Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-One

Danielin kirja – sataviisikymmentäyksi

The Symbolism of the Temple: Unveiling the Mysteries of the Divine and Human Connection

Mandirin symboliikka: jumalallisen ja inhimillisen yhteyden salaisuuksien paljastaminen

Author

Jeff Pippenger

Published

March 22, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The two sticks are joined together to become one temple. Forty-six being the symbol of the temple, and it is forty-six years that separates the northern kingdom’s captivity, from the southern kingdom’s captivity. When the trampling down of the sanctuary and host is accomplished at the time of the end in 1798, it is forty-six years that joins the two sticks into a temple. From 723 BC to 677 BC, the temple was torn down and trampled upon. In 1798 the trampling down ended and by 1844, a temple had been erected. There they were to become one nation, with one king, and cease to sin for eternity. That was the plan, but the rebellion of 1863 pushed the plan back to 2001.

Ne kaksi sauvaa liitetään yhteen, jotta niistä tulee yksi temppeli. Luku neljäkymmentäkuusi on temppelin vertauskuva, ja pohjoisen valtakunnan pakkosiirtolaisuuden ja eteläisen valtakunnan pakkosiirtolaisuuden välillä on neljäkymmentäkuusi vuotta. Kun pyhäkön ja sotajoukon tallaaminen saatetaan päätökseen lopun aikana vuonna 1798, neljäkymmentäkuusi vuotta liittää ne kaksi sauvaa temppeliksi. Vuosina 723 eKr. ja 677 eKr. välillä temppeli revittiin maahan ja tallattiin jalkoihin. Vuonna 1798 tallaaminen päättyi, ja vuoteen 1844 mennessä temppeli oli pystytetty. Siellä heidän tuli tulla yhdeksi kansaksi, yhden kuninkaan alaisuuteen, ja lakata tekemästä syntiä iankaikkisesti. Se oli suunnitelma, mutta vuoden 1863 kapina siirsi suunnitelman vuoteen 2001.

Paul identifies the church as the body, and Christ as the head, and Paul uses the body as a symbol of the flesh. The flesh and the body are interchangeable terms for Paul.

Paavali määrittelee seurakunnan ruumiiksi ja Kristuksen pääksi, ja Paavali käyttää ruumista lihan vertauskuvana. Liha ja ruumis ovat Paavalille toistensa kanssa vaihdettavia termejä.

> For if ye live after the flesh, ye shall die: but if ye through the Spirit do mortify the deeds of the body, ye shall live. Romans 8:13.

> Sillä jos te elätte lihan mukaan, teidän on kuoltava; mutta jos te Hengen kautta kuoletatte ruumiin teot, saatte elää. Room. 8:13.

The design of the human temple is based upon the design of God’s temple. The body, which is the Church, equates to the flesh in an individual’s temple. In the temple of an individual, the mind is the head, and the body is the flesh.

Ihmistemppelin rakenne perustuu Jumalan temppelin rakenteeseen. Ruumis, joka on seurakunta, vastaa yksilön temppelissä lihaa. Yksilön temppelissä mieli on pää, ja ruumis on liha.

> For we are members of his body, of his flesh, and of his bones. For this cause shall a man leave his father and mother, and shall be joined unto his wife, and they two shall be one flesh. This is a great mystery: but I speak concerning Christ and the church. Ephesians 5:30–32.

> Sillä me olemme hänen ruumiinsa jäseniä, hänen lihastaan ja hänen luistaan. Sen tähden mies luopukoon isästään ja äidistään ja liittyköön vaimoonsa, ja ne kaksi tulevat yhdeksi lihaksi. Tämä salaisuus on suuri; mutta minä puhun Kristuksesta ja seurakunnasta. Efesolaiskirje 5:30–32.

The temple which John was to measure, when the sounding of the seventh angel marked the beginning of the work of finishing the mystery of God, was God’s temple, but man’s temple was created in the image of God’s temple. They are interchangeable symbols. Moses was on the mount for forty-six days when he was shown the pattern that he was to use when raising up the earthly tabernacle. The pattern was taken from the heavenly temple.

Temppeli, jonka Johanneksen tuli mitata silloin, kun seitsemännen enkelin pasuunan soiminen merkitsi Jumalan salaisuuden täyttymistyön alkamista, oli Jumalan temppeli; mutta ihmisen temppeli luotiin Jumalan temppelin kuvaksi. Ne ovat keskenään vaihdettavia vertauskuvia. Mooses oli vuorella neljäkymmentäkuusi päivää, jolloin hänelle näytettiin se malli, jota hänen tuli käyttää pystyttäessään maallista tabernaakkelia. Malli otettiin taivaallisesta temppelistä.

Christ was the heavenly temple, manifested in the flesh, and He represents the pattern of the human temple, for men were created in His image. For this reason, the pattern of the human temple is represented with forty-six chromosomes.

Kristus oli taivaallinen temppeli, lihassa ilmestynyt, ja Hän edustaa inhimillisen temppelin esikuvaa, sillä ihminen luotiin Hänen kuvakseen. Tästä syystä inhimillisen temppelin esikuva esitetään neljänäkymmenenäkuutena kromosomina.

