Article

# Panium - Number Five

Panium – Numero viisi

The Robbers of Thy People: Rome’s Exaltation and Fall in Prophecy

Sinun kansasi rosvot: Rooman korotus ja lankeemus profetiassa

Author

Jeff Pippenger

Published

March 5, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

The Book of Daniel unfolds a remarkable prophetic narrative, weaving a principle of repeat and enlarge which threads through its visions, from the metallic statue of chapter 2 to the intricate kingly conflicts of chapter 11. Within this framework, a compelling case emerges: the Battle of Actium in 31 BC, culminating in Egypt’s fall in 30 BC, stands as a pivotal fulfillment of Daniel 11:25, 26, marking the dawn of pagan Rome’s 360-year supremacy.

Danielin kirja avaa merkittävän profeetallisen kertomuksen, jossa toiston ja laajentamisen periaate punoutuu sen näkyjen halki luvun 2 metallisesta patsaasta luvun 11 monisyisiin kuninkaallisiin konflikteihin. Tässä viitekehyksessä nousee esiin vakuuttava perustelu: Actiumin taistelu vuonna 31 eKr., joka huipentui Egyptin kukistumiseen vuonna 30 eKr., on Danielin 11:25, 26:n ratkaiseva täyttymys, ja se merkitsee pakanallisen Rooman 360-vuotisen ylivallan sarastusta.

Daniel 11 begins with the rise and fall of empires following Alexander the Great’s death in 323 BC. Yet, by verse 14, a shift occurs. Around 200 BC, as Antiochus III (Magnus) prepared for the Battle of Panium against the child-king Ptolemy V, Rome intervened, not as a mere bystander but as the “robbers of thy people.” Concerned about securing Egypt’s wheat supply amid Hellenistic turmoil, Rome flexed its influence during the Second Macedonian War (200–197 BC), setting the stage for its prophetic role.

Daniel 11 alkaa valtakuntien nousulla ja kukistumisella Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen vuonna 323 eKr. Jakeessa 14 tapahtuu kuitenkin käänne. Noin vuonna 200 eKr., kun Antiokhos III (Magnus) valmistautui Panionin taisteluun lapsikuningas Ptolemaios V:tä vastaan, Rooma puuttui tilanteeseen, ei pelkkänä sivustakatsojana vaan ”sinun kansasi ryöstäjinä”. Huolissaan Egyptin vehnähuollon turvaamisesta hellenistisen sekasorron keskellä Rooma osoitti vaikutusvaltaansa toisessa makedonialaissodassa (200–197 eKr.) ja loi näyttämön profeetalliselle tehtävälleen.

## Rome’s Dominance Over the Jews

Rooman valta-asema juutalaisiin nähden

Fast forward to 63 BC, and verse 16 finds fulfillment when Pompey storms Jerusalem, entering the Holy of Holies and asserting Roman dominion over the “glorious land.” From here, verses 17 through 22 trace a succession of Roman figures: Pompey’s eastern campaigns, Julius Caesar’s conquests and assassination in 44 BC, Augustus Caesar’s tax-raising reign (noted in Luke 2:1) ending in 14 AD, and Tiberius overseeing Christ’s crucifixion in the year 31 AD, when the “prince of the covenant” was broken. The prophetic line from Pompey in Jerusalem to Titus in Jerusalem in 70 AD, sets forth the line of Rome’s dominance over God’s people.

Siirtyessämme vuoteen 63 eKr. jakeen 16 täyttymys toteutuu, kun Pompeius rynnäköi Jerusalemiin, astuu kaikkeinpyhimpään ja vahvistaa Rooman vallan ”ihanaan maahan” nähden. Tästä eteenpäin jakeet 17–22 seuraavat Rooman hallitsijoiden ja johtomiesten perättäistä sarjaa: Pompeiuksen sotaretkiä idässä, Julius Caesarin valloituksia ja salamurhaa vuonna 44 eKr., keisari Augustuksen veronkantoa lisännyttä hallituskautta (johon viitataan Luuk. 2:1:ssä), joka päättyi vuonna 14 jKr., sekä Tiberiusta, jonka aikana Kristus ristiinnaulittiin vuonna 31 jKr., jolloin ”liiton ruhtinas” murskattiin. Profeetallinen linja Pompeiuksesta Jerusalemissa Titukseen Jerusalemissa vuonna 70 jKr. esittää Rooman herruuden linjan Jumalan kansan yli.

