Article

# The Book of Daniel - Number Thirty-Six

Danielin kirja - numero kolmekymmentäkuusi

Nebuchadnezzar’s Prophetic Symbolism: Unveiling the Millerite Movement’s Historic Waymarks and the Sealed Vision of the Ulai River

Nebukadnessarin profeetallinen symboliikka: Milleriittiliikkeen historiallisten tienviittojen ja Ulaijoen sinetöidyn näyn paljastaminen

Author

Jeff Pippenger

Published

December 31, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Daniel chapter one represents the history of the first and second angels from August 11, 1840, until October 22, 1844. Daniel chapter four also addresses the history of the first and second angels from 723 BC, until October 22, 1844. Of course, this is impossible to see without the latter rain methodology of “line upon line.”

Danielin ensimmäinen luku kuvaa ensimmäisen ja toisen enkelin historiaa 11. elokuuta 1840 alkaen aina 22. lokakuuta 1844 saakka. Danielin neljäs luku käsittelee samoin ensimmäisen ja toisen enkelin historiaa vuodesta 723 eKr. aina 22. lokakuuta 1844 saakka. Tietenkin tätä on mahdotonta nähdä ilman myöhäissateen metodologiaa, ”rivi rivin päälle”.

Nebuchadnezzar, in chapter four, is a very complex prophetic symbol. It is important to remind ourselves of what he represents as we begin to consider the unsealing of the Ulai River vision in the history of William Miller. Nebuchadnezzar’s second dream, not unlike William Miller’s second dream, represented the “seven times,” of Leviticus twenty-six, which is the prophetic thread that weaves the entire book of Daniel together. When Daniel interpreted Nebuchadnezzar’s dream of chapter four, he warned him of a coming judgment, and in so doing typified the first angel’s message that arrived into history at the “time of the end” in 1798.

Nebukadnessar on neljännessä luvussa hyvin monitahoinen profeetallinen vertauskuva. On tärkeää palauttaa mieleemme, mitä hän edustaa, kun alamme tarkastella Ulaijoen näyn sinettien avaamista William Millerin historiassa. Nebukadnessarin toinen uni, ei toisin kuin William Millerin toinen uni, kuvasi 3. Mooseksen kirjan kahdenkymmenennennen kuudennen luvun ”seitsemää aikaa”, joka on se profeetallinen lanka, joka kutoo koko Danielin kirjan yhteen. Kun Daniel selitti Nebukadnessarille neljännen luvun unen, hän varoitti tätä tulevasta tuomiosta ja siten esikuvasi ensimmäisen enkelin sanomaa, joka tuli historiaan ”lopun aikana” vuonna 1798.

When the judgment that Nebuchadnezzar was warned was to come arrived, the arrival typified October 22, 1844, when the investigative judgment began. In chapter four, both the warning message provided by Daniel, and the arrival of the judgment connected with the warning message were represented by the word “hour”. The “hour” of Nebuchadnezzar’s judgment represented the “hour” of God’s judgment in the first angel’s message. It also typified the “hour” of the Sunday law, when God’s executive judgment begins. The portion of Daniel chapter four that represents the arrival of the first angel’s message in 1798, and the arrival of the third angel on October 22, 1844, which is symbolized by the word “hour,” is then repeated and enlarged upon. The technique of repeat and enlarge is a prophetic technique that occurs repeatedly in prophecy, but especially in the book of Daniel.

Kun koitti se tuomio, jonka tulemisesta Nebukadnessaria oli varoitettu, sen saapuminen esikuvasi 22. lokakuuta 1844, jolloin tutkiva tuomio alkoi. Neljännessä luvussa sekä Danielin antama varoitussanoma että varoitussanomaan liittyvän tuomion saapuminen ilmaistiin sanalla ”hetki”. Nebukadnessarin tuomion ”hetki” edusti Jumalan tuomion ”hetkeä” ensimmäisen enkelin sanomassa. Se esikuvasi myös sunnuntailain ”hetkeä”, jolloin Jumalan toimeenpaneva tuomio alkaa. Sen jälkeen toistetaan ja laajennetaan sitä Danielin neljännen luvun osaa, joka esittää ensimmäisen enkelin sanoman saapumisen vuonna 1798 ja kolmannen enkelin saapumisen 22. lokakuuta 1844, jota symboloi sana ”hetki”. Toiston ja laajentamisen menetelmä on profeetallinen menetelmä, joka esiintyy toistuvasti profetiassa, mutta erityisesti Danielin kirjassa.

Once Nebuchadnezzar arrived at the “hour” of judgment, the “seven times,” that was his judgment, began, and as the king of the north, he then represented the judgment brought upon the northern kingdom of Israel in 723 BC. He was given the heart of a beast, and a beast is a kingdom in Bible prophecy, and from 723 BC, through to 1798, he represented the two forms of paganism that are so often the subject of the book of Daniel.

Kun Nebukadnessar saapui tuomion ”hetkeen”, ”seitsemään aikaan”, alkoi hänen tuomionsa, ja pohjoisen kuninkaana hän edusti silloin tuomiota, joka kohtasi Israelin pohjoista valtakuntaa vuonna 723 eKr. Hänelle annettiin pedon sydän, ja peto on Raamatun profetiassa valtakunta, ja vuodesta 723 eKr. aina vuoteen 1798 saakka hän edusti niitä kahta pakanuuden muotoa, jotka niin usein ovat Danielin kirjan aiheena.

For twelve hundred and sixty days, representing twelve hundred and sixty years, he represented the pagan desolating power, and then for another twelve hundred and sixty days, symbolizing twelve hundred and sixty years, he represented the papal desolating power. The heart of both desolating powers was the same, for papalism is simply paganism wearing the profession of Christianity.

Tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen päivän ajan, jotka edustivat tuhatta kahtasataa kuuttakymmentä vuotta, hän edusti pakanallista hävittävää valtaa, ja sitten vielä toiset tuhat kaksisataa kuusikymmentä päivää, jotka vertauskuvallisesti tarkoittivat tuhatta kahtasataa kuuttakymmentä vuotta, hän edusti paavillista hävittävää valtaa. Molempien hävittävien valtojen sydän oli sama, sillä paavillisuus on yksinkertaisesti pakanallisuutta, joka verhoutuu kristillisyyden tunnustukseen.

At the “end of the days,” which is a symbol identified in Daniel chapter twelve, that represents the “time of the end” in 1798, his kingdom was restored unto him. The testimony of Daniel four, and the Spirit of Prophecy, identifies that when his kingdom was restored at the “end of the days,” he was a converted man. He then becomes a prophetic symbol of four significant truths. He becomes the prophetic link between the dragon power of paganism, which he represented in the first half of his “seven times,” and of the beast power, which he represented in the last half of his “seven times.” As a symbol of those two powers, standing as a restored kingdom in 1798, he then represents the third desolating power (the false prophet), which was to reign for seventy symbolic years, while the whore of Tyre was forgotten. As the king of Babylon, Nebuchadnezzar represents the prophetic link between the three powers that would become modern Babylon in the last days, which then leads the world to Armageddon.

”Päivien lopulla”, joka on Danielin kahdennessatoista luvussa tunnistettu vertauskuva ja joka edustaa ”lopun aikaa” vuonna 1798, hänen valtakuntansa palautettiin hänelle. Danielin neljännen luvun todistus sekä Profetian Henki osoittavat, että kun hänen valtakuntansa palautettiin hänelle ”päivien lopulla”, hän oli kääntynyt mies. Tämän jälkeen hänestä tulee neljän merkittävän totuuden profeetallinen vertauskuva. Hänestä tulee profeetallinen yhdistävä lenkki pakanuuden lohikäärmevallan, jota hän edusti ”seitsemän aikansa” ensimmäisellä puoliskolla, ja pedon vallan, jota hän edusti ”seitsemän aikansa” viimeisellä puoliskolla, välillä. Näiden kahden vallan vertauskuvana, palautettuna valtakuntana vuonna 1798, hän edustaa sitten kolmatta hävittävää valtaa (väärää profeettaa), jonka oli määrä hallita seitsemänkymmentä vertauskuvallista vuotta, samalla kun Tyyron portto oli unohdettuna. Babylonin kuninkaana Nebukadnessar edustaa profeetallista yhdistävää lenkkiä niiden kolmen vallan välillä, joista oli tuleva viimeisinä päivinä nykyajan Babylon, joka sitten johtaa maailman Harmagedoniin.

He also represented the birth of the United States as the earth beast, which began in 1798 as a lamb, symbolized by his converted experience. He would simultaneously represent the two horns on the earth beast, which as Republicanism and Protestantism representing the strength of the United States, which was what allowed it to become the most favored nation in the world. Yet at the end of the seventy symbolic years those two horns would then be represented as apostate Republicanism and apostate Protestantism, with both horns divided into two classes. Republicanism’s horn would consist of the Democratic party that openly disregarded the sacred principles of the Constitution, and the Republican party that professed to be the defenders and champions of the Constitution, but in actuality denying the sacred principles of the Constitution, while choosing traditions and customs to supersede the principles within that sacred document.

Hän edusti myös Yhdysvaltojen syntyä maapetona, joka alkoi vuonna 1798 karitsana, hänen kääntymiskokemuksensa symboloimana. Samanaikaisesti hän edusti maapedon kahta sarvea, jotka tasavaltalaisuutena ja protestanttisuutena kuvasivat Yhdysvaltojen voimaa, ja juuri tämä mahdollisti sen, että siitä tuli maailman suosituin kansakunta. Kuitenkin noiden seitsemänkymmenen vertauskuvallisen vuoden päättyessä nuo kaksi sarvea edustaisivat silloin luopioksi tullutta tasavaltalaisuutta ja luopioksi tullutta protestanttisuutta, ja kumpikin sarvi jakautuisi kahteen ryhmään. Tasavaltalaisuuden sarvi koostuisi demokraattisesta puolueesta, joka avoimesti piittasi pyhistä perustuslain periaatteista, sekä republikaanisesta puolueesta, joka tunnustautui perustuslain puolustajaksi ja mestariksi, mutta todellisuudessa kielsi perustuslain pyhät periaatteet valiten perinteet ja tavat syrjäyttämään tuon pyhän asiakirjan periaatteet.

The two parties were typified by the Sadducees and Pharisees in the time of Christ. The spirit of the Sadducees and Pharisees would also be manifested in the horn of apostate Protestantism, with one class upholding Sunday worship and the other Sabbath worship. Nebuchadnezzar’s converted condition at the “end of the days,” in 1798, fitly represents the United States, and both horns of the earth beast. All three symbols—the earth beast and its two horns, were destined to change from a lamb unto a dragon.

Nämä kaksi ryhmää saivat esikuvansa Kristuksen aikana saddukeuksissa ja fariseuksissa. Saddukeusten ja fariseusten henki ilmenisi myös luopioprotestantismin sarvessa siten, että toinen ryhmä pitäisi voimassa sunnuntainpalvonnan ja toinen sapatinpalvonnan. Nebukadnessarin kääntynyt tila ”päivien lopussa”, vuonna 1798, kuvaa osuvasti Yhdysvaltoja ja maapetoon molempia sarvia. Kaikkien kolmen vertauskuvan — maapedon ja sen kahden sarven — oli määrä muuttua karitsasta lohikäärmeeksi.

Nebuchadnezzar, at the end of his “seven times,” represented the link which identified his literal kingdom of Babylon as the symbol of modern Babylon in the last days, which is made up of the dragon, the beast and the false prophet. He also represented the three prophetic entities represented by the earth beast with two horns, that changes from a lamb unto a dragon during the seventy symbolic years that the whore of Tyre is forgotten. It is profound that his literal kingdom is the very kingdom that typifies the kingdom that reigns for seventy symbolic years.

Nebukadnessar ”seitsemän aikansa” päättyessä edusti sitä yhdistävää lenkkiä, joka osoitti hänen kirjaimellisen Babylonin valtakuntansa olevan viimeisten päivien nykyisen Babylonin vertauskuva; tämän muodostavat lohikäärme, peto ja väärä profeetta. Hän edusti myös niitä kolmea profeetallista toimijaa, joita kuvaa kaksisarvinen maasta nouseva peto ja joka muuttuu karitsasta lohikäärmeeksi niiden seitsemänkymmenen vertauskuvallisen vuoden aikana, joina Tyyron portto on unohdettuna. On syvällistä, että hänen kirjaimellinen valtakuntansa on juuri se valtakunta, joka on esikuvana sille valtakunnalle, joka hallitsee seitsemänkymmentä vertauskuvallista vuotta.

Nebuchadnezzar’s symbolism of chapter four, is to be laid over the top of chapter one. When that application is made, it brings together the waymarks of Millerite history, and confirms several truths of the Ulai River vision that were unsealed at that time. The foundation and central pillar of the Millerite movement was the question and answer of Daniel chapter eight, and verses thirteen and fourteen. The question was, “How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot?”

Nebukadnessarin neljännen luvun symboliikka on asetettava ensimmäisen luvun päälle. Kun tämä sovellus tehdään, se kokoaa yhteen milleriläisen historian tienviitat ja vahvistaa useita totuuksia Ulai-joen näystä, jotka tuolloin avattiin sineteistään. Milleriläisen liikkeen perustus ja keskuspylväs oli Danielin kahdeksannen luvun sekä jakeiden kolmetoista ja neljätoista kysymys ja vastaus. Kysymys kuului: ”Kuinka kauan kestää näky jokapäiväisestä uhrista ja hävityksen rikkomuksesta, niin että sekä pyhäkkö että sotajoukko annetaan tallattaviksi?”

Of the hundreds, if not thousands of added words in the Bible, it is only the added word “sacrifice” that inspiration identifies as not belonging to the text. When the word is properly removed it clearly identifies that “the daily and the transgression” are two distinct desolating powers. Sister White specifically identifies the word “sacrifice” was added by human wisdom and does not apply to the text, and in the same passage she also identifies that the Millerites were correct in identifying “the daily” as paganism. The grammatical terms within the question of verse thirteen, were carefully identified by Christ through the writings of Sister White, and when governed by the texts and the added inspired instructions, the question is, “How long shall be the vision concerning the two desolating powers of paganism and papalism, that were to trample down both the sanctuary and God’s people?”

Raamattuun lisätyistä sadoista, ellei tuhansista, sanoista juuri lisätty sana ”uhri” on ainoa, jonka inspiraatio osoittaa kuulumattomaksi tekstiin. Kun tämä sana asianmukaisesti poistetaan, käy selvästi ilmi, että ”jokapäiväinen ja rikkomus” ovat kaksi erillistä hävittävää valtaa. Sister White osoittaa nimenomaisesti, että sana ”uhri” on lisätty inhimillisen viisauden toimesta eikä kuulu tekstiin, ja samassa kohdassa hän myös osoittaa, että milleriitit olivat oikeassa tunnistaessaan ”jokapäiväisen” pakanuudeksi. Kolmannentoista jakeen kysymyksen kieliopilliset ilmaukset Kristus yksilöi huolellisesti Sister Whiten kirjoitusten kautta, ja kun niitä ohjaavat tekstit sekä lisätyt inspiroidut ohjeet, kysymys kuuluu: ”Kuinka kauan kestää näky koskien kahta hävittävää valtaa, pakanuutta ja paavikuntaa, joiden oli määrä tallata jalkoihinsa sekä pyhäkkö että Jumalan kansa?”

Therefore, when Nebuchadnezzar is located at the “time of the end,” in 1798, he is representing a converted man and therefore represents the “wise” that would understand the central pillar and foundation of Adventism. His conversion identifies the “wise” that understand the “increase of knowledge” which was unsealed at that time, but his own prophetic symbolism directly illustrates the history that is the subject of the question of, “how long would be the vision of the desolating power of paganism and papalism which would trample down God’s people (the host), and God’s sanctuary?” As a symbol of a “wise virgin” who understands the “increase of knowledge,” he represents William Miller, for Miller is the symbol of those who were “wise” in the history that began at the “time of the end,” in 1798.

Sen tähden, kun Nebukadnessar sijoittuu ”lopun aikaan”, vuoteen 1798, hän edustaa kääntynyttä miestä ja siten ”viisaita”, jotka ymmärtäisivät adventismin keskeisen pylvään ja perustuksen. Hänen kääntymyksensä yksilöi ne ”viisaat”, jotka ymmärtävät tuolloin sinetöimättömäksi tehdyn ”tiedon lisääntymisen”, mutta hänen oma profeetallinen symboliikkansa havainnollistaa suoraan sitä historiaa, joka on sen kysymyksen kohteena: ”kuinka kauan kestäisi näky hävitystä tuottavasta pakanuuden ja paavillisuuden vallasta, joka polkisi maahan Jumalan kansan (joukon) ja Jumalan pyhäkön?” ”Viisaan neitsyen” vertauskuvana, joka ymmärtää ”tiedon lisääntymisen”, hän edustaa William Milleriä, sillä Miller on niiden vertauskuva, jotka olivat ”viisaita” siinä historiassa, joka alkoi ”lopun aikana”, vuonna 1798.

Nebuchadnezzar is a symbol of the waymark of the “time of the end,” and when laid over chapter one, he also represents the arrival of the first angel at that time, because in chapter four, the “hour” in which Daniel provides Nebuchadnezzar with the warning message, marks when the first angel arrived, and that was 1798. The “hour” when Nebuchadnezzar’s judgment arrived, represented the “hour” of the beginning of God’s investigative judgment on October 22, 1844. The waymarks produced by the symbolism of Nebuchadnezzar in chapter four, are 723 BC, 538, 1798 (the time of the end) and October 22, 1844.

Nebukadnessar on ”lopun ajan” tienviitan vertauskuva, ja kun tämä asetetaan ensimmäisen luvun päälle, hän edustaa myös ensimmäisen enkelin saapumista tuona aikana, sillä neljännessä luvussa se ”hetki”, jolloin Daniel antaa Nebukadnessarille varoitussanoman, merkitsee sitä ajankohtaa, jolloin ensimmäinen enkeli saapui, ja se oli vuonna 1798. Se ”hetki”, jolloin Nebukadnessarin tuomio tuli, kuvasi sitä ”hetkeä”, jolloin Jumalan tutkivan tuomion alku koitti 22. lokakuuta 1844. Neljännen luvun Nebukadnessarin vertauskuvallisuuden tuottamat tienviitat ovat 723 eKr., 538, 1798 (lopun aika) ja 22. lokakuuta 1844.

The waymarks of Millerite history in Daniel chapter one, begin with Jehoiakim, who is a symbol of the empowerment of the first message which had arrived at the “time of the end,” in 1798. The empowerment of the first message, represented by Jehoiakim, marks August 11, 1840. The conquering of Jehoiakim begins the seventy years of Babylon’s reign, that ends with the decree of Cyrus. Chapter one of Daniel identifies a three-step testing process, represented as a dietary test, followed by a visual test that concludes with a litmus test. Those three tests represent August 11, 1840, when the mighty angel that was no less a personage than Jesus Christ, came down out of heaven with a little book that God’s people were then to “eat”, just as Daniel and the three worthies chose to eat the diet of pulse, rather than the diet of Babylon.

Danielin ensimmäisen luvun Miller-liikkeen historian tienviitat alkavat Joojakimista, joka on sen ensimmäisen sanoman voimaannuttamisen vertauskuva, joka oli saapunut ”lopun aikana” vuonna 1798. Ensimmäisen sanoman voimaannuttaminen, jota Joojakim edustaa, merkitsee 11. elokuuta 1840. Joojakimin valloittaminen aloittaa Babylonin hallitusvallan seitsemänkymmentä vuotta, joka päättyy Kyyroksen asetukseen. Danielin ensimmäinen luku osoittaa kolmivaiheisen koetteluprosessin, jota kuvataan ruokavaliokoetuksena ja jota seuraa näkökoetus, joka päättyy lakmuskokeeseen. Nämä kolme koetusta edustavat 11. elokuuta 1840, jolloin väkevä enkeli, joka ei ollut kukaan vähäisempi persoona kuin Jeesus Kristus, laskeutui taivaasta pieni kirja mukanaan, jota Jumalan kansan tuli tuolloin ”syödä”, aivan kuten Daniel ja kolme urhoa valitsivat syödä kasvisruokaa Babylonin ruokavalion sijasta.

The second test of that process represented the manifestation of the Protestant churches’ rejection of Miller’s message (the first angel’s message), when a distinction could then be seen between the Millerite movement, and the Protestant churches that then began their prophetic role as apostate Protestantism. The distinction between those two classes was as marked as was Daniel and the three worthies’ flesh appearing fairer and fatter for eating the heavenly food, instead of the Babylonian diet. That distinction was marked at the end of the biblical year of 1843 (April 19, 1844), when the tarrying time of the parable of the ten virgins arrived.

Tämän prosessin toinen koetus edusti protestanttisten kirkkojen hylkäämisen ilmenemistä suhteessa Millerin sanomaan (ensimmäisen enkelin sanomaan), jolloin voitiin nähdä ero milleriittiliikkeen ja niiden protestanttisten kirkkojen välillä, jotka silloin alkoivat profeetallisen roolinsa luopuneena protestantismina. Ero näiden kahden ryhmän välillä oli yhtä selvä kuin se, että Danielin ja kolmen hänen toverinsa ulkomuoto näytti kauniimmalta ja rehevämmältä heidän syötyään taivaallista ruokaa Babylonian ravinnon sijasta. Tämä ero tuli näkyviin raamatullisen vuoden 1843 päättyessä (19. huhtikuuta 1844), jolloin kymmenen neitsyen vertauksen viivytyksen aika koitti.

The third test, which was the litmus test, represented October 22, 1844 when, after three years, the “hour” came when Nebuchadnezzar himself judged and pronounced Daniel and the three worthies “ten times” better than the Babylonian wise men. Placing Daniel chapter four, over chapter one, produces the waymarks of Millerite history beginning with the “time of the end” in 1798; the empowerment of the first angel’s message on August 11, 1840; the first disappointment on April 19, 1844; and the great disappointment of October 22, 1844.

Kolmas koetus, joka oli ratkaiseva koetinkivi, kuvasi 22. lokakuuta 1844, jolloin kolmen vuoden jälkeen tuli se ”hetki”, jolloin Nebukadnessar itse tuomitsi asian ja julisti Danielin ja ne kolme uskollista ”kymmenen kertaa” paremmiksi kuin Babylonian viisaat miehet. Asettamalla Danielin neljännen luvun ensimmäisen luvun ylle saadaan Milleriläisen historian tienviitat, alkaen ”lopun ajasta” vuonna 1798; ensimmäisen enkelin sanoman voimaantulosta 11. elokuuta 1840; ensimmäisestä pettymyksestä 19. huhtikuuta 1844; sekä suuresta pettymyksestä 22. lokakuuta 1844.

Beyond identifying the specific waymarks of Millerite history, the two chapters, when brought together “line upon line,” illustrate the message of the first angel, identify the two desolating powers that are the subject of the foundational doctrine of the twenty-three hundred days, and also the three-step testing process of Daniel twelve which always occurs when the book of Daniel is unsealed.

Sen lisäksi, että nämä kaksi lukua osoittavat Millerin liikkeen historian erityiset tienviitat, ne, kun ne asetetaan yhteen ”rivi rivin päälle”, havainnollistavat ensimmäisen enkelin sanoman, tunnistavat ne kaksi hävittävää valtaa, jotka ovat kahdentuhannen kolmensadan päivän perustavan opin kohteena, sekä Danielin kahdennessatoista luvussa esitetyn kolmivaiheisen koetusprosessin, joka tapahtuu aina silloin, kun Danielin kirja avataan.

They also identify that Nebuchadnezzar, as the symbol of the wise in 1798, in conjunction with his second dream in chapter four, represents William Miller, whose movement was to become the true Protestant horn. The work of William Miller, that represents the foundational truths of Adventism, are represented upon Habakkuk’s two tables, and God directed in the production of both those sacred tables.

He myös tunnistavat, että Nebukadnessar, viisaiden vertauskuvana vuonna 1798, yhdessä hänen toisen unensa kanssa neljännessä luvussa edustaa William Milleriä, jonka liikkeestä oli tuleva todellinen protestanttinen sarvi. William Millerin työ, joka edustaa adventismin perustavia totuuksia, esitetään Habakukin kahdella taululla, ja Jumala ohjasi näiden molempien pyhien taulujen valmistamista.

There were several prophetic truths that Miller did not see correctly because his vantage point of prophetic history disallowed him from recognizing that there are three desolating powers; not only paganism (the dragon), papalism (the beast), but also apostate Protestantism (the false prophet). In God’s providence those prophetic understandings of Miller, that were limited by his vantage point in history, were not represented upon the two sacred tables of Habakkuk.

Oli useita profeetallisia totuuksia, joita Miller ei nähnyt oikein, koska hänen asemansa profeetallisessa historiassa ei sallinut hänen tunnistaa, että hävitystä aikaansaavia valtoja on kolme: ei ainoastaan pakanuus (lohikäärme), paavillisuus (peto), vaan myös luopio protestanttisuus (väärä profeetta). Jumalan johdatuksessa ne Millerin profeetalliset käsitykset, joita hänen asemansa historiassa rajoitti, eivät olleet esitettyinä Habakukin kahdella pyhällä taululla.

Nebuchadnezzar’s second dream in chapter four of Daniel, represents William Miller’s second dream. Both dreams address the “seven times,” and Miller’s dream identifies the rejection of his work that began in 1863, and escalates until the Midnight Cry. Both dreams end with a kingdom restored after a period of scattering. For this reason, we will consider Miller’s second dream, before we consider directly the vision of the Ulai River that was unsealed in 1798.

Nebukadnessarin toinen uni Danielin kirjan neljännessä luvussa edustaa William Millerin toista unta. Molemmat unet käsittelevät ”seitsemää aikaa”, ja Millerin uni osoittaa hänen työnsä hylkäämisen, joka alkoi vuonna 1863 ja voimistuu aina Keskiyön huutoon saakka. Molemmat unet päättyvät valtakuntaan, joka palautetaan hajottamisen ajan jälkeen. Tästä syystä tarkastelemme Millerin toista unta, ennen kuin tarkastelemme suoraan Ulaijoen näkyä, joka avattiin sineteistään vuonna 1798.

> “I dreamed that God, by an unseen hand, sent me a curiously wrought casket about ten inches long by six square, made of ebony and pearls curiously inlaid. To the casket there was a key attached. I immediately took the key and opened the casket, when, to my wonder and surprise, I found it filled with all sorts and sizes of jewels, diamonds, precious stones, and gold and silver coin of every dimension and value, beautifully arranged in their several places in the casket; and thus arranged they reflected a light and glory equaled only to the sun.

> ”Näin unta, että Jumala näkymättömän käden kautta lähetti minulle taidokkaasti valmistetun lippaan, noin kymmenen tuumaa pitkän ja kuusi tuumaa leveän, eebenpuusta tehdyn ja helmillä taidokkaasti koristellun. Lippaaseen oli kiinnitetty avain. Otin heti avaimen ja avasin lippaan, jolloin hämmästyksekseni ja ihmetyksekseni huomasin sen olevan täynnä kaikenlaisia ja erikokoisia jalokiviä, timantteja, kalliita kiviä sekä kulta- ja hopearahoja, kaiken kokoisia ja arvoisia, kauniisti järjestettyinä omille paikoilleen lippaassa; ja näin järjestettyinä ne heijastivat valoa ja kirkkautta, jolle vertaa antoi ainoastaan aurinko.

> “I thought it was not my duty to enjoy this wonderful sight alone, although my heart was overjoyed at the brilliancy, beauty, and value of its contents. I therefore placed it on a center table in my room and gave out word that all who had a desire might come and see the most glorious and brilliant sight ever seen by man in this life.

> Ajattelin, ettei ollut velvollisuuteni nauttia tästä ihmeellisestä näystä yksin, vaikka sydämeni iloitsi ylenpalttisesti sen sisällön loistosta, kauneudesta ja arvosta. Niinpä asetin sen huoneeni keskuspöydälle ja annoin tiedon, että kaikki, joilla oli halu, saivat tulla katsomaan kaikkein loistavinta ja kirkkainta näkyä, minkä ihminen tässä elämässä on koskaan nähnyt.

> “The people began to come in, at first few in number, but increasing to a crowd. When they first looked into the casket, they would wonder and shout for joy. But when the spectators increased, everyone would begin to trouble the jewels, taking them out of the casket and scattering them on the table. I began to think that the owner would require the casket and the jewels again at my hand; and if I suffered them to be scattered, I could never place them in their places in the casket again as before; and felt I should never be able to meet the accountability, for it would be immense. I then began to plead with the people not to handle them, nor to take them out of the casket; but the more I pleaded, the more they scattered; and now they seemed to scatter them all over the room, on the floor and on every piece of furniture in the room.

> ”Ihmisiä alkoi tulla sisään, aluksi vain muutamia, mutta heidän määränsä kasvoi joukoksi. Kun he ensi kerran katsoivat rasiaan, he ihmettelivät ja huusivat ilosta. Mutta kun katsojien määrä lisääntyi, jokainen alkoi käsitellä jalokiviä, ottaa niitä pois rasiasta ja sirotella niitä pöydälle. Minä aloin ajatella, että omistaja vaatisi rasian ja jalokivet jälleen minun kädestäni; ja jos sallisin niiden joutua hajalleen, en koskaan enää kykenisi asettamaan niitä paikoilleen rasiaan entiselleen; ja tunsin, etten koskaan kykenisi vastaamaan tästä vastuusta, sillä se olisi suunnaton. Silloin aloin pyytää ihmisiä, etteivät he koskisi niihin eivätkä ottaisi niitä pois rasiasta; mutta mitä enemmän minä pyysin, sitä enemmän he niitä hajottivat; ja nyt he näyttivät sirottelevan niitä kaikkialle huoneeseen, lattialle ja jokaiselle huoneessa olevalle kalusteelle.

> “I then saw that among the genuine jewels and coin they had scattered an innumerable quantity of spurious jewels and counterfeit coin. I was highly incensed at their base conduct and ingratitude, and reproved and reproached them for it; but the more I reproved, the more they scattered the spurious jewels and false coin among the genuine.

> Sitten näin, että heidän aitojen jalokiviensä ja rahojensa joukkoon oli siroteltu suunnaton määrä väärennettyjä jalokiviä ja väärää rahaa. Minä närkästyin suuresti heidän halpamaiseen menettelyynsä ja kiittämättömyyteensä ja nuhtelin ja moitin heitä siitä; mutta mitä enemmän minä nuhtelin, sitä enemmän he sirottelivat väärennettyjä jalokiviä ja väärää rahaa aitojen joukkoon.

> “I then became vexed in my physical soul and began to use physical force to push them out of the room; but while I was pushing out one, three more would enter and bring in dirt and shavings and sand and all manner of rubbish, until they covered every one of the true jewels, diamonds, and coins, which were all excluded from sight. They also tore in pieces my casket and scattered it among the rubbish. I thought no man regarded my sorrow or my anger. I became wholly discouraged and disheartened, and sat down and wept.

> ”Silloin minä katkeroiduin fyysisessä sielussani ja aloin käyttää fyysistä voimaa työntääkseni heidät ulos huoneesta; mutta samalla kun työnsin yhden ulos, kolme muuta tuli sisään ja toivat mukanaan likaa ja höylänlastuja ja hiekkaa ja kaikenlaista rojua, kunnes he peittivät näkyvistä jokaisen aidon jalokiven, timantin ja kolikon. He myös repivät kappaleiksi lippaaani ja hajottivat sen rojun sekaan. Minä ajattelin, ettei kukaan ottanut vaarin surustani eikä vihastani. Minä masennuin kokonaan ja lannistuin ja istuuduin itkemään.

> “While I was thus weeping and mourning for my great loss and accountability, I remembered God, and earnestly prayed that He would send me help. Immediately the door opened, and a man entered the room, when the people all left it; and he, having a dirt brush in his hand, opened the windows, and began to brush the dirt and rubbish from the room.

> ”Kun näin itkin ja murehdin suurta menetystäni ja vastuullisuuttani, minä muistin Jumalaa ja rukoilin hartaasti, että Hän lähettäisi minulle apua. Heti ovi avautui, ja huoneeseen astui mies, jolloin kaikki ihmiset poistuivat sieltä; ja hän, pitäen kädessään pölyharjaa, avasi ikkunat ja alkoi harjata huoneesta pois tomua ja roskia.

> “I cried to him to forbear, for there were some precious jewels scattered among the rubbish.

> ”Minä huusin hänelle, että hän pidättäytyisi, sillä rojun joukkoon oli hajallensa siroteltu joitakin kalliita jalokiviä.

> “He told me to ‘fear not,’ for he would ‘take care of them.’

> Hän käski minun olla pelkäämättä, sillä hän ”pitäisi heistä huolen”.

> “Then, while he brushed the dirt and rubbish, false jewels and counterfeit coin, all rose and went out of the window like a cloud, and the wind carried them away. In the bustle I closed my eyes for a moment; when I opened them, the rubbish was all gone. The precious jewels, the diamonds, the gold and silver coins, lay scattered in profusion all over the room.

> "Sitten, samalla kun hän harjasi pois lian ja roskat, väärät jalokivet ja väärennetyt kolikot, kaikki kohosivat ja menivät ulos ikkunasta pilven tavoin, ja tuuli vei ne mennessään. Tohinassa suljin silmäni hetkeksi; kun avasin ne, kaikki roskat olivat poissa. Kalliit jalokivet, timantit, kulta- ja hopearahat, makasivat hajallaan yltäkylläisesti ympäri huonetta.

> “He then placed on the table a casket, much larger and more beautiful than the former, and gathered up the jewels, the diamonds, the coins, by the handful, and cast them into the casket, till not one was left, although some of the diamonds were not bigger than the point of a pin.

> Sitten hän asetti pöydälle lippaan, paljon suuremman ja kauniimman kuin edellinen, kokosi jalokivet, timantit ja kolikot kourakaupalla ja heitti ne lippaaseen, kunnes ainoatakaan ei ollut jäljellä, vaikka jotkut timanteista eivät olleet nuppineulan kärkeä suurempia.

> “He then called upon me to ‘come and see.’

> "Sitten hän kutsui minua 'tulemaan ja katsomaan'."

> “I looked into the casket, but my eyes were dazzled with the sight. They shone with ten times their former glory. I thought they had been scoured in the sand by the feet of those wicked persons who had scattered and trod them in the dust. They were arranged in beautiful order in the casket, everyone in its place, without any visible pains of the man who cast them in. I shouted with very joy, and that shout awoke me.” Early Writings, 81–83.

> ”Katsoin arkkuun, mutta näky häikäisi silmäni. Ne loistivat kymmenen kertaa entistä kirkkauttaan kirkkaammin. Ajattelin, että ne oli hangattu hiekassa niiden jumalattomien henkilöiden jalkojen alla, jotka olivat hajottaneet ne ja tallanneet ne tomuun. Ne olivat arkussa järjestettyinä kauniiseen järjestykseen, kukin omalla paikallaan, ilman ainoatakaan näkyvää jälkeä sen miehen vaivannäöstä, joka oli ne sinne heittänyt. Huusin ilosta, ja tuo huuto herätti minut.” Early Writings, 81–83.

We will address Miller’s dream in the next article.

Käsittelemme Millerin unen seuraavassa artikkelissa.

The following is an introduction of William Miller’s second dream, written by James White when he published Miller’s dream in the Advent Herald.

Следи́тельный текст представляет собой вступление ко второму сну Уильяма Миллера, написанное Джеймсом Уайтом при публикации сна Миллера в Advent Herald.

> “The following dream was published in the Advent Herald, more than two years since. I then saw that it clearly marked out our past Second Advent experience, and that God gave the dream for the benefit of the scattered flock.

> ”Seuraava uni julkaistiin Advent Heraldissa yli kaksi vuotta sitten. Näin silloin, että se selvästi kuvasi aiemman toisen adventin kokemuksemme ja että Jumala antoi tämän unen hajallaan olevan lauman hyödyksi.

> “Among the signs of the near approach of the great and the terrible day of the Lord, God has placed dreams. See Joel 2:28–31; Acts 2:17–20. Dreams may come in three ways; first, ‘through the multitude of business.’ See Ecclesiastics 5:3. Second, those who are under the foul spirit and deception of Satan, may have dreams through his influence. See Deuteronomy 8:1–5; Jeremiah 23:25–28; 27:9; 29:8; Zechariah 10:2; Jude 8. And third, God has always taught, and still teaches his people more or less by dreams, which come through the agency of angels and the Holy Spirit. Those who stand in the clear light of truth will know when God gives them a dream; and such will not be deceived and led astray by false dreams.

> ”Niiden merkkien joukossa, jotka osoittavat Herran suuren ja peljättävän päivän läheistä lähestymistä, Jumala on asettanut unet. Ks. Joel 2:28–31; Ap. t. 2:17–20. Unet voivat tulla kolmella tavalla; ensiksi ”paljon puuhaavan huolista”. Ks. Saarn. 5:3. Toiseksi ne, jotka ovat Saatanan saastaisen hengen ja eksytyksen vallassa, voivat nähdä unia hänen vaikutuksensa kautta. Ks. 5. Moos. 8:1–5; Jer. 23:25–28; 27:9; 29:8; Sak. 10:2; Juud. 8. Ja kolmanneksi, Jumala on aina opettanut kansaansa, ja opettaa sitä edelleen enemmän tai vähemmän unien kautta, jotka tulevat enkelien ja Pyhän Hengen välityksellä. Ne, jotka seisovat totuuden kirkkaassa valossa, tietävät, milloin Jumala antaa heille unen; eivätkä sellaiset joudu petetyiksi eivätkä väärien unien eksyttäminä harhaan.”

> “‘And he said, Hear now my words; if there be a prophet among you, I the Lord will make myself known unto him in a vision, and will speak unto him in a dream.’ Numbers 12:6. Said Jacob, ‘The angel of the Lord spake unto me in a dream.’ Genesis 31:2. ‘And God came to Laban the Syrian in a dream by night.’ Genesis 31:24. Read the dreams of Joseph, [Genesis 37:5–9], and then the interesting story of their fulfilment in Egypt. ‘In Gibeon the Lord appeared to Solomon in a dream by night.’ 1 Kings 3:5. The great important image of the second chapter of Daniel was given in a dream, also the four beasts, etc. of the seventh chapter. When Herod sought to destroy the infant Saviour Joseph was warned in a dream to flee into Egypt. Matthew 2:13.