The temples are prophetically interchangeable. Thus, the temple John was told to measure consisted of only two apartments, with no courtyard. The first apartment represents the human temple, the church (the bride), the nation, the body, which is the flesh. The second apartment represents the divine temple, the bridegroom, the king, the head, which is the mind. The promise of the everlasting covenant that is accomplished for the one hundred and forty-four thousand in the last days, has been illustrated by the two sticks of Ezekiel chapter thirty-seven. It has been illustrated by John’s temple, which consists of two apartments. It has been illustrated by Paul’s specific definitions of the mystery of Christ in the believer, the hope of glory.

Temppelit ovat profeetallisesti keskenään vaihdettavissa. Näin ollen temppeli, joka Johanneksen käskettiin mitata, koostui vain kahdesta osastosta, ilman esipihaa. Ensimmäinen osasto edustaa inhimillistä temppeliä, seurakuntaa (morsianta), kansakuntaa, ruumista, joka on liha. Toinen osasto edustaa jumalallista temppeliä, ylkää, kuningasta, päätä, joka on mieli. Iankaikkisen liiton lupaus, joka toteutetaan sadan neljänkymmenenneljän tuhannen kohdalla viimeisinä päivinä, on havainnollistettu Hesekielin kolmannenkymmenennenseitsemännen luvun kahdella sauvalla. Sitä on havainnollistettu Johanneksen temppelillä, joka koostuu kahdesta osastosta. Sitä on havainnollistettu Paavalin täsmällisillä määritelmillä Kristuksen salaisuudesta uskovassa, kirkkauden toivosta.

The work of sealing the one hundred and forty-four thousand is the work of permanently combining Divinity with humanity. That work is accomplished during the sounding of the Seventh Trumpet. That combination is represented, line upon line, in a variety of ways in the Scriptures. The work of justification and sanctification are the theological terms for the work. Justification is the work of Christ as our Substitute, and the work of sanctification is the work of Christ as our Example. Justification represents our title for heaven and sanctification represents our fitness for heaven. Both those works are brought to the believer by the presence of the Holy Spirit. That work is represented as the writing of God’s law upon the hearts and minds of those who are accepted into the everlasting covenant.

Sinetöimisen työ, joka koskee niitä yhtä sataa neljääkymmentäneljää tuhatta, on jumaluuden pysyvää yhdistämistä ihmisyyteen. Tuo työ toteutuu seitsemännen pasuunan soidessa. Tuo yhdistyminen esitetään, rivi riviltä, monin eri tavoin Raamatussa. Vanhurskauttamisen ja pyhityksen työ ovat tämän työn teologiset termit. Vanhurskauttaminen on Kristuksen työ meidän Sijaisenamme, ja pyhityksen työ on Kristuksen työ meidän Esikuvanamme. Vanhurskauttaminen merkitsee oikeuttamme taivaaseen, ja pyhitys merkitsee soveltuvuuttamme taivaaseen. Molemmat nämä työt tuodaan uskovalle Pyhän Hengen läsnäolon kautta. Tätä työtä kuvataan Jumalan lain kirjoittamisena niiden sydämiin ja mieliin, jotka otetaan vastaan iankaikkiseen liittoon.

The “mind” represents the apartment in the temple, where the head resides. The mind is what is called the higher nature, as opposed to the flesh, which is the lower nature. The mind is represented by our thoughts, the flesh is represented by our feelings.

”Mieli” edustaa temppelin huonetta, jossa pää sijaitsee. Mieli on se, mitä kutsutaan ylemmäksi luonnoksi, vastakohtana lihalle, joka on alempi luonto. Mieltä edustavat ajatuksemme, lihaa edustavat tunteemme.

> “Many experience needless unhappiness. They take their minds from Jesus, and center them too much upon self. They magnify small difficulties, and talk discouragements. They are guilty of the great sin of needless repining over God’s providences. For all that we have and are, we are indebted to God. He has given us powers, that, to a certain extent, are similar to those which he himself possesses; and we should labor earnestly to develop these powers, not to please and exalt self, but to glorify him.

> Monet kokevat tarpeetonta onnettomuutta. He kääntävät mielensä pois Jeesuksesta ja keskittävät sen liiaksi omaan itseensä. He paisuttelevat vähäisiä vaikeuksia ja puhuvat lannistavista asioista. He ovat syyllisiä suureen syntiin, tarpeettomaan nurinaan Jumalan kaitselmusta vastaan. Kaikesta, mitä meillä on ja mitä olemme, olemme velkaa Jumalalle. Hän on antanut meille kykyjä, jotka jossakin määrin ovat samanlaisia kuin ne, jotka hänellä itsellään on; ja meidän tulee ahkerasti työskennellä kehittääksemme näitä kykyjä, emme miellyttääksemme ja korottaaksemme itseämme, vaan kirkastääksemme häntä.

> “We should not allow our minds to be swayed from allegiance to God. Through Christ we may and should be happy, and should acquire habits of self-control. Even the thoughts must be brought into subjection to the will of God, and the feelings under the control of reason and religion. Our imagination was not given us to be allowed to run riot and have its own way, without any effort at restraint and discipline. If the thoughts are wrong, the feelings will be wrong; and the thoughts and feelings combined make up the moral character. When we decide that as Christians we are not required to restrain our thoughts and feelings, we are brought under the influence of evil angels, and invite their presence and their control. If we yield to our impressions and allow our thoughts to run in a channel of suspicion, doubt, and repining, we shall be unhappy, and our lives will prove a failure.” Review and Herald, April 21, 1885.

> ”Meidän ei tule sallia mielemme horjua uskollisuudesta Jumalaa kohtaan. Kristuksen kautta me voimme ja meidän tulee olla onnellisia, ja meidän tulee omaksua itsehillinnän tottumuksia. Jopa ajatuksetkin on saatettava alamaisiksi Jumalan tahdolle ja tunteet järjen ja uskonnon hallintaan. Mielikuvitustamme ei ole annettu meille sitä varten, että sen sallittaisiin riehua hillittömästi ja kulkea omaa tietään ilman mitään pidättymisen ja kurin ponnistusta. Jos ajatukset ovat vääriä, tunteet ovat vääriä; ja ajatukset ja tunteet yhdessä muodostavat moraalisen luonteen. Kun päätämme, ettei meiltä kristittyinä vaadita ajatustemme ja tunteidemme hillitsemistä, joudumme pahojen enkelien vaikutuksen alaisiksi ja kutsumme heidän läsnäolonsa ja valtansa. Jos antaudumme vaikutelmiemme vietäviksi ja sallimme ajatustemme kulkea epäluulon, epäilyksen ja nurinan uomaa, olemme onnettomia, ja elämämme osoittautuu epäonnistumiseksi.” Review and Herald, 21. huhtikuuta 1885.

Thoughts and feelings combined make up moral character. Our character is made up of a lower and a higher nature, the mind is the higher nature, and if the thoughts of the mind are sanctified, our feelings will be sanctified. This is because the mind is the higher controlling nature of the two nature’s which make up our humanity. The “powers,” that were designed as part of our being, are “to a certain extent,” “similar to those which” Christ “possesses,” for we were created in His image, and we “should labor earnestly to develop” those “powers.”

Yhdessä ajatukset ja tunteet muodostavat moraalisen luonteen. Luonteemme koostuu alemmasta ja korkeammasta luonnosta; mieli on korkeampi luonto, ja jos mielen ajatukset pyhitetään, myös tunteemme pyhitetään. Tämä johtuu siitä, että mieli on se korkeampi, hallitseva luonto niistä kahdesta luonnosta, jotka muodostavat ihmisyytemme. Ne ”voimat”, jotka suunniteltiin osaksi olemustamme, ovat ”jossakin määrin” ”samankaltaisia kuin ne, jotka” Kristuksella ”on”, sillä meidät luotiin Hänen kuvakseen, ja meidän ”tulisi vakavasti ponnistella kehittääksemme” noita ”voimia”.

The powers which are part of the higher nature, or the mind of a human being are judgment, memory, conscience and especially the will.

Ihmisen korkeamman luonnon eli mielen voimat ovat arvostelukyky, muisti, omatunto ja ennen kaikkea tahto.

> “Many are inquiring, ‘How am I to make the surrender of myself to God?’ You desire to give yourself to Him, but you are weak in moral power, in slavery to doubt, and controlled by the habits of your life of sin. Your promises and resolutions are like ropes of sand. You cannot control your thoughts, your impulses, your affections. The knowledge of your broken promises and forfeited pledges weakens your confidence in your own sincerity, and causes you to feel that God cannot accept you; but you need not despair. What you need to understand is the true force of the will. This is the governing power in the nature of man, the power of decision, or of choice. Everything depends on the right action of the will. The power of choice God has given to men; it is theirs to exercise. You cannot change your heart, you cannot of yourself give to God its affections; but you can choose to serve Him. You can give Him your will; He will then work in you to will and to do according to His good pleasure. Thus your whole nature will be brought under the control of the Spirit of Christ; your affections will be centered upon Him, your thoughts will be in harmony with Him.

> ”Monet kyselevät: ’Kuinka minun tulee antautua Jumalalle?’ Haluat antaa itsesi Hänelle, mutta olet heikko moraalisessa voimassa, epäilyksen orjuudessa ja syntielämäsi tapojen hallitsema. Lupauksesi ja päätöksesi ovat kuin hiekasta punotut köydet. Et kykene hallitsemaan ajatuksiasi, yllykkeitäsi etkä kiintymyksiäsi. Tieto rikotuista lupauksistasi ja rauenneista sitoumuksistasi heikentää luottamustasi omaan vilpittömyyteesi ja saa sinut tuntemaan, ettei Jumala voi hyväksyä sinua; mutta sinun ei tarvitse vaipua epätoivoon. Sinun tulee ymmärtää tahdon todellinen voima. Se on ihmisen luonnon hallitseva voima, päätöksen eli valinnan voima. Kaikki riippuu tahdon oikeasta toiminnasta. Valinnan voiman Jumala on antanut ihmisille; heidän asiansa on käyttää sitä. Et voi muuttaa sydäntäsi, et voi itsestäsi antaa sen kiintymyksiä Jumalalle; mutta voit valita palvella Häntä. Voit antaa Hänelle tahtosi; silloin Hän vaikuttaa sinussa tahtomisen ja tekemisen hyvän tahtonsa mukaan. Näin koko olemuksesi tulee Kristuksen Hengen hallintaan; kiintymyksesi suuntautuvat Häneen, ajatuksesi ovat sopusoinnussa Hänen kanssaan.

> “Desires for goodness and holiness are right as far as they go; but if you stop here, they will avail nothing. Many will be lost while hoping and desiring to be Christians. They do not come to the point of yielding the will to God. They do not now choose to be Christians.

> “Hyvyyden ja pyhyyden kaipuu on oikea sikäli kuin se ulottuu; mutta jos pysähdytte siihen, siitä ei ole mitään hyötyä. Monet joutuvat kadotukseen, vaikka he toivovat ja haluavat olla kristittyjä. He eivät pääse siihen pisteeseen, että antautuisivat tahdoltaan Jumalalle. He eivät nyt valitse olla kristittyjä.

> “Through the right exercise of the will, an entire change may be made in your life. By yielding up your will to Christ, you ally yourself with the power that is above all principalities and powers. You will have strength from above to hold you steadfast, and thus through constant surrender to God you will be enabled to live the new life, even the life of faith.” Steps to Christ, 47, 48.

> ”Tahdon oikeanlaisen käyttämisen kautta voidaan elämässäsi saada aikaan täydellinen muutos. Luovuttamalla tahtosi Kristukselle liityt siihen voimaan, joka on kaikkien hallitusten ja valtojen yläpuolella. Saat ylhäältä voimaa, joka pitää sinut lujana, ja näin sinut jatkuvan Jumalalle antautumisen kautta tehdään kykeneväksi elämään uutta elämää, uskon elämää.” Steps to Christ, 47, 48.

The power of the will is the “governing power” in the nature of man, and the governor is located in the apartment of the human temple that is allied “with the power that is above all principalities and powers.” The place where the union of Divinity with humanity occurs in the human temple is the citadel of the soul. Every human has a citadel, and it is either occupied by Christ, or the arch enemy of Christ.

Tahdon voima on ihmisen luonnon ”hallitseva voima”, ja hallitsija sijaitsee inhimillisen temppelin siinä osastossa, joka on liitossa ”sen voiman kanssa, joka on kaikkia hallituksia ja valtoja korkeampi”. Se paikka inhimillisessä temppelissä, jossa jumaluuden ja ihmisyyden yhtyminen tapahtuu, on sielun linnoitus. Jokaisella ihmisellä on linnoitus, ja sitä hallitsee joko Kristus tai Kristuksen arkkivihollinen.

> “When Christ takes possession of the citadel of the soul, the human agent becomes one with him. And he who is one with Christ, maintaining his unity, enthroning him in the heart, and obeying his commands, is safe from the snares of the wicked one. United to Christ, he gathers to himself the graces of Christ, and consecrates strength and efficiency and power to the Lord in winning souls to him. By co-operation with the Saviour he becomes the instrument through which God works. Then when Satan comes, and strives to take possession of the soul, he finds that Christ has made him stronger than the strong man armed.” Review and Herald, December 12, 1899.

> ”Kun Kristus ottaa haltuunsa sielun linnoituksen, ihmisestä tulee yksi hänen kanssaan. Ja se, joka on yhtä Kristuksen kanssa, säilyttäen yhteytensä häneen, korottaen hänet valtaistuimelle sydämessään ja totellen hänen käskyjään, on turvassa pahan ansoilta. Yhdistyneenä Kristukseen hän kokoaa itselleen Kristuksen armolahjoja ja pyhittää voimansa ja kykynsä ja väkevyytensä Herralle voittaessaan sieluja hänelle. Yhteistyössä Vapahtajan kanssa hänestä tulee välikappale, jonka kautta Jumala toimii. Silloin, kun Saatana tulee ja pyrkii ottamaan sielun haltuunsa, hän huomaa, että Kristus on tehnyt hänet vahvemmaksi kuin vahva, aseistettu mies.” Review and Herald, 12. joulukuuta 1899.

The citadel of the soul is the heart and mind of the human being. The promise of the new covenant identifies three primary promises for the believer. He is promised to have a land to live in, as the Garden of Eden was for Adam and Eve, which in turn represented the promised land for His covenant with ancient Israel, which in turn represented the spiritual glorious land for spiritual Israel, and which all three provide witness, line upon line, to the promise of the earth made new, for those who overcome as He overcame.

Sielun linnoitus on ihmisen sydän ja mieli. Uuden liiton lupaus osoittaa uskovalle kolme ensisijaista lupausta. Hänelle luvataan maa asuttavakseen, niin kuin Eedenin puutarha oli Aadamille ja Eevalle, mikä puolestaan kuvasi luvattua maata Hänen liitossaan muinaisen Israelin kanssa, mikä puolestaan kuvasi hengellistä, kirkasta maata hengelliselle Israelille, ja nämä kaikki kolme todistavat, rivi riviltä, lupauksesta uudeksi tehdystä maasta niille, jotka voittavat niin kuin Hän voitti.

When Adam and Eve sinned, they were “scattered” out of the Garden of Eden for “seven times”, and it is after seven millennia that the earth is made new, and the garden of Eden is restored. The scattering of ancient Israel for “seven times,” was typified by the scattering of Adam and Eve. The covenant promises a land to dwell in, and it was the promise of Eden restored. The trampling down of the sanctuary and the host represents the progressive escalation of sin within the human family that began with the sin of Adam.

Kun Aadam ja Eeva tekivät syntiä, heidät ”hajotettiin” pois Eedenin puutarhasta ”seitsemäksi ajaksi”, ja vasta seitsemän vuosituhannen jälkeen maa tehdään uudeksi ja Eedenin puutarha palautetaan. Muinaisen Israelin hajottaminen ”seitsemäksi ajaksi” oli Aatamin ja Eevan hajottamisen esikuva. Liitto lupaa maan asuinsijaksi, ja se oli lupaus ennalleen palautetusta Eedenistä. Pyhäkön ja sotajoukon tallaaminen jalkoihin kuvaa synnin asteittaista voimistumista ihmiskunnan keskuudessa, mikä alkoi Aatamin synnistä.

The other two promises of the covenant are that the faithful will receive a new body and a new mind, even the mind of Christ. The body is the flesh, the lower nature, and in relation to Christ it is the church. The mind is the higher nature, it is what Sister White identifies as the “citadel of the soul.” Paul clearly teaches that we receive the mind of Christ at the moment we accept the requirements of the gospel, when we are justified. He also teaches that we do not receive a new and glorified body until the Second Coming.

Liiton kaksi muuta lupausta ovat, että uskolliset saavat uuden ruumiin ja uuden mielen, jopa Kristuksen mielen. Ruumis on liha, alempi luonto, ja suhteessa Kristukseen se on seurakunta. Mieli on ylempi luonto; se on se, minkä sisar White määrittelee ”sielun linnakkeeksi”. Paavali opettaa selvästi, että me saamme Kristuksen mielen sillä hetkellä, kun hyväksymme evankeliumin vaatimukset, kun meidät vanhurskautetaan. Hän opettaa myös, ettemme saa uutta ja kirkastettua ruumista ennen toista tulemusta.

> Behold, I show you a mystery; We shall not all sleep, but we shall all be changed, In a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump: for the trumpet shall sound, and the dead shall be raised incorruptible, and we shall be changed. For this corruptible must put on incorruption, and this mortal must put on immortality. So when this corruptible shall have put on incorruption, and this mortal shall have put on immortality, then shall be brought to pass the saying that is written, Death is swallowed up in victory. O death, where is thy sting? O grave, where is thy victory? The sting of death is sin; and the strength of sin is the law. 1 Corinthians 15:51–56.

> Katso, minä ilmoitan teille salaisuuden: emme kaikki nuku pois, mutta kaikki me muutumme, yhtäkkiä, silmänräpäyksessä, viimeisen pasuunan soidessa; sillä pasuuna soi, ja kuolleet nousevat katoamattomina, ja me muutumme. Sillä tämän katoavaisen tulee pukeutua katoamattomuuteen, ja tämän kuolevaisen tulee pukeutua kuolemattomuuteen. Mutta kun tämä katoavainen on pukeutunut katoamattomuuteen ja tämä kuolevainen on pukeutunut kuolemattomuuteen, silloin käy toteen se sana, joka on kirjoitettu: Kuolema on nielty ja voitto saatu. Kuolema, missä on sinun otasi? Tuonela, missä on sinun voittosi? Kuoleman ota on synti, ja synnin voima on laki. 1 Korinttolaisille 15:51–56.

A doctrine, which John says identifies those who believe such fallacious teachings are antichrist, argues that Christ never accepted a body that was subject to the effects of sin that had began to impact the human family from Adam’s sin onward.

Oppi, jonka Johanneksen mukaan tunnistaa ne, jotka uskovat tällaisia harhaoppeja, antikristukseksi, väittää, ettei Kristus milloinkaan ottanut vastaan ruumista, joka olisi ollut alttiina synnin vaikutuksille, jotka olivat alkaneet kohdata ihmiskuntaa Aadamin synnistä lähtien.

> And every spirit that confesseth not that Jesus Christ is come in the flesh is not of God: and this is that spirit of antichrist, whereof ye have heard that it should come; and even now already is it in the world. 1 John 4:3.

> Ja jokainen henki, joka ei tunnusta, että Jeesus Kristus on tullut lihassa, ei ole Jumalasta; ja tämä on antikristuksen henki, jonka te olette kuulleet olevan tulossa, ja se on jo nyt maailmassa. 1. Joh. 4:3.

The wine of Babylon (antichrist) that teaches the “Immaculate Conception”, claims that Mary was made perfect, as were Adam and Eve before sin, in order that the birth of Jesus would be based upon a conception of divinity (the Holy Spirit), with perfect humanity (Mary.) The false doctrine of the Immaculate Conception is not addressing when Jesus was conceived in Mary’s womb, but how Mary was conceived with the perfection of Adam and Eve. To suggest that the flesh Christ took upon Himself when He came to redeem man was sinless flesh, which did not contain the effects of heredity is a teaching of antichrist.

Babylonin (antikristuksen) viini, joka opettaa ”tahratonta sikiämistä”, väittää, että Maria tehtiin täydelliseksi, niin kuin Aadam ja Eeva olivat ennen syntiä, jotta Jeesuksen syntymä perustuisi jumaluuden (Pyhän Hengen) sikiämiseen yhdessä täydellisen ihmisyyden (Marian) kanssa. Väärä oppi tahrattomasta sikiämisestä ei käsittele sitä, milloin Jeesus sikisi Marian kohdussa, vaan sitä, kuinka Maria sikisi Aadamin ja Eevan täydellisyydessä. Väite, että se liha, jonka Kristus otti päällensä tullessaan lunastamaan ihmisen, oli synnitöntä lihaa, jossa ei ollut perinnöllisyyden vaikutuksia, on antikristuksen oppi.

> For many deceivers are entered into the world, who confess not that Jesus Christ is come in the flesh. This is a deceiver and an antichrist. 2 John 1:7.

> Sillä monta villitsijää on lähtenyt maailmaan, niitä, jotka eivät tunnusta Jeesusta Kristusta lihassa tulleeksi. Tällainen on villitsijä ja antikristus. 2. Joh. 1:7.

When Christ was resurrected inspiration carefully points out that He then had a glorified body. His resurrection represented the resurrection of the righteous at the Second Coming, and it is there that we receive the covenant promise of a new body.

Kun Kristus herätettiin kuolleista, Inspiraatio osoittaa huolellisesti, että Hänellä oli silloin kirkastettu ruumis. Hänen ylösnousemuksensa kuvasi vanhurskaiden ylösnousemusta toisessa tulemuksessa, ja juuri silloin me saamme liiton lupauksen uudesta ruumiista.

> “The time had come for Christ to ascend to His Father’s throne. As a divine conqueror He was about to return with the trophies of victory to the heavenly courts. Before His death He had declared to His Father, ‘I have finished the work which Thou gavest Me to do.’ John 17:4. After His resurrection He tarried on earth for a season, that His disciples might become familiar with Him in His risen and glorified body. Now He was ready for the leave-taking. He had authenticated the fact that He was a living Saviour. His disciples need no longer associate Him with the tomb. They could think of Him as glorified before the heavenly universe.” The Desire of Ages, 829.

> Aika oli tullut, jolloin Kristuksen tuli nousta Isänsä valtaistuimelle. Jumalallisena voittajana Hän oli palaamassa voiton saaliit mukanaan taivaallisiin esipihoihin. Ennen kuolemaansa Hän oli lausunut Isälleen: ”Minä olen kirkastanut sinut maan päällä: minä olen täyttänyt sen työn, jonka sinä annoit minun tehtäväkseni.” Joh. 17:4. Ylösnousemuksensa jälkeen Hän viipyi maan päällä jonkin aikaa, jotta Hänen opetuslapsensa tulisivat tutuiksi Hänen kanssaan Hänen ylösnousseessa ja kirkastetussa ruumiissaan. Nyt Hän oli valmis lähtemään. Hän oli vahvistanut todeksi sen, että Hän oli elävä Vapahtaja. Hänen opetuslastensa ei enää tarvinnut yhdistää Häntä hautaan. He saattoivat ajatella Häntä kirkastettuna taivaallisen maailmankaikkeuden edessä.” Alfa ja omega, 829.

The covenant promise, of a land to dwell in, is fulfilled at the earth made new, when Eden is restored and the “seven times” (seven thousand years), scattering of the humanity of the first Adam is concluded. The covenant promise of a new and glorified body is provided at the Second Coming, in the twinkling of an eye.

Liiton lupaus maasta asuinsijaksi täyttyy uudistetussa maassa, kun Eeden on ennallistettu ja ensimmäisen Aadamin ihmiskunnan ”seitsemän aikaa” (seitsemän tuhatta vuotta) kestänyt hajotus on päättynyt. Liiton lupaus uudesta ja kirkastetusta ruumiista toteutuu toisessa tulemisessa, silmänräpäyksessä.

> “The story of Bethlehem is an exhaustless theme. In it is hidden ‘the depth of the riches both of the wisdom and knowledge of God.’ Romans 11:33. We marvel at the Saviour’s sacrifice in exchanging the throne of heaven for the manger, and the companionship of adoring angels for the beasts of the stall. Human pride and self-sufficiency stand rebuked in His presence. Yet this was but the beginning of His wonderful condescension. It would have been an almost infinite humiliation for the Son of God to take man’s nature, even when Adam stood in his innocence in Eden. But Jesus accepted humanity when the race had been weakened by four thousand years of sin. Like every child of Adam He accepted the results of the working of the great law of heredity. What these results were is shown in the history of His earthly ancestors. He came with such a heredity to share our sorrows and temptations, and to give us the example of a sinless life.” The Desire of Ages, 48.

> ”Betlehemin kertomus on ehtymätön aihe. Siihen on kätkettynä ’Jumalan viisauden ja tiedon rikkauden syvyys’. Room. 11:33. Me ihmettelemme Vapahtajan uhria, kun Hän vaihtoi taivaan valtaistuimen seimeen ja palvovien enkelien yhteyden tallin eläimiin. Ihmisen ylpeys ja omavaraisuus saavat nuhteensa Hänen läsnäolossaan. Kuitenkin tämä oli vasta Hänen ihmeellisen alentumisensa alku. Jumalan Pojalle olisi ollut miltei ääretön nöyryytys ottaa ihmisen luonto ylleen silloinkin, kun Aadam vielä seisoi viattomuudessaan Eedenissä. Mutta Jeesus otti ihmisyyden vastaan silloin, kun sukukunta oli synnin neljäntuhannen vuoden aikana heikentynyt. Kuten jokainen Aadamin lapsi Hän otti vastaan perinnöllisyyden suuren lain vaikutusten seuraukset. Mitkä nämä seuraukset olivat, käy ilmi Hänen maallisten esi-isiensä historiasta. Hän tuli tällaisen perinnön kanssa osalliseksi meidän murheistamme ja kiusauksistamme sekä antaakseen meille esikuvan synnittömästä elämästä.” Aikakausien Toivo, 48.

When a man meets the requirements of the gospel, he then and there receives a new mind, even the mind of Christ, but the body, or as Paul also calls it the flesh, is changed at the Second Coming. The lower nature, which consists of the feelings, is not eliminated at conversion. Those feelings, which are one part of the moral character, remain until the Second Coming. Those feelings represent the emotional system, that are associated with the hormonal system. They represent the senses that are associated with the nervous system. All the elements of man’s lower nature that are considered as feelings, are divided into two basic categories. One type of feeling is the tendencies that we inherited from our ancestors, and the other types of feelings are cultivated tendencies which we developed by our own choices.

