Article

# The Book of Daniel - Number Thirty-Five

Danielin kirja - kolmekymmentäviisi

Unveiling the Prophetic Framework: William Miller’s Insight and the Three Desolating Powers Leading to Armageddon

Profeetallisen viitekehyksen paljastaminen: William Millerin oivallus ja kolme hävittävää valtaa, jotka johtavat Harmagedoniin

Author

Jeff Pippenger

Published

December 30, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

At the “time of the end,” in 1798, the book of Daniel, and more specifically the vision represented by the Ulai River was unsealed. The vision announced the starting of the investigative judgment on October 22, 1844. The verse that became the foundation for that truth is Daniel chapter eight, and verse fourteen. William Miller, the messenger chosen to recognize the unsealing of the message, never fully understood all the truths associated with the vision, but he did fulfill the work which was given to him.

”Lopun aikana”, vuonna 1798, Danielin kirja, ja tarkemmin sanottuna Ulaijoen esittämä näky, avattiin sineteistään. Näky ilmoitti tutkivan tuomion alkamisesta 22. lokakuuta 1844. Jakeesta, josta tuli tuon totuuden perustus, on Danielin kirjan kahdeksas luku, jae neljätoista. William Miller, sanansaattaja, joka valittiin havaitsemaan sanoman sinettien avaaminen, ei koskaan täysin ymmärtänyt kaikkia näkyyn liittyviä totuuksia, mutta hän täytti sen työn, joka hänelle oli annettu.

As Miller began his study of the prophetic word, he came to understand certain rules of prophetic interpretation that were identified and established within the Bible. Those rules became encoded and identified as William Miller’s Rules of Interpretation. Those rules are endorsed by inspiration and identified as the rules that will be used by those who announce the starting of the executive judgment at the Sunday law. Miller testified that he began his study of the Bible at the beginning of the Bible and only proceeded onward as he understood what he was then considering. From this approach it is easy to see why the first time-prophecy Miller recognized, that had bearing upon the message he was to identify as being fulfilled in 1844, was the “seven times” of Leviticus twenty-six.

Kun Miller aloitti profeetallisen sanan tutkimisen, hän tuli ymmärtämään tietyt profeetallisen tulkinnan säännöt, jotka oli yksilöity ja vahvistettu Raamatussa. Nämä säännöt vakiintuivat ja tulivat tunnetuiksi William Millerin tulkintasääntöinä. Nämä säännöt ovat inspiraation vahvistamia, ja ne on osoitettu niiksi säännöiksi, joita käyttävät ne, jotka ilmoittavat toimeenpanevan tuomion alkamisesta sunnuntailaissa. Miller todisti aloittaneensa Raamatun tutkimisensa Raamatun alusta ja edenneensä siitä eteenpäin vain siinä määrin kuin hän ymmärsi, mitä kulloinkin tarkasteli. Tämän lähestymistavan perusteella on helppo nähdä, miksi ensimmäinen Millerin tunnistama aikaprofetia, jolla oli yhteys siihen sanomaan, jonka hän oli tunnistava täyttyneeksi vuonna 1844, oli 3. Mooseksen kirjan kahdenkymmenennen kuudennen luvun ”seitsemän aikaa”.

Inspiration informs us that the angel Gabriel, along with other holy angels, directed the mind of Miller, just as Gabriel had directed the minds of Daniel, John the revelator and all the prophets of the Bible, for Gabriel had been given the job that Satan forfeited. Gabriel’s job was represented in Satan’s first name, Lucifer, which means light bearer. Gabriel brought the prophetic light to Miller, and in obedience to the light he presented the message that announced the opening of the investigative judgment on October 22, 1844.

Inspiraatio ilmoittaa meille, että enkeli Gabriel yhdessä muiden pyhien enkelien kanssa ohjasi Millerin mieltä, aivan kuten Gabriel oli ohjannut Danielin, Ilmestyskirjan kirjoittajan Johanneksen ja kaikkien Raamatun profeettojen mieltä, sillä Gabrielille oli annettu se tehtävä, jonka Saatana menetti. Gabrielin tehtävä ilmeni Saatanan ensimmäisessä nimessä, Lucifer, joka merkitsee valontuojaa. Gabriel toi profeetallisen valon Millerille, ja valolle kuuliaisena tämä esitti sanoman, joka ilmoitti tutkivan tuomion alkamisesta 22. lokakuuta 1844.

Hindsight allows those who wish to understand the work of William Miller, to recognize that he was given certain insights to the prophetic word that became keys for his work of assembling the message of the approaching judgment. One of those keys was his recognition that a day represented a year in prophetic application. Another was a prophetic structure which he employed to place and align the lines of prophecy he discovered. That structure was based upon the two satanic powers that brought desolation to God’s people and God’s sanctuary. All of Miller’s discoveries were placed upon the prophetic structure that represented the history of paganism followed by papalism that consecutively trampled down both God’s sanctuary and God’s people from the time of ancient Israel, until the Second coming of Christ.

Jälkikäteen tarkasteltuna ne, jotka haluavat ymmärtää William Millerin työtä, voivat havaita, että hänelle annettiin tiettyjä oivalluksia profeetallisesta sanasta, ja niistä tuli avaimia hänen työlleen lähestyvän tuomion sanoman kokoamisessa. Yksi näistä avaimista oli hänen käsityksensä, että päivä edusti vuotta profeetallisessa sovellutuksessa. Toinen oli profeetallinen rakenne, jota hän käytti sijoittaakseen ja sovittaakseen yhteen löytämänsä profetian linjat. Tämä rakenne perustui niihin kahteen saatanalliseen valtaan, jotka toivat hävityksen Jumalan kansalle ja Jumalan pyhäkölle. Kaikki Millerin löydöt sijoitettiin sille profeetalliselle rakenteelle, joka esitti pakanuuden historiaa, jota seurasi paavillisuus, ja jotka vuorollaan tallasivat maahan sekä Jumalan pyhäkön että Jumalan kansan muinaisen Israelin ajasta Kristuksen toiseen tulemiseen saakka.

That prophetic structure allowed him to accurately identify every truth needed to establish October 22, 1844, as the opening of the judgment. But that truth was limited, for he could not see the third persecuting power that followed paganism and papalism in prophetic history. It was not necessary for him to see that truth, for his work was to announce October 22, 1844, and the light of the third persecuting power would be unsealed after that date.

Tuo profeetallinen rakenne antoi hänelle mahdollisuuden tunnistaa täsmällisesti jokaisen totuuden, jota tarvittiin 22. lokakuuta 1844 vahvistamiseksi tuomion alkamisajankohdaksi. Mutta tuo totuus oli rajallinen, sillä hän ei voinut nähdä sitä kolmatta vainoavaa valtaa, joka profeetallisessa historiassa seurasi pakanuutta ja paavillisuutta. Hänen ei ollut välttämätöntä nähdä tuota totuutta, sillä hänen tehtävänsä oli julistaa 22. lokakuuta 1844, ja kolmannen vainoavan vallan valo oli määrä avata tuon päivän jälkeen.

In connection with aligning his prophetic understandings upon a structure of the two desolating powers of pagan Rome, followed by papal Rome, was his understanding that the word translated as “the daily,” in the book of Daniel, was a symbol of paganism, and or, pagan Rome. The word “tamid” translated as “the daily” is employed by Daniel five times. It is always used in conjunction with a symbol that Miller correctly understood to represent the papacy. The symbol of the papacy that always occurs in connection with “the daily,” is represented with two symbols. Either way, the two symbols of the papal power, both identify the papacy, yet none-the-less, when Daniel employed the word “tamid” that is translated as “the daily,” it was always used with and before the symbol of the papacy. Miller’s understanding that “the daily,” in the book of Daniel, became the foundation of the structure he saw that was based upon the two desolating powers of paganism followed by papalism. Miller’s identification of “the daily,” as paganism in the book of Daniel was destined to become a giant controversy within Adventism, beginning in Adventism’s second generation, which began in 1888.

Yhteydessä siihen, että hän jäsensi profeetalliset käsityksensä kahden hävitystä aiheuttavan vallan rakenteen varaan — ensin pakanallisen Rooman ja sen jälkeen paavillisen Rooman — hän käsitti myös, että Danielin kirjassa sana, joka on käännetty ilmauksella ”jokapäiväinen”, oli pakanuuden ja/tai pakanallisen Rooman vertauskuva. Daniel käyttää sanaa ”tamid”, joka on käännetty ilmauksella ”jokapäiväinen”, viisi kertaa. Sitä käytetään aina yhdessä sellaisen vertauskuvan kanssa, jonka Miller ymmärsi aivan oikein edustavan paaviutta. Se paaviuden vertauskuva, joka aina esiintyy yhteydessä ”jokapäiväiseen”, esitetään kahdella vertauskuvalla. Miten tahansa asia ilmaistaan, paavillisen vallan nämä kaksi vertauskuvaa osoittavat kumpikin paaviuteen, mutta siitä huolimatta, kun Daniel käytti sanaa ”tamid”, joka on käännetty ilmauksella ”jokapäiväinen”, sitä käytettiin aina yhdessä paaviuden vertauskuvan kanssa ja sitä ennen. Millerin käsitys siitä, että Danielin kirjassa ”jokapäiväinen” tarkoitti pakanuutta, muodostui sen rakenteen perustukseksi, jonka hän näki rakentuvan kahden hävitystä aiheuttavan vallan varaan: pakanuuden, jota seurasi paavius. Millerin samastaminen Danielin kirjassa esiintyvän ”jokapäiväisen” pakanuuteen oli määrätty muodostumaan suureksi kiistaksi adventismin piirissä adventismin toisen sukupolven aikana, joka alkoi vuonna 1888.

The first prophetic truth Miller discovered that was a component of the understanding of October 22, 1844, was the “seven times,” of Leviticus twenty-six, and it was the first of Miller’s established truths that was rejected in 1863. That rejection began the first generation of Adventism, when they began wandering through the wilderness of Laodicea. The second generation began at the Minneapolis General Conference in 1888, and in the aftermath of the rebellion that occurred there, the satanic work of rejecting Miller’s identification of “the daily” as paganism began in 1901. The correct understanding of “the daily,” was not fully set aside until after the death of the prophetess, who had identified that the view being promoted in opposition to Miller’s correct view of “the daily,” had been delivered by “angels that were expelled from heaven.” The full rejection took place in the third generation around 1931. The third generation had begun with the publication of the book by W. W. Prescott, titled, The Doctrine of Christ, just after the 1919 Bible Conference. In 1919, the third generation began and continued until the publication of the book, Questions on Doctrine in 1957.

Ensimmäinen profeetallinen totuus, jonka Miller löysi ja joka oli osa 22. lokakuuta 1844 koskevaa ymmärrystä, oli 3. Mooseksen kirjan kahdessakymmenennessä kuudennessa luvussa oleva ”seitsemän aikaa”, ja se oli ensimmäinen Millerin vahvistetuista totuuksista, joka hylättiin vuonna 1863. Tuo hylkääminen aloitti adventismin ensimmäisen sukupolven, kun he alkoivat vaeltaa Laodikean erämaassa. Toinen sukupolvi alkoi Minneapolisin yleiskokouksessa vuonna 1888, ja siellä tapahtuneen kapinan jälkimainingeissa saatanallinen työ, jossa hylättiin Millerin tunnistus ”jokapäiväisestä” pakanuutena, alkoi vuonna 1901. ”Jokapäiväisen” oikeaa ymmärrystä ei täysin syrjäytetty ennen profeetattaren kuoleman jälkeen, sillä hän oli todennut, että se näkemys, jota edistettiin vastoin Millerin oikeaa näkemystä ”jokapäiväisestä”, oli tullut ”enkeleiltä, jotka karkotettiin taivaasta”. Täysi hylkääminen tapahtui kolmannessa sukupolvessa noin vuonna 1931. Kolmas sukupolvi oli alkanut W. W. Prescottin kirjan The Doctrine of Christ julkaisemisella heti vuoden 1919 raamatunkonferenssin jälkeen. Vuonna 1919 kolmas sukupolvi alkoi ja jatkui kirjan Questions on Doctrine julkaisemiseen vuonna 1957.

After Miller’s work was established and made plain upon Habakkuk’s two tables (the 1843 and 1850 pioneer charts), the Lord then began to open up the truth that there was another, a third, desolating power that would follow paganism and papalism that would also persecute God’s people.

Kun Millerin työ oli vahvistettu ja tehty selväksi Habakukin kahdella taululla (vuosien 1843 ja 1850 tienraivaajataulut), Herra alkoi sitten avata totuutta siitä, että oli vielä toinen, kolmas, hävittävä valta, joka pakanuuden ja paaviuden jälkeen seuraisi ja joka niin ikään vainoaisi Jumalan kansaa.

> “Through paganism, and then through the Papacy, Satan exerted his power for many centuries in an effort to blot from the earth God’s faithful witnesses. Pagans and papists were actuated by the same dragon spirit. They differed only in that the Papacy, making a pretense of serving God, was the more dangerous and cruel foe. Through the agency of Romanism, Satan took the world captive. The professed church of God was swept into the ranks of this delusion, and for more than a thousand years the people of God suffered under the dragon’s ire. And when the Papacy, robbed of its strength, was forced to desist from persecution, John beheld a new power coming up to echo the dragon’s voice, and carry forward the same cruel and blasphemous work. This power, the last that is to wage war against the church and the law of God, was symbolized by a beast with lamblike horns. The beasts preceding it had risen from the sea, but this came up out of the earth, representing the peaceful rise of the nation which is symbolized. The ‘two horns like a lamb’ well represent the character of the United States Government, as expressed in its two fundamental principles, Republicanism and Protestantism. These principles are the secret of our power and prosperity as a nation. Those who first found an asylum on the shores of America rejoiced that they had reached a country free from the arrogant claims of popery and the tyranny of kingly rule. They determined to establish a government upon the broad foundation of civil and religious liberty.” Signs of the Times, November 1, 1899.

> ”Pakanallisuuden kautta ja sitten paaviuden kautta Saatana käytti valtaansa monien vuosisatojen ajan pyrkien pyyhkimään maan päältä Jumalan uskolliset todistajat. Pakanoita ja paavilaisia elähdytti sama lohikäärmeen henki. Ne erosivat toisistaan vain siinä, että paavius, teeskennellen palvelevansa Jumalaa, oli vaarallisempi ja julmempi vihollinen. Roomalaiskatolisuuden välityksellä Saatana otti maailman vangikseen. Jumalan nimikirkko temmattiin mukaan tämän eksytyksen riveihin, ja yli tuhannen vuoden ajan Jumalan kansa kärsi lohikäärmeen vihan alla. Ja kun paavius, voimastaan riistettynä, pakotettiin luopumaan vainosta, Johannes näki uuden vallan nousevan toistamaan lohikäärmeen äänen ja jatkamaan samaa julmaa ja jumalanpilkkaavaa työtä. Tätä valtaa, viimeistä, jonka on määrä käydä sotaa seurakuntaa ja Jumalan lakia vastaan, kuvattiin pedolla, jolla oli karitsan kaltaiset sarvet. Sitä edeltäneet pedot olivat nousseet merestä, mutta tämä nousi maasta, mikä kuvaa sen kansakunnan rauhanomaista nousua, jota se symboloi. ”Kaksi sarvea niin kuin karitsalla” kuvaavat osuvasti Yhdysvaltain hallituksen luonnetta sellaisena kuin se ilmenee sen kahdessa perusperiaatteessa, tasavaltalaisuudessa ja protestanttisuudessa. Nämä periaatteet ovat kansallisen voimamme ja menestyksemme salaisuus. Ne, jotka ensimmäisinä löysivät turvapaikan Amerikan rannoilta, iloitsivat siitä, että olivat saapuneet maahan, joka oli vapaa paavillisuuden ylimielisistä vaatimuksista ja kuninkaallisen vallan tyranniasta. He päättivät perustaa hallituksen kansalais- ja uskonnonvapauden laajalle perustalle.” Signs of the Times, 1. marraskuuta 1899.

Miller could not see the third persecuting power, and for this reason his structure was incomplete, though perfectly suited to fulfill his work. Sister White identifies that Miller was God’s chosen messenger, that he had been typified by Elijah and John the Baptist in his work, and by Elisha in his calling to his work, and by Moses in his death. Few in sacred history have inspired commentary that identifies that the angels are waiting by the grave to resurrect them, but this is the commentary of Miller. The fact that his work was limited by the history in which he was raised up is not a derogatory statement of Miller, simply a necessity to recognize, if his work is going to be considered in the true light of God’s prophetic Word.

Miller ei kyennyt näkemään kolmatta vainoavaa valtaa, ja tästä syystä hänen rakennelmansa oli epätäydellinen, vaikka se soveltui täydellisesti hänen työnsä täyttämiseen. Sisaret White osoittaa, että Miller oli Jumalan valittu sanansaattaja, että häntä oli hänen työssään esikuvannut Elia ja Johannes Kastaja, hänen kutsumisessaan työhönsä Elisa ja hänen kuolemassaan Mooses. Harvoja pyhässä historiassa on koskenut sellainen selitys, joka osoittaa enkelien odottavan heidän hautansa äärellä herättääkseen heidät kuolleista, mutta tällainen selitys annetaan Milleristä. Se tosiasia, että hänen työnsä oli rajoitettu sen historian vuoksi, jossa hänet nostettiin esiin, ei ole Milleriä halventava toteamus, vaan yksinkertaisesti välttämättömyys tunnustaa tämä, jos hänen työtään aiotaan tarkastella Jumalan profeetallisen sanan todellisessa valossa.

Miller was given specific, angelic, direction that allowed him to construct a prophetic framework that was based upon the two desolating powers of paganism followed by papalism. For this reason, prophecies that identified history beyond the desolation accomplished by those two powers were misunderstood by Miller. Yet none of those misunderstandings made their way onto the two sacred tables of Habakkuk, where the foundations that were erected through the work of Miller were graphically represented. This is why inspiration could record of the 1843 chart that it was directed by the hand of the Lord.

Millerille annettiin täsmällinen, enkelillinen johdatus, joka mahdollisti sen, että hän saattoi rakentaa profeetallisen viitekehyksen, joka perustui pakanuuden ja sitä seuraavan paavinvallan kahteen hävittävään valtaan. Tästä syystä Miller ymmärsi väärin ne profetiat, jotka osoittivat historiaa näiden kahden vallan toteuttaman hävityksen tuolle puolen. Kuitenkaan yksikään näistä väärinymmärryksistä ei päätynyt Habakukin kahdelle pyhälle taululle, joilla Millerin työn kautta pystytetyt perustukset esitettiin kuvallisesti. Tämän vuoksi innoitus saattoi todeta vuoden 1843 kartasta, että se oli Herran käden ohjaama.

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.

> Herra näytti minulle, että vuoden 1843 kartta oli hänen kätensä ohjaama eikä mitään sen osaa tullut muuttaa; että luvut olivat sellaiset kuin hän tahtoi niiden olevan. Että hänen kätensä oli joidenkin lukujen kohdalla peittänyt erheen ja kätkenyt sen, niin ettei kukaan voinut sitä nähdä, ennen kuin hänen kätensä poistettiin.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> ”Sitten näin ”jokapäiväiseen” nähden, että sana ”uhri” oli lisätty inhimillisen viisauden toimesta eikä kuulu tekstiin; ja että Herra antoi siitä oikean käsityksen niille, jotka julistivat tuomion hetken huutoa. Kun vallitsi yksimielisyys ennen vuotta 1844, lähes kaikki olivat yksimielisiä ”jokapäiväisen” oikeasta käsityksestä; mutta vuoden 1844 jälkeen, sekasorrossa, on omaksuttu muita näkemyksiä, ja seurauksena on ollut pimeys ja hämmennys.” Review and Herald, 1. marraskuuta 1850.

The truths assembled by Miller at the direction of angels was directed by the Lord, and within the endorsement of the 1843 chart, inspiration included that Miller’s understanding that “the daily” represented paganism was correct. Five times the Hebrew word “tamid” translated as “the daily,” occurs in the book of Daniel, and it always represents the relationship between the two desolating powers of paganism followed by papalism.

Millerin enkelten johdolla kokoamat totuudet olivat Herran ohjauksessa, ja vuoden 1843 kartan hyväksynnän yhteydessä inspiraatio sisällytti sen, että Millerin käsitys, jonka mukaan ”jokapäiväinen” edusti pakanuutta, oli oikea. Heprean sana ”tamid”, joka on käännetty ilmauksella ”jokapäiväinen”, esiintyy viisi kertaa Danielin kirjassa, ja se kuvaa aina kahden hävittävän vallan välistä suhdetta: ensin pakanuuden ja sitten paaviuden.

Miller’s understanding of “the daily,” as a symbol of paganism, was absolutely essential in the prophetic framework he employed, for the sequential relationship of paganism followed by papalism became his point of reference in aligning all the prophecies he was led to understand.

Millerin käsitys ”jokapäiväisestä” pakanuuden vertauskuvana oli ehdottoman olennainen siinä profeetallisessa viitekehyksessä, jota hän käytti, sillä pakanuuden ja sitä seuraavan paaviuden peräkkäinen suhde tuli hänen viitekohdakseen, kun hän sovitti yhteen kaikki ne profetiat, jotka hänet johdatettiin ymmärtämään.

At “the time of the end,” in 1798, the book of Daniel was unsealed, and the primary passage that was what Sister White identified as the “central pillar” and “foundation” of the advent movement, was Daniel chapter eight, and verse fourteen.

“Lopun aikana”, vuonna 1798, Danielin kirja avattiin, ja keskeinen kohta, jonka sisar White osoitti adventtiliikkeen ”keskuspilariksi” ja ”perustukseksi”, oli Danielin kirjan kahdeksas luku ja neljästoista jae.

> “The scripture which above all others had been both the foundation and central pillar of the Advent faith was the declaration, ‘Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed.’ [Daniel 8:14.]” The Great Controversy, 409.

> ”Se raamatunkohta, joka enemmän kuin mikään muu oli ollut adventtiuskon sekä perustus että keskinen pylväs, oli julistus: ’Kaksituhatta kolmesataa iltaa ja aamua; sitten pyhäkkö asetetaan jälleen oikeuteensa.’ [Daniel 8:14.]” Suuri taistelu, 409.

Verse fourteen is the answer to verse thirteen, and the answer is meaningless without the context of the question.

Jae neljätoista on vastaus jakeeseen kolmatoista, eikä vastaus merkitse mitään ilman kysymyksen asiayhteyttä.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Sitten minä kuulin yhden pyhän puhuvan, ja toinen pyhä sanoi sille tietylle pyhälle, joka puhui: Kuinka kauan kestää näky jokapäiväisestä uhrista ja hävityksen rikkomuksesta, joka antaa sekä pyhäkön että sotajoukon tallattaviksi? Ja hän sanoi minulle: Kaksituhatta kolmesataa päivää; sitten pyhäkkö puhdistetaan. Daniel 8:13, 14.

These two verses are the symbol of the increase of knowledge that was produced when the book of Daniel was unsealed at “the time of the end,” in 1798. Verse thirteen, identifies the two desolating powers that Miller formed his prophetic model upon. Miller identified “the daily,” in verse thirteen as paganism, and the “transgression of desolation” as papalism. It is important to recognize that the prophetic model the angels led Miller to recognize, is identified in the two verses that represent the increase of knowledge that arrived in history in 1798. Yet Miller was not given to see the next power to come upon the prophetic stage and persecute God’s people.

Nämä kaksi jaetta ovat sen tiedon lisääntymisen vertauskuva, joka syntyi, kun Danielin kirja avattiin sineteistään ”lopun aikana”, vuonna 1798. Jae kolmetoista osoittaa ne kaksi hävittävää valtaa, joiden varaan Miller rakensi profeetallisen mallinsa. Miller tunnisti jakeen kolmetoista ”jokapäiväisen” pakanuudeksi ja ”hävityksen rikkomuksen” paaviudeksi. On tärkeää ymmärtää, että profeetallinen malli, jonka enkelit johdattivat Millerin havaitsemaan, on ilmaistu niissä kahdessa jakeessa, jotka kuvaavat sitä tiedon lisääntymistä, joka tuli historiaan vuonna 1798. Millerille ei kuitenkaan annettu nähtäväksi seuraavaa valtaa, joka oli astuva profeetalliselle näyttämölle ja vainoava Jumalan kansaa.

> “I saw that the two-horned beast had a dragon’s mouth, and that his power was in his head, and that the decree would go out of his mouth. Then I saw the Mother of Harlots; that the mother was not the daughters, but separate and distinct from them. She has had her day, and it is past, and her daughters, the Protestant sects, were the next to come on the stage and act out the same mind that the mother had when she persecuted the saints. I saw that as the mother has been declining in power, the daughters had been growing, and soon they will exercise the power once exercised by the mother.” Spalding and Magan, 1.

> ”Näin, että kaksisarvisella pedolla oli lohikäärmeen suu ja että sen voima oli sen päässä, ja että asetus lähtisi ulos sen suusta. Sitten näin porttojen äidin; että äiti ei ollut tyttäret, vaan heistä erillinen ja heistä selvästi erottuva. Sillä on ollut päivänsä, ja se on mennyt ohi, ja sen tyttäret, protestanttiset lahkot, olivat seuraavina tulevat näyttämölle ja ilmaisevat samaa mieltä, joka äidillä oli, kun se vainosi pyhiä. Näin, että samalla kun äidin valta on ollut vähenemässä, tyttäret ovat olleet kasvamassa, ja pian ne käyttävät sitä valtaa, jota äiti kerran käytti.” Spalding and Magan, 1.

Miller’s inability to see the third power forced him to make conclusions that were simply wrong. Miller identified the sea beast of Revelation thirteen as pagan Rome and the earth beast as papal Rome. His application of Revelation chapter seventeen, was also flawed by his inability to see prophetic history that extended beyond the second desolating power of papalism. For this reason, when Miller identified the Roman power in Daniel’s prophecy, he treated them as one power that came in two phases. That was and is an accurate application, but it prevented him from understanding the kingdoms of Bible prophecy as anything that reached beyond a fourth kingdom represented by Rome. He saw and identified that the fourth kingdom of Rome had two phases, represented as pagan Rome and papal Rome, but could not see that papal Rome was also the fifth kingdom which was to be followed by a sixth kingdom.

Millerin kyvyttömyys nähdä kolmatta valtaa pakotti hänet tekemään johtopäätöksiä, jotka olivat yksinkertaisesti vääriä. Miller samasti Ilmestyskirjan kolmattatoista lukua koskevan meripedon pakanalliseen Roomaan ja maapetoon paavilliseen Roomaan. Myös hänen Ilmestyskirjan seitsemättätoista lukua koskeva sovelluksensa oli virheellinen, koska hän ei kyennyt näkemään sellaista profeetallista historiaa, joka ulottui paavillisuuden toisena hävittävänä valtana pidetyn vallan tuolle puolen. Tästä syystä, kun Miller tunnisti Danielin profetiassa Rooman vallan, hän käsitteli niitä yhtenä valtana, joka ilmeni kahdessa vaiheessa. Se oli ja on oikea sovellus, mutta se esti häntä ymmärtämästä Raamatun profetian valtakuntia minään sellaisena, mikä ulottuisi Rooman edustaman neljännen valtakunnan tuolle puolen. Hän näki ja tunnisti, että Rooman neljännellä valtakunnalla oli kaksi vaihetta, joita edustivat pakanallinen Rooma ja paavillinen Rooma, mutta hän ei voinut nähdä, että paavillinen Rooma oli myös viides valtakunta, jota oli seuraava kuudes valtakunta.

In Daniel chapter two, the Millerites brought the elements of the fifth kingdom of Bible prophecy together with the fourth kingdom. At the basic level their application was correct, but incomplete, for the first reference of the kingdoms of Bible prophecy must agree with the last reference of the kingdoms of Bible prophecy, because Jesus, as the Alpha and Omega always illustrates the end with the beginning. Unable to see a distinction of two sequential kingdoms made it impossible for Miller to recognize that Revelation chapter twelve, is identifying paganism (the dragon), and the sea beast of Revelation chapter thirteen, as papalism (the beast) and the earth beast of Revelation chapter thirteen as apostate Protestantism (the false prophet).

Danielin toisessa luvussa milleriläiset yhdistivät raamatullisen profetian viidennen valtakunnan ainekset neljänteen valtakuntaan. Perustasolla heidän sovelluksensa oli oikea, mutta epätäydellinen, sillä raamatullisen profetian valtakuntien ensimmäisen viittauksen tulee olla sopusoinnussa raamatullisen profetian valtakuntien viimeisen viittauksen kanssa, koska Jeesus, Alfa ja Omega, havainnollistaa aina lopun alun avulla. Kykenemättömyys nähdä ero kahden peräkkäisen valtakunnan välillä teki Millerille mahdottomaksi tunnistaa, että Ilmestyskirjan kahdestoista luku osoittaa pakanuuden (lohikäärmeen), Ilmestyskirjan kolmattatoista lukua oleva meripeto paaviuden (pedon) ja Ilmestyskirjan kolmattatoista luvun maapeto luopuneen protestantismin (väärän profeetan).

Miller was unable to see the dragon, the beast and the false prophet as three consecutive kingdoms in chapters twelve and thirteen of Revelation, and was thus forced by his prophetic logic to assume the two chapters were not a consecutive illustration of the three powers that lead the world to Armageddon. The light Miller was given was the perfect light for his generation, and his generation was tested by that light.

Miller ei kyennyt näkemään Ilmestyskirjan luvuissa kaksitoista ja kolmetoista lohikäärmettä, petoa ja väärää profeettaa kolmena peräkkäisenä valtakuntana, ja näin ollen hänen oli profeetallisen logiikkansa pakottamana oletettava, etteivät nämä kaksi lukua esitä peräkkäisenä kuvauksena niitä kolmea valtaa, jotka johtavat maailman Harmagedoniin. Se valo, joka Millerille annettiin, oli täydellinen valo hänen sukupolvelleen, ja hänen sukupolvensa koeteltiin tuolla valolla.

The light of the three desolating powers (the dragon, the beast and the false prophet), was given to Future for America at the “time of the end,” in 1989. The passage of Daniel which was unsealed with the collapse of the Soviet Union in fulfillment of Daniel chapter eleven, and verse forty was the light of the third angel, whereas Miller had been given the light of the first angel. The last six verses of Daniel eleven, were seen to be the foundation and central pillar of the movement of Future for America, and verse forty, of Daniel chapter eleven summarizes that light, just as verses thirteen and fourteen, of Daniel chapter eight summarized the light that was unsealed in the Millerite movement.

Kolmen autioittavan vallan (lohikäärmeen, pedon ja väärän profeetan) valo annettiin Future for America -liikkeelle ”lopun aikana” vuonna 1989. Se Danielin kohta, joka avattiin sinetistä Neuvostoliiton romahduksen myötä Danielin kirjan yhdennentoista luvun neljännenkymmenennen jakeen täyttymyksenä, oli kolmannen enkelin valo, kun taas Millerille oli annettu ensimmäisen enkelin valo. Danielin yhdentoista luvun kuuden viimeisen jakeen nähtiin olevan Future for America -liikkeen perustuksena ja keskeisenä pilarina, ja Danielin kirjan yhdennentoista luvun neljäskymmenes jae tiivistää tämän valon, samoin kuin Danielin kirjan kahdeksannen luvun jakeet kolmetoista ja neljätoista tiivistivät sen valon, joka avattiin sinetistä milleriläisessä liikkeessä.

> And at the time of the end shall the king of the south push at him: and the king of the north shall come against him like a whirlwind, with chariots, and with horsemen, and with many ships; and he shall enter into the countries, and shall overflow and pass over. Daniel 11:40.

> Ja lopun aikana etelän kuningas käy häntä vastaan; mutta pohjoisen kuningas hyökkää hänen kimppuunsa kuin pyörremyrsky, vaunuin ja ratsumiehin ja monin laivoin; ja hän tunkeutuu maihin, tulvii niiden yli ja kulkee niiden poikki. Daniel 11:40.

The verse identifies a war that began at the “time of the end” in 1798, between the king of the south and the king of the north. The king of the south represented atheistic France, that delivered the deadly wound to the papacy in that very year. The papacy is there represented as the king of the north. France, prophetically in 1798, was one tenth of the ten kingdoms of Daniel chapter seven. Those ten kingdoms represent pagan Rome, and pagan Rome represents the dragon. The papacy (the king of the north) represents the beast. The verse identifies the king of the north (the papacy), who had been given its deadly wound at the opening of the verse, would ultimately retaliate against the king of the south (the king of atheism). When the papacy did retaliate, the king of atheism had moved from the nation of France, to the confederacy of the Soviet Union. France was one nation, yet when the papacy retaliated against the king of the south in the verse, the king of the south was identified as “countries,” as was the former Soviet Union.

Jakeessa yksilöidään sota, joka alkoi ”lopun aikana” vuonna 1798, etelän kuninkaan ja pohjoisen kuninkaan välillä. Etelän kuningas edusti ateistista Ranskaa, joka antoi paaviudelle kuolinhaavan juuri sinä vuonna. Paavius esitetään siinä pohjoisen kuninkaana. Ranska oli profeetallisesti vuonna 1798 yksi kymmenesosa Danielin seitsemännen luvun kymmenestä valtakunnasta. Nuo kymmenen valtakuntaa edustavat pakanallista Roomaa, ja pakanallinen Rooma edustaa lohikäärmettä. Paavius (pohjoisen kuningas) edustaa petoa. Jakeessa yksilöidään, että pohjoisen kuningas (paavius), joka oli saanut kuolinhaavansa jakeen alussa, kostaisi lopulta etelän kuninkaalle (ateismin kuninkaalle). Kun paavius sitten kostoksi iski, ateismin kuningas oli siirtynyt Ranskan kansakunnasta Neuvostoliiton liittoumaan. Ranska oli yksi kansakunta, mutta kun paavius jakeessa teki vastaiskun etelän kuningasta vastaan, etelän kuningas yksilöitiin ”maiksi”, kuten oli myös entinen Neuvostoliitto.

When the king of the north (the papacy) did retaliate it brought with it “chariots,” “horsemen” and “many ships.” Chariots and horsemen are symbols of military strength, and ships are symbols of economic strength. The power that formed an unholy alliance with the papacy for the purpose of bringing down the Soviet Union was the United States, and the two strengths of the United States in Revelation chapter thirteen, is identified as its ability to force the world to receive the mark of papal authority by the force of arms and economics. Men will be forbidden to buy or sell without the mark, and then further, without the mark, men will be put to death.

Kun pohjoisen kuningas (paavius) ryhtyi vastaiskuun, se toi mukanaan ”sotavaunuja”, ”ratsumiehiä” ja ”monta laivaa”. Sotavaunut ja ratsumiehet ovat sotilaallisen voiman vertauskuvia, ja laivat ovat taloudellisen voiman vertauskuvia. Se valta, joka muodosti epäpyhän liiton paaviuden kanssa Neuvostoliiton kukistamiseksi, oli Yhdysvallat, ja Yhdysvaltojen kaksi vahvuutta Ilmestyskirjan luvussa kolmetoista tunnistetaan sen kykynä pakottaa maailma vastaanottamaan paavillisen vallan merkki asevoiman ja taloudellisten keinojen avulla. Ihmisiä kielletään ostamasta tai myymästä ilman merkkiä, ja lisäksi, ilman merkkiä, ihmiset surmataan.

Verse forty directly identifies the dragon (the king of the south), the beast (the papacy) and the false prophet (the United States). The foundational verse for “the time of the end” in 1989, identifies the three desolating powers that lead the world to Armageddon, just as the foundational verses of the Millerite movement identified the two desolating powers of paganism followed by papalism.

Neljäskymmenes jae yksilöi suoraan lohikäärmeen (etelän kuninkaan), pedon (paaviuden) ja väärän profeetan (Yhdysvallat). Perusjae ilmaukselle ”lopun aika” vuonna 1989 yksilöi ne kolme hävittävää valtaa, jotka johtavat maailman Harmagedoniin, aivan kuten milleriläisen liikkeen perusjakeet yksilöivät pakanuuden kahta hävittävää valtaa, jota seurasi paavius.

The verse begins with a battle between the king of the south and the king of the north. In the beginning of the verse (1798), the king of the south prevails, but in the verse, the king of the north retaliates and prevails over the king of the south. The beginning of the verse marks the battle between the king of the north and the king of the south, and in the ending of the message contained in the verse the same battle between the northern and southern kings is illustrated, but with the opposite results. The beginning marked the “time of the end” in 1798, and the ending battle marks the “time of the end” in 1989. The verse contains within its written testimony the signature Alpha and Omega, the beginning and the ending.

Jae alkaa taistelulla etelän kuninkaan ja pohjoisen kuninkaan välillä. Jakeen alussa (1798) etelän kuningas voittaa, mutta jakeessa pohjoisen kuningas iskee takaisin ja voittaa etelän kuninkaan. Jakeen alku merkitsee pohjoisen kuninkaan ja etelän kuninkaan välistä taistelua, ja jakeen sisältämän sanoman loppuosassa kuvataan sama taistelu pohjoisen ja etelän kuninkaiden välillä, mutta päinvastaisin tuloksin. Alku merkitsi ”lopun aikaa” vuonna 1798, ja lopputaistelu merkitsee ”lopun aikaa” vuonna 1989. Jae sisältää kirjoitetussa todistuksessaan tunnusmerkin Alfa ja Omega, alun ja lopun.

The actual history of the verse continues on past the collapse of the Soviet Union in 1989, through to the Sunday law of verse forty-one. At the Sunday law the three-fold union of modern Babylon is brought about by a series of rapid events. Verse forty therefore begins when the deadly wound is delivered in 1798, and the whore of Tyre is forgotten. The history represented by the verse completely ends at the Sunday law of verse forty-one, where the deadly wound is healed and the whore of Tyre is remembered. The signature of the beginning and ending is written not only upon the text found in the verse, but also the complete history represented by the verse. The verse identifies the prophetic framework that is based not upon simply paganism (the dragon) and papalism (the beast), but it identifies the structure of the three desolating powers that lead the world to Armageddon.

Jakeen varsinainen historia jatkuu Neuvostoliiton romahduksen vuonna 1989 jälkeen aina neljännenkymmenennenensimmäisen jakeen sunnuntailakiin saakka. Sunnuntailain yhteydessä nykyajan Babylonin kolmiosainen liitto saatetaan voimaan nopeasti seuraavien tapahtumien sarjan kautta. Neljäskymmenes jae alkaa siis siitä, kun kuolettava haava annetaan vuonna 1798 ja Tyyron portto unohdetaan. Jakeen kuvaama historia päättyy kokonaan neljännenkymmenennenensimmäisen jakeen sunnuntailakiin, jossa kuolettava haava paranee ja Tyyron portto muistetaan. Alun ja lopun tunnusmerkki on kirjoitettu paitsi jakeesta löytyvään tekstiin myös koko siihen historiaan, jota jae edustaa. Jae yksilöi profeetallisen viitekehyksen, joka ei perustu ainoastaan pakanallisuuteen (lohikäärme) ja paavillisuuteen (peto), vaan se osoittaa kolmen hävittävän vallan rakenteen, jotka johtavat maailman Harmagedoniin.

Miller’s prophetic framework announced the arrival of God’s investigative judgment, and the prophetic framework of Future for America announces the arrival of God’s executive judgment. At the “time of the end” in 1989, a three-step testing and purification process began when the last six verses of Daniel eleven were unsealed at the collapse of the Soviet Union. The distinction of Miller only seeing paganism and papalism, and not seeing apostate Protestantism, must be understood to rightly understand the vision of the Ulai River that was unsealed in 1798.

Millerin profeetallinen viitekehys julisti Jumalan tutkivan tuomion saapumista, ja Future for American profeetallinen viitekehys julistaa Jumalan toimeenpanevan tuomion saapumista. ”Lopun aikana” vuonna 1989 alkoi kolmivaiheinen koettelemisen ja puhdistamisen prosessi, kun Danielin kirjan yhdennentoista luvun kuusi viimeistä jaetta avattiin Neuvostoliiton romahtaessa. Millerin erityispiirre, että hän näki ainoastaan pakanuuden ja paaviuden eikä nähnyt luopunutta protestantismia, on ymmärrettävä, jotta oikein ymmärrettäisiin Ulai-joen näyn merkitys, joka avattiin vuonna 1798.

We will continue that consideration in the next article.

Jatkamme tämän tarkastelua seuraavassa artikkelissa.

> “We have no time to lose. Troublous times are before us. The world is stirred with the spirit of war. Soon the scenes of trouble spoken of in the prophecies will take place. The prophecy in the eleventh of Daniel has nearly reached its complete fulfillment. Much of the history that has taken place in fulfillment of this prophecy will be repeated.

> "Meillä ei ole aikaa hukattavana. Vaikeat ajat ovat edessämme. Sotahenki kuohuttaa maailmaa. Pian toteutuvat ne ahdistuksen tapahtumat, joista profetioissa on puhuttu. Danielin kirjan yhdettätoista lukua koskeva profetia on lähes saavuttanut täydellisen täyttymyksensä. Suuri osa siitä historiasta, joka on toteutunut tämän profetian täyttymyksenä, tulee toistumaan."

> “In the thirtieth verse a power is spoken of that ‘verses 30 through thirty-six quoted.’

> "Kolmannessakymmenennessä jakeessa puhutaan vallasta, joka ’jakeet 30–36 lainattu’."

> “Scenes similar to those described in these words will take place.” Manuscript Releases, number 13, 394.

> ”Näiden sanojen kuvaamien kaltaisia tapahtumia tulee toteutumaan.” Manuscript Releases, nide 13, s. 394.

Back to Articles