkelit alkoivat viimeisen työn, jossa merkki pannaan sadan neljänkymmenenneljän tuhannen otsiin.

The closing work of the third angel is accomplished during the outpouring of the latter rain, which is also “the refreshing”, which is a message.

Kolmannen enkelin työn päättävä vaihe toteutuu myöhäissateen vuodatuksen aikana, joka on myös ”virvoituksen aika”, joka on sanoma.

> To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. Isaiah 28:12.

> Joille hän sanoi: Tämä on lepo, jossa te voitte saattaa väsyneen lepäämään; ja tämä on virvoitus. Mutta he eivät tahtoneet kuulla. Jesaja 28:12.

The message they refuse to hear in Isaiah is the message that is delivered by stammering tongues, and is the testing message that represents the methodology of “line upon line.”

Sanoma, jota he Jesajassa kieltäytyvät kuulemasta, on se sanoma, joka välitetään änkyttävin kielin, ja se on koetteleva sanoma, joka edustaa ”riviltä riville” -menetelmää.

> But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Because ye have said, We have made a covenant with death, and with hell are we at agreement; when the overflowing scourge shall pass through, it shall not come unto us: for we have made lies our refuge, and under falsehood have we hid ourselves. Isaiah 28:13–15.

> Mutta Herran sana oli heille käsky käskyn päälle, käsky käskyn päälle; sääntö säännön päälle, sääntö säännön päälle; vähän täällä, vähän tuolla; jotta he menisivät ja kaatuisivat selälleen ja murskautuisivat ja joutuisivat paulaan ja tulisivat vangituiksi. Sentähden kuulkaa Herran sana, te pilkkaajat, jotka hallitsette tätä kansaa, joka on Jerusalemissa. Sillä te olette sanoneet: Me olemme tehneet liiton kuoleman kanssa, ja tuonelan kanssa meillä on sopimus; kun tulviva ruoska käy lävitse, ei se meihin ulotu, sillä me olemme tehneet valheesta turvamme ja kätkeytyneet petoksen alle. Jesaja 28:13–15.

The Word of the Lord, which is the message of the rest and refreshing (the latter rain), that causes them to “go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken,” is given to “the scornful men, which rule this people which is in Jerusalem.” Jerusalem is where the angels mark those who sigh and cry, and the ancient men who have betrayed their trust are the first to fall.

Herran sana, joka on levon ja virvoituksen sanoma (jälkimmäinen sade) ja joka saattaa heidät ”menemään ja kaatumaan selälleen, murskaantumaan, joutumaan paulaan ja tulemaan vangituiksi”, annetaan ”pilkkaajille miehille, jotka hallitsevat tätä kansaa, joka on Jerusalemissa”. Jerusalem on se paikka, jossa enkelit merkitsevät ne, jotka huokaavat ja valittavat, ja vanhat miehet, jotka ovat pettäneet heille uskotun tehtävän, kaatuvat ensimmäisinä.

> “The mark of deliverance has been set upon those ‘that sigh and that cry for all the abominations that be done.’ Now the angel of death goes forth, represented in Ezekiel’s vision by the men with the slaughtering weapons, to whom the command is given: ‘Slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary.’ Says the prophet: ‘They began at the ancient men which were before the house.’ Ezekiel 9:1–6. The work of destruction begins among those who have professed to be the spiritual guardians of the people. The false watchmen are the first to fall. There are none to pity or to spare. Men, women, maidens, and little children perish together.” The Great Controversy, 656.

> ”Vapautuksen merkki on asetettu niiden päälle, ’jotka huokaavat ja valittavat kaikkien niiden kauhistusten tähden, joita siellä tehdään’. Nyt kuoleman enkeli lähtee liikkeelle, Hesekielin näyssä teurastusaseita kantavien miesten kuvaamana; heille annetaan käsky: ’Surmatkaa armotta vanhukset ja nuorukaiset, neitsyet, pikkulapset ja vaimot, mutta älkää lähestykö ketään, jossa on merkki; ja alkakaa minun pyhäköstäni.’ Profeetta sanoo: ’Ja he alkoivat niistä vanhimmista miehistä, jotka olivat temppelin edustalla.’ Hesekiel 9:1–6. Hävitystyö alkaa niiden keskuudessa, jotka ovat tunnustautuneet kansan hengellisiksi vartijoiksi. Väärät vartijat kaatuvat ensimmäisinä. Ei ole ketään, joka säälistäisi tai säästäisi. Miehet, naiset, neidot ja pikkulapset menehtyvät yhdessä.” Suuri taistelu, 656.

We will continue to address the increase of knowledge that arrived in 1989, in the next article.

Jatkamme vuonna 1989 saapuneen tiedon lisääntymisen käsittelemistä seuraavassa artikkelissa.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had great light: ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> “Hän, joka näkee pinnan alle, joka lukee kaikkien ihmisten sydämet, sanoo niistä, joilla on ollut suuri valo: ‘He eivät ole murheellisia eivätkä kauhistuneita moraalisen ja hengellisen tilansa tähden.’ Niin, he ovat valinneet omat tiensä, ja heidän sielunsa mielistyy heidän kauhistuksiinsa. Minäkin valitsen heidän eksytyksensä ja saatan heidän pelkonsa heidän päälleen; sillä kun minä kutsuin, ei kukaan vastannut; kun minä puhuin, he eivät kuulleet, vaan tekivät pahaa minun silmieni edessä ja valitsivat sen, mihin minä en mielistynyt.’ ‘Jumala lähettää heille väkevän eksytyksen, niin että he uskovat valheen’, koska ‘he eivät ottaneet vastaan totuuden rakkautta pelastuakseen’, ‘vaan mielistyivät vääryyteen.’ Jesaja 66:3, 4; 2. Tessalonikalaiskirje 2:11, 10, 12.”

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have once known the truth, mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> ”Taivaallinen Opettaja kysyi: ’Mikä voimakkaampi harha voisi eksyttää mielen kuin se teeskentely, että rakennatte oikealle perustukselle ja että Jumala hyväksyy tekonne, vaikka todellisuudessa toimitatte monia asioita maailmallisen menettelytavan mukaan ja teette syntiä Jehovaa vastaan? Voi, se on suuri petos, kiehtova harhaluulo, joka valtaa mielet, kun ihmiset, jotka ovat kerran tunteneet totuuden, erehtyvät pitämään jumalisuuden muotoa sen henkenä ja voimana; kun he luulevat olevansa rikkaita ja rikastuneita eivätkä tarvitse mitään, vaikka todellisuudessa he tarvitsevat kaikkea.’” Testimonies, osa 8, 249, 250.

Back to Articles