Kun ihminen täyttää evankeliumin vaatimukset, hän saa siinä samassa uuden mielen, nimittäin Kristuksen mielen, mutta ruumis, eli se, mitä Paavali myös kutsuu lihaksi, muutetaan toisessa tulemuksessa. Alempaa luontoa, joka muodostuu tunteista, ei poisteta kääntymyksessä. Nämä tunteet, jotka ovat yksi osa moraalista luonnetta, pysyvät toiseen tulemukseen saakka. Nämä tunteet edustavat emotionaalista järjestelmää, joka liittyy hormonaaliseen järjestelmään. Ne edustavat aisteja, jotka liittyvät hermostoon. Kaikki ihmisen alemman luonnon osatekijät, joita pidetään tunteina, jakautuvat kahteen perusluokkaan. Toinen tunteiden laji on esi-isiltämme perittyjä taipumuksia, ja toiset tunteiden lajit ovat omien valintojemme kautta kehittämiämme viljeltyjä taipumuksia.

Some inherited tendencies are simply part of the human design, and some types of inherited tendencies are to do evil. The cultivated types of feelings are what we establish by our own choices, and the inherited tendencies are transmitted by “the great law of heredity.”

Jotkin perityt taipumukset ovat yksinkertaisesti osa ihmisluontoa, ja jotkin perittyjen taipumusten lajit suuntautuvat pahaan. Kehittyneet tunteiden muodot ovat sitä, minkä me itse valinnoillamme muodostamme, ja perityt taipumukset siirtyvät edelleen ”perinnöllisyyden suuren lain” välityksellä.

Jesus “accepted humanity when the race had been weakened by four thousand years of sin. Like every child of Adam He accepted the results of the working of the great law of heredity. What these results were is shown in the history of His earthly ancestors. He came with such a heredity to share our sorrows and temptations, and to give us the example of a sinless life.” With the results of four thousand years of the working of the great law of heredity, Jesus always kept those tendencies in subjection by the exercise of His will, and He never once participated in cultivating any sinful feelings.

Jeesus ”otti ihmisyyden vastaan silloin, kun sukua oli heikentänyt neljätuhatta vuotta syntiä. Kuten jokainen Aadamin lapsi Hän otti vastaan suuren perinnöllisyyden lain vaikutuksen seuraukset. Mitkä nämä seuraukset olivat, käy ilmi Hänen maallisten esi-isiensä historiasta. Tällaisen perinnön kanssa Hän tuli osalliseksi murheistamme ja kiusauksistamme sekä antaakseen meille esimerkin synnittömästä elämästä.” Neljätuhatta vuotta vaikuttaneen suuren perinnöllisyyden lain seuraamuksista huolimatta Jeesus piti aina nämä taipumukset tahdonvoimansa avulla alamaisina, eikä Hän kertaakaan osallistunut minkään syntisen tunteen vaalimiseen.

Had Jesus accepted a human body, as represented by Adam and Eve before they sinned, without the accepting the results of the weakening of humanity that had occurred over four thousand years of degradation, then He would not have provided an Example, of how every child of God can overcome.

Jos Jeesus olisi ottanut vastaan ihmisruumiin sellaisena kuin Aadam ja Eeva sitä edustivat ennen syntiinlankeemustaan, ottamatta vastaan niitä ihmiskunnan heikentymisen seurauksia, jotka olivat aiheutuneet yli neljän tuhannen vuoden turmeluksesta, Hän ei olisi antanut esimerkkiä siitä, kuinka jokainen Jumalan lapsi voi voittaa.

We will continue this study in the next article.

Jatkamme tätä tutkimusta seuraavassa artikkelissa.

> “Many look on this conflict between Christ and Satan as having no special bearing on their own life; and for them it has little interest. But within the domain of every human heart this controversy is repeated. Never does one leave the ranks of evil for the service of God without encountering the assaults of Satan. The enticements which Christ resisted were those that we find it so difficult to withstand. They were urged upon Him in as much greater degree as His character is superior to ours. With the terrible weight of the sins of the world upon Him, Christ withstood the test upon appetite, upon the love of the world, and upon that love of display which leads to presumption. These were the temptations that overcame Adam and Eve, and that so readily overcome us.

> Monet pitävät tätä Kristuksen ja Saatanan välistä taistelua sellaisena, ettei sillä ole mitään erityistä merkitystä heidän oman elämänsä kannalta; ja heille se herättää vain vähän mielenkiintoa. Mutta jokaisen ihmissydämen alueella tämä kiista toistuu. Kukaan ei koskaan jätä pahuuden rivejä ryhtyäkseen palvelemaan Jumalaa kohtaamatta Saatanan hyökkäyksiä. Ne houkutukset, joita Kristus vastusti, ovat juuri niitä, joita meidän on niin vaikea kestää. Ne kohdistettiin Häneen sitäkin paljon suuremmassa määrin, mitä ylevämpi Hänen luonteensa on meidän luonteeseemme verrattuna. Maailman syntien kauhistuttavan painon levätessä Hänen yllään Kristus kesti koetuksen ruokahalun, maailmanrakkauden ja sen korskeudenhalun suhteen, joka johtaa uhkarohkeuteen. Nämä olivat ne kiusaukset, jotka voittivat Aadamin ja Eevan ja jotka niin helposti voittavat meidät.

> “Satan had pointed to Adam’s sin as proof that God’s law was unjust, and could not be obeyed. In our humanity, Christ was to redeem Adam’s failure. But when Adam was assailed by the tempter, none of the effects of sin were upon him. He stood in the strength of perfect manhood, possessing the full vigor of mind and body. He was surrounded with the glories of Eden, and was in daily communion with heavenly beings. It was not thus with Jesus when He entered the wilderness to cope with Satan. For four thousand years the race had been decreasing in physical strength, in mental power, and in moral worth; and Christ took upon Him the infirmities of degenerate humanity. Only thus could He rescue man from the lowest depths of his degradation.

> ”Saatana oli viitannut Aadamin syntiin todisteena siitä, että Jumalan laki oli epäoikeudenmukainen eikä sitä voitu noudattaa. Kristuksen tuli meidän ihmisyydessämme lunastaa Aadamin epäonnistuminen. Mutta kun kiusaaja kävi Aadamin kimppuun, hänessä ei ollut mitään synnin vaikutuksia. Hän seisoi täydellisen miehuuden voimassa, omistaen mielen ja ruumiin täyden elinvoiman. Eedenin kirkkaus ympäröi häntä, ja hän eli päivittäisessä yhteydessä taivaallisten olentojen kanssa. Toisin ei ollut Jeesuksen laita, kun Hän astui erämaahan kamppaillakseen Saatanaa vastaan. Neljätuhatta vuotta ihmissuku oli ollut vähenevässä määrin ruumiillisessa voimassa, henkisessä kyvyssä ja moraalisessa arvossa; ja Kristus otti päälleen rappeutuneen ihmisyyden heikkoudet. Vain näin Hän saattoi pelastaa ihmisen hänen alennuksensa syvimmistä syvyyksistä.

> “Many claim that it was impossible for Christ to be overcome by temptation. Then He could not have been placed in Adam’s position; He could not have gained the victory that Adam failed to gain. If we have in any sense a more trying conflict than had Christ, then He would not be able to succor us. But our Saviour took humanity, with all its liabilities. He took the nature of man, with the possibility of yielding to temptation. We have nothing to bear which He has not endured.

> ”Monet väittävät, että Kristuksen oli mahdotonta joutua kiusauksen voittamaksi. Silloin Häntä ei olisi voitu asettaa Aadamin asemaan; Hän ei olisi voinut saavuttaa sitä voittoa, jota Aadam ei onnistunut saavuttamaan. Jos meillä missään suhteessa olisi ankarampi taistelu kuin Kristuksella oli, silloin Hän ei kykenisi auttamaan meitä. Mutta Vapahtajamme otti ihmisyyden kaikkine siihen liittyvine alttiuksineen. Hän otti ihmisluonnon ja siihen sisältyvän mahdollisuuden antaa periksi kiusaukselle. Meillä ei ole mitään kannettavana, mitä Hän ei olisi kestänyt.”

> “With Christ, as with the holy pair in Eden, appetite was the ground of the first great temptation. Just where the ruin began, the work of our redemption must begin. As by the indulgence of appetite Adam fell, so by the denial of appetite Christ must overcome. ‘And when He had fasted forty days and forty nights, He was afterward an hungered. And when the tempter came to Him, he said, If Thou be the Son of God, command that these stones be made bread. But He answered and said, It is written, Man shall not live by bread alone, but by every word that proceedeth out of the mouth of God.’

> Kristuksen kohdalla, samoin kuin pyhän parin kohdalla Eedenissä, ruokahalu oli ensimmäisen suuren kiusauksen perusta. Juuri siitä, mistä turmio alkoi, täytyy meidän lunastuksemme työn alkaa. Niin kuin Aadam lankesi ruokahalun tyydyttämisen kautta, samoin Kristuksen tuli voittaa kieltämällä ruokahalu. ”Ja paastottuaan neljäkymmentä päivää ja neljäkymmentä yötä Hän lopulta tuli nälkäiseksi. Ja kiusaajan tullessa Hänen luokseen tämä sanoi: Jos Sinä olet Jumalan Poika, käske, että nämä kivet muuttuvat leiviksi. Mutta Hän vastasi ja sanoi: Kirjoitettu on: ’Ei ihminen elä ainoastaan leivästä, vaan jokaisesta sanasta, joka lähtee Jumalan suusta.’”

> “From the time of Adam to that of Christ, self-indulgence had increased the power of the appetites and passions, until they had almost unlimited control. Thus men had become debased and diseased, and of themselves it was impossible for them to overcome. In man’s behalf, Christ conquered by enduring the severest test. For our sake He exercised a self-control stronger than hunger or death. And in this first victory were involved other issues that enter into all our conflicts with the powers of darkness.” The Desire of Ages, 117.

> “Aadamista Kristuksen aikaan asti itsensä hemmottelu oli lisännyt ruokahalujen ja himojen valtaa, kunnes niillä oli miltei rajoittamaton hallinta. Näin ihmiset olivat alentuneet ja sairastuneet, ja itsestään heidän oli mahdotonta voittaa. Ihmisen puolesta Kristus voitti kestämällä ankarimman koetuksen. Meidän tähtemme Hän harjoitti itsehillintää, joka oli nälkää tai kuolemaa voimakkaampi. Ja tähän ensimmäiseen voittoon sisältyivät muut kysymykset, jotka liittyvät kaikkiin meidän taisteluihimme pimeyden valtoja vastaan.” Alfa ja omega, s. 117.

Back to Articles