> “‘Ja hän sanoi: Kuulkaa nyt minun sanani: jos joukossanne on profeetta, minä, Herra, ilmestyn hänelle näyssä ja puhun hänelle unessa.’ 4. Moos. 12:6. Jaakob sanoi: ‘Herran enkeli puhui minulle unessa.’ 1. Moos. 31:2. ‘Ja Jumala tuli syyrialaisen Labanin luo yöllä unessa.’ 1. Moos. 31:24. Lukekaa Joosefin unet, [1. Moos. 37:5–9], ja sitten kiinnostava kertomus niiden täyttymisestä Egyptissä. ‘Gibeonissa Herra ilmestyi Salomolle yöllä unessa.’ 1. Kun. 3:5. Danielin toisen luvun suuri ja tärkeä kuvapatsas annettiin unessa, samoin seitsemännen luvun neljä petoa jne. Kun Herodes koetti tuhota Vapahtajalapsen, Joosefia varoitettiin unessa pakenemaan Egyptiin. Matt. 2:13.”

> “‘And it shall come to pass in the LAST DAYS, saith God, I will pour out of my Spirit upon all flesh: and your sons and your daughters shall prophesy, and your young men shall see visions, and your old men shall dream dreams.’ Acts 2:17.

> ””Ja on tapahtuva VIIMEISINÄ PÄIVINÄ, sanoo Jumala, että minä vuodatan Henkeäni kaiken lihan päälle; ja teidän poikanne ja teidän tyttärenne profetoivat, ja nuorukaisenne näkevät näkyjä, ja vanhuksenne uneksivat unia.” Apt. 2:17.

> “The gift of prophecy, by dreams and visions, is here the fruit of the Holy Spirit, and in the last days is to be manifested sufficiently to constitute a sign. It is one of the gifts of the gospel church.

> “Profetian lahja, unien ja näkyjen kautta, on tässä Pyhän Hengen hedelmä, ja viimeisinä päivinä sen tulee ilmetä riittävästi muodostaakseen merkin. Se on yksi evankelisen seurakunnan lahjoista.

> “‘And he gave some apostles; and some PROPHETS; and some evangelists; and some pastors and teachers; For the perfecting of the saints, for the work of the ministry, for the edifying of the body of Christ.’ Ephesians 4:11–12.

> ”’Ja hän antoi muutamat apostoleiksi, toiset PROFEETOIKSI, toiset evankelistoiksi, toiset paimeniksi ja opettajiksi, tehdäkseen pyhät täysin valmiiksi palveluksen työhön, Kristuksen ruumiin rakentamiseksi.’ Efesolaiskirje 4:11–12.

> “‘And God hath set some in the church, first apostles, secondarily PROPHETS,’ etc. 1 Corinthians 12:28. ‘Despise not PROPHESYINGS.’ 1 Thessalonians 5:20. See also Acts 13:1; 21:9; Romans 7:6; 1 Corinthians 14:1, 24, 39. Prophets or prophesyings are for the edification of the church of Christ; and there is no evidence that can be produced from the word of God, that they were to cease before evangelists, pastors and teachers were to cease. But says the objector, ‘There has been so many false visions and dreams that I cannot have confidence in anything of the kind.’ It is true that Satan has his counterfeit. He always had false prophets, and certainly we may expect them now in this his last hour of deception and triumph. Those who reject such special revelations because the counterfeit exists, may with equal propriety go a little farther and deny that God ever revealed himself to man in a dream or a vision, for the counterfeit always existed.

> ”Ja Jumala on asettanut seurakuntaan muutamat, ensiksi apostoleiksi, toiseksi PROFEETOIKSI” jne. 1. Korinttolaiskirje 12:28. ”Älkää halveksiko PROFETOIMISTA.” 1. Tessalonikalaiskirje 5:20. Katso myös Apostolien teot 13:1; 21:9; Roomalaiskirje 7:6; 1. Korinttolaiskirje 14:1, 24, 39. Profeetat tai profetoimiset ovat Kristuksen seurakunnan rakennukseksi; eikä Jumalan sanasta voida esittää mitään todistetta siitä, että niiden olisi määrä lakata ennen kuin evankelistojen, paimenten ja opettajien tuli lakata. Mutta vastaväittäjä sanoo: ”On ollut niin paljon vääriä näkyjä ja unia, etten voi luottaa mihinkään senkaltaiseen.” On totta, että Saatanalla on väärennöksensä. Hänellä on aina ollut vääriä profeettoja, ja varmasti saamme odottaa heitä nyt tässä hänen viimeisessä petoksen ja riemun hetkessään. Ne, jotka hylkäävät tällaiset erityiset ilmoitukset sen vuoksi, että väärennös on olemassa, voivat yhtä suurella syyllä mennä vielä hieman pitemmälle ja kieltää, että Jumala olisi koskaan ilmoittanut itseään ihmiselle unen tai näyn kautta, sillä väärennös on aina ollut olemassa.

> “Dreams and visions are the medium through which God has revealed himself to man. Through this medium he spake to the prophets; he has placed the gift of prophecy among the gifts of the gospel church, and has classed dreams and visions with the other signs of the ‘LAST DAYS.’ Amen.

> ”Unet ja näyt ovat se välikappale, jonka kautta Jumala on ilmoittanut itsensä ihmiselle. Tämän välikappaleen kautta hän puhui profeetoille; hän on asettanut profetoimisen lahjan evankeliumin seurakunnan lahjojen joukkoon ja on lukenut unet ja näyt muiden ”VIIMEISTEN PÄIVIEN” merkkien joukkoon. Aamen.

> “My object in the above remarks has been to remove objections in a scriptural manner, and prepare the mind of the reader for the following.” James White.

> ”Tarkoitukseni edellä esitetyissä huomautuksissa on ollut poistaa vastaväitteet raamatullisella tavalla ja valmistaa lukijan mieli seuraavaa varten.” James White.

Back to Articles