Beginning with a Roman General desecrating the temple on to the ending when a Roman General destroyed the temple provides the signature of Alpha and Omega. Beginning with desecrating and ending with destruction the historical line also contains the desecration and the destruction of the One who said of Himself, “Destroy this temple and in three days I will raise it up.” Truth is made up of the first, thirteenth and last letter of the Hebrew alphabet, and the line beginning with Pompey and ending with Titus includes a middle temple destruction that is represented by the middle of three crosses, that were erected at the very middle of the week Christ came to confirm the covenant. Verses sixteen through twenty-two represent a prophetic line that bears the signature of truth. There are a handful of important prophetic lines within the history represented by the verses, but the primary theme of the line is Rome’s dominance over the Jews.

Alkaen siitä, kun roomalainen kenraali saastutti temppelin, aina siihen päättyen, kun roomalainen kenraali hävitti temppelin, muodostuu Alfa ja Omega -allekirjoitus. Alkaen saastuttamisesta ja päättyen hävitykseen historiallinen linja sisältää myös sen Yhden saastuttamisen ja hävityksen, joka sanoi itsestään: ”Hajottakaa tämä temppeli, niin minä pystytän sen kolmessa päivässä.” Totuus muodostuu heprealaisen aakkoston ensimmäisestä, kolmattatoista ja viimeisestä kirjaimesta, ja linja, joka alkaa Pompeiuksesta ja päättyy Titukseen, sisältää keskimmäisen temppelin hävityksen, jota edustaa kolmen ristin keskimmäinen risti; ne pystytettiin aivan sen viikon keskivaiheilla, jona Kristus tuli vahvistamaan liiton. Jakeet kuusitoista–kaksikymmentäkaksi edustavat profeetallista linjaa, joka kantaa totuuden allekirjoitusta. Jakeiden kuvaamassa historiassa on kourallinen tärkeitä profeetallisia linjoja, mutta linjan ensisijainen teema on Rooman herruus juutalaisten yli.

## Leagues and Treaties

Liitot ja sopimukset

Verse 23 “repeats and enlarges” by looping back to 161–158 BC, when the Jews under Judas Maccabeus forged a league with Rome (1 Maccabees 8). This highlights Rome’s unique empire-building strategy—conquest through treaties and alliances, a method distinct from its predecessors. Verse 24 concludes this phase, noting Rome would “forecast its devices from the strongholds, even for a time.”

Jae 23 ”toistaa ja laajentaa” palaamalla vuosien 161–158 eKr. tapahtumiin, jolloin juutalaiset Juudas Makkabeuksen johdolla solmivat liiton Rooman kanssa (1. Makkabealaiskirja 8). Tämä korostaa Rooman ainutlaatuista valtakunnanrakennusstrategiaa — valloitusta sopimusten ja liittoutumien kautta, menetelmää, joka erosi sen edeltäjistä. Jae 24 päättää tämän vaiheen todeten, että Rooma ”suunnittelisi juonensa linnoituksia vastaan, vieläpä määräajaksi”.

> And after the league made with him he shall work deceitfully: for he shall come up, and shall become strong with a small people. He shall enter peaceably even upon the fattest places of the province; and he shall do that which his fathers have not done, nor his fathers’ fathers; he shall scatter among them the prey, and spoil, and riches: yea, and he shall forecast his devices against the strong holds, even for a time. Daniel 11:23, 24.

> Ja hänen kanssaan tehdyn liiton jälkeen hän toimii petollisesti; sillä hän hyökkää ja voimistuu vähäisen kansan avulla. Hän tunkeutuu rauhallisesti maakunnan lihavimpiinkin seutuihin; ja hän tekee sellaista, mitä hänen isänsä eivät ole tehneet eivätkä hänen isiensä isät; hän jakaa heidän keskuuteensa saalista, ryöstöä ja rikkauksia; niin, hän suunnittelee juonensa linnoituksia vastaan, mutta vain ajaksi. Daniel 11:23, 24.

## For a Time

Määräajaksi

The word translated “against” can be understood as the word “from”. Rome forecasts its devices “from”. The word “from” in the verse points to the city of Rome, the empire’s political and military heart, as the base of its strategies. The “time” is prophetically 360 years, beginning when Egypt falls in 30 BC after Actium, and ending in the year 330 when Constantine abandons Rome for Constantinople.

Sana, joka on käännetty ”vastaan”, voidaan ymmärtää sanaksi ”-sta”. Rooma ennustaa juonensa ”-sta”. Jakeessa oleva sana ”-sta” viittaa Rooman kaupunkiin, valtakunnan poliittiseen ja sotilaalliseen sydämeen, sen strategioiden lähtökohtana. ”Aika” on profeetallisesti 360 vuotta: se alkaa, kun Egypti kukistuu vuonna 30 eKr. Aktionin jälkeen, ja päättyy vuonna 330, jolloin Konstantinus hylkää Rooman Konstantinopolin hyväksi.

Verses 25 and 26 zero in on Actium itself.

Jakeet 25 ja 26 kohdistuvat suoraan itse Actiumiin.

> And he shall stir up his power and his courage against the king of the south with a great army; and the king of the south shall be stirred up to battle with a very great and mighty army; but he shall not stand: for they shall forecast devices against him. Yea, they that feed of the portion of his meat shall destroy him, and his army shall overflow: and many shall fall down slain. Daniel 11:25, 26.

> Ja hän kokoaa voimansa ja rohkeutensa etelän kuningasta vastaan suuren sotajoukon kanssa; ja etelän kuningas varustautuu sotaan sangen suuren ja väkevän sotajoukon kanssa; mutta hän ei kestä, sillä häntä vastaan punotaan juonia. Ja ne, jotka syövät hänen ruokansa osan, tuottavat hänelle tuhon, ja hänen sotajoukkonsa vyöryy pois, ja monet kaatuvat surmattuina. Daniel 11:25, 26.

In 31 BC, Octavian, representing Rome as the “king of the north,” marshaled his forces against Cleopatra’s Egypt, the “king of the south,” in a monumental naval clash. Antony and Cleopatra’s “very great and mighty army” faltered, undone by strategic “devices” (Agrippa’s tactics) and betrayals—defections from Antony’s allies and Cleopatra’s mid-battle retreat. By 30 BC, Egypt was a Roman province, launching pagan Rome’s unchallenged rule. This 360-year span, from 30 BC to 330, aligns with Rome’s supremacy centered in its original stronghold, until Constantine’s shift “cast down” the stronghold, as Daniel 8:11 foretells.

Vuonna 31 eKr. Octavianus, joka edusti Roomaa ”pohjoisen kuninkaana”, kokosi sotavoimansa Kleopatran Egyptiä, ”etelän kuningasta”, vastaan mahtavassa meritaistelussa. Antoniuksen ja Kleopatran ”sangen suuri ja väkevä sotajoukko” horjui, joutuen strategisten ”juonien” (Agrippan taktiikoiden) ja petosten kukistamaksi — Antoniuksen liittolaisten loikkausten sekä Kleopatran kesken taistelun tapahtuneen vetäytymisen vuoksi. Vuoteen 30 eKr. mennessä Egypti oli Rooman provinssi, mikä aloitti pakanallisen Rooman kiistattoman herruuden. Tämä 360 vuoden ajanjakso, vuodesta 30 eKr. vuoteen 330, vastaa Rooman ylivallan aikaa, joka keskittyi sen alkuperäiseen linnoitukseen, kunnes Konstantinuksen siirto ”kukisti” tämän linnoituksen, niin kuin Daniel 8:11 ennustaa.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Niin, hän korotti itsensä aina sotajoukon ruhtinaaseen asti, ja hänen kauttaan jokapäiväinen uhri otettiin pois, ja hänen pyhäkkönsä paikka kukistettiin maahan. Daniel 8:11.

When Constantine cast down the city of Rome for the city of Constantinople, he left a power vacuum in the city of Rome open for the papal church to take the seat of authority represented by the city of Rome. The act fulfilled verse two of Revelation thirteen.

Kun Konstantinus hylkäsi Rooman kaupungin Konstantinopolin kaupungin hyväksi, hän jätti Rooman kaupunkiin valtatyhjiön, joka avasi paavilliselle kirkolle mahdollisuuden ottaa haltuunsa Rooman kaupungin edustaman vallanistuimen. Tämä teko täytti Ilmestyskirjan kolmannentoista luvun toisen jakeen.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> Ja peto, jonka minä näin, oli leopardin kaltainen, ja sen jalat olivat kuin karhun jalat, ja sen suu kuin leijonan suu; ja lohikäärme antoi sille voimansa ja valtaistuimensa ja suuren vallan. Ilmestys 13:2.

In Daniel 8, two different Hebrew words, both translated as “sanctuary” distinguish the story of the sanctuary in the book of Daniel. The book of Daniel represents a warfare between Christ and Satan as illustrated in the earthly representatives of Christ and Satan. Babylon, Satan’s earthly representative conquers Jerusalem in the opening of Daniel, and Jerusalem conquers Babylon in verse forty-five of chapter eleven. The kingdoms represented by the city of Jerusalem and the city of Babylon are “sanctuaries of strength.” The cities of Babylon and Jerusalem are both sanctuaries of strength, and they both have their own temples within the city. The Pantheon temple is in the city of Rome, and the temple in Jerusalem is the counterpart in the prophetic narrative. Babylon and the city of Rome are counterfeits of Jerusalem.

Danielin 8. luvussa kaksi erilaista heprealaista sanaa, jotka molemmat on käännetty sanalla ”pyhäkkö”, erottavat pyhäkön kertomuksen Danielin kirjassa. Danielin kirja esittää Kristuksen ja Saatanan välisen sodankäynnin siten kuin se havainnollistuu Kristuksen ja Saatanan maallisissa edustajissa. Babylon, Saatanan maallinen edustaja, valloittaa Jerusalemin Danielin kirjan alussa, ja Jerusalem valloittaa Babylonin yhdennentoista luvun jakeessa neljäkymmentäviisi. Jerusalemin kaupungin ja Babylonin kaupungin edustamat valtakunnat ovat ”voiman pyhäkköjä”. Babylonin ja Jerusalemin kaupungit ovat kumpikin voiman pyhäkköjä, ja kummallakin on oma temppelinsä kaupungin sisällä. Pantheon-temppeli on Rooman kaupungissa, ja Jerusalemin temppeli on sen vastine profeetallisessa kertomuksessa. Babylon ja Rooman kaupunki ovat Jerusalemin väärennöksiä.

In Daniel 8, the two Hebrew words are “miqdash” in verse 11, where the little horn (pagan Rome) casts down the “place of his sanctuary” (the city of Rome), when Constantine relocates in 330. The other word is “qodesh” in verses 13, 14, where God’s sanctuary awaits cleansing after 2300 days. Though both words are translated as sanctuary, “miqdash” can represent either God’s fortress or a pagan fortress, whereas “qodesh” is only used in the Bible to represent God’s sanctuary.

Danielin 8. luvussa kaksi hepreankielistä sanaa ovat jakeessa 11 ”miqdash”, jossa pieni sarvi (pakanallinen Rooma) syöksee alas ”hänen pyhäkkönsä paikan” (Rooman kaupungin), kun Konstantinus siirtää pääkaupunkinsa vuonna 330. Toinen sana on jakeissa 13, 14 ”qodesh”, jossa Jumalan pyhäkkö odottaa puhdistamista 2300 päivän jälkeen. Vaikka molemmat sanat käännetään pyhäköksi, ”miqdash” voi tarkoittaa joko Jumalan linnoitusta tai pakanallista linnoitusta, kun taas ”qodesh” esiintyy Raamatussa ainoastaan Jumalan pyhäkköä tarkoittamassa.

In Daniel 11:31, the “sanctuary of strength” (the city of Rome) is polluted as the Barbarians and Vandals bring warfare to the city of Rome. The “arms” in the verse started with Clovis in 496 and continued until papal Rome, was fully ascendant by 538, when the Ostrogoths are expelled from the city.

Danielin 11:31:ssä ”linnoitettu pyhäkkö” (Rooman kaupunki) saastutetaan, kun barbarit ja vandaalit tuovat sodankäynnin Rooman kaupunkiin. Jakeessa mainitut ”asevoimat” alkoivat Cloviksesta vuonna 496 ja jatkuivat, kunnes paavillinen Rooma oli täysin noussut valtaan vuoteen 538 mennessä, jolloin ostrogootit karkotetaan kaupungista.

The prophetic line from Actium extends beyond 330. Verse 30’s “ships of Chittim” identify the Vandals under Genseric, who sacked Rome in 455, signaling Western Rome’s collapse. Papal Rome then rises, ruling from 538 until 1798; for 1260 years until Napoleon’s General Berthier delivered the “deadly wound” by capturing Pius VI. The 360 years of pagan Rome, from 30 BC to 330, mirrors the 1260 years of papal Rome, each beginning when a third obstacle (Egypt, Ostrogoths) falls.

Aktiosta alkava profeetallinen linja ulottuu vuoden 330 tuolle puolen. Jakeen 30 ”Kittimin laivat” viittaavat Genserikin johtamiin vandaaleihin, jotka ryöstivät Rooman vuonna 455, mikä merkitsee Länsi-Rooman romahdusta. Sen jälkeen nousee paavillinen Rooma, joka hallitsee vuodesta 538 vuoteen 1798; 1260 vuoden ajan, kunnes Napoleonin kenraali Berthier antoi ”kuolettavan haavan” vangitsemalla Pius VI:n. Pakanallisen Rooman 360 vuotta, vuodesta 30 eKr. vuoteen 330, heijastaa paavillisen Rooman 1260 vuotta; kumpikin alkaa, kun kolmas este (Egypti, ostrogootit) kaatuu.

The modern “king of the north” emerges in verse 40. In 1989, the papacy, allied secretly with Reagan’s USA (symbolized as chariots, ships, and horsemen), topples the USSR, the “king of the south” (atheism/Communism). Verse 41 identifies the papacy conquering the “glorious land”—turning the Protestant USA into the Catholic USA—while verses 42, 43 identify the United Nations represented by Egypt yielding to a threefold union consisting of the United Nations (the dragon) the Vatican (the beast) and the United States (the false prophet), steering the world to Armageddon. Verse 45 predicts this power’s end, “with none to help,” its wound healed in verse forty-one, but its fate sealed by verse forty-five.

Nykyaikainen ”pohjoisen kuningas” ilmestyy jakeessa 40. Vuonna 1989 paavius, salaisesti liittoutuneena Reaganin Yhdysvaltojen kanssa (joita kuvataan vaunuina, laivoina ja ratsumiehinä), kukistaa Neuvostoliiton, ”etelän kuninkaan” (ateismin/kommunismin). Jae 41 osoittaa paaviuden valloittavan ”ihanan maan” — muuttaen protestanttisen Yhdysvallat katoliseksi Yhdysvalloiksi — kun taas jakeet 42, 43 osoittavat Egyptin edustaman Yhdistyneiden Kansakuntien antautuvan kolmiosaiselle liitolle, joka koostuu Yhdistyneistä Kansakunnista (lohikäärme), Vatikaanista (peto) ja Yhdysvalloista (väärä profeetta) ja ohjaa maailman Harmagedoniin. Jae 45 ennustaa tämän vallan lopun, ”eikä auttajaa ole”, sen haava parannettuna jakeessa 41, mutta sen kohtalo sinetöitynä jakeessa 45.

Actium in 31 BC is the focus of verses 25, 26, launching Rome’s 360-year reign from its sanctuary-stronghold. With verse fourteen as a caveat, the story of pagan Rome from verse sixteen unto the transition to papal Rome in verse thirty-one is the complete line of pagan Rome. That line is divided into three parts. Verse sixteen to twenty-two is the line of Rome’s dominance over ancient Israel. Verse twenty-three and twenty-four identifies that work of empire building which Rome employed when conquering through leagues and treaties in conjunction with military might. Verse twenty-four through to the last expression in verse thirty-one is a two-part line representing a period when Rome exalted itself, followed by a fall.

Aktium vuonna 31 eKr. on jakeiden 25 ja 26 keskipiste, ja siitä alkaa Rooman 360-vuotinen hallitus sen pyhäkkö-linnoituksesta käsin. Jakeen neljätoista toimiessa varauksena kertomus pakanallisesta Roomasta jakeesta kuusitoista aina siirtymään paavilliseen Roomaan jakeessa kolmekymmentäyksi asti muodostaa pakanallisen Rooman täydellisen linjan. Tuo linja jakautuu kolmeen osaan. Jakeet kuusitoista–kaksikymmentäkaksi ovat Rooman herruuden linja muinaisen Israelin yli. Jakeet kaksikymmentäkolme ja kaksikymmentäneljä yksilöivät sen valtakunnanrakennustyön, jota Rooma käytti valloittaessaan liittojen ja sopimusten avulla yhdessä sotilaallisen voiman kanssa. Jakeesta kaksikymmentäneljä jakeen kolmekymmentäyksi viimeiseen ilmaukseen asti kulkee kaksiosainen linja, joka kuvaa ajanjaksoa, jolloin Rooma korotti itseään, ja jota seurasi lankeemus.

The “time appointed” is the conclusion of the 360 years in the year 330. Verses twenty-seven unto the last phrase of verse thirty-one, which identifies when the papal power, represented as the abomination that maketh desolate was placed on the throne in 538 is the history of pagan Rome in the context of the period of three hundred and sixty years of supreme rule, which is then followed by two hundred and eight years of a progressive fall.

”Määrätty aika” on 360 vuoden jakson päättyminen vuonna 330. Jakeet kaksikymmentäseitsemän jakeen kolmekymmentäyksi viimeiseen lauseeseen saakka, mikä osoittaa, milloin paavillinen valta, joka esitetään hävityksen kauhistuksena, asetettiin valtaistuimelle vuonna 538, ovat pakanallisen Rooman historiaa kolmensadan kuudenkymmenen vuoden ylimmän hallintavallan ajanjakson yhteydessä, jota seuraa sitten kaksisataakahdeksan vuotta kestävä asteittainen luhistuminen.

Therefore the “time” of verse twenty-four begins in 31 BC with an addition of the king of the south to the domain of the king of the north, and it ends in 330 with a division of the king of the north into east and west. From 330 unto 538 pagan Rome progressively falls apart. The various prophetic identifications associated with the various steps of demise of pagan Rome are the prophetic anchors that allow the student of prophecy to recognize God’s prophetic Word. In fulfillment of verse fourteen of Daniel eleven, Rome establishes the vision, and one of the ways that it does that very thing is through its fall. The verse states, “also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.”

Sen tähden jakeen kaksikymmentäneljä ”aika” alkaa vuonna 31 eKr., jolloin etelän kuningas liitetään pohjoisen kuninkaan valtapiiriin, ja se päättyy vuonna 330, jolloin pohjoisen kuningas jakautuu itään ja länteen. Vuodesta 330 vuoteen 538 pakanallinen Rooma hajoaa asteittain. Ne erilaiset profeetalliset tunnistusmerkit, jotka liittyvät pakanallisen Rooman perikadon eri vaiheisiin, ovat ne profeetalliset kiintopisteet, joiden avulla profetian tutkija voi tunnistaa Jumalan profeetallisen Sanan. Danielin yhdennentoista luvun neljännentoista jakeen täyttymyksenä Rooma vahvistaa näyn, ja yksi niistä tavoista, joilla se tekee juuri tämän, on sen lankeemuksen kautta. Jakeessa sanotaan: ”myöskin sinun kansasi väkivaltaiset miehet korottavat itsensä vahvistaakseen näyn, mutta he kaatuvat.”

When Rome is attacked by the ships of Chittim, and thereafter attacks the south, it was not as the either the former or the latter, for from here onward the fall of the Roman power is being portrayed. The first four trumpets of the seven trumpets of Revelation found in chapter eight specifically describe the four major powers that ultimately brought Western Rome to a conclusion by 476. The vision is established when the robbers of thy people exalt themselves and fall. The prophetic vision is illustrated upon the framework of Rome’s fall. Western pagan Rome fell from 330 unto 538. Papal Rome fell in 1798. In the history of the fifth and sixth trumpet Eastern Rome fell to the Ottoman Turks in 1453. Those three falls are part of the vision that is established by the robbers of thy people.

Kun Kittimin laivat hyökkäävät Roomaa vastaan ja Rooma sen jälkeen hyökkää etelää vastaan, ei ollut niin kuin kumpikaan, entinen tai jälkimmäinen, sillä tästä eteenpäin kuvataan Rooman vallan lankeemusta. Ilmestyskirjan seitsemän pasuunan neljä ensimmäistä pasuunaa, jotka löytyvät kahdeksannesta luvusta, kuvaavat nimenomaisesti niitä neljää suurta valtaa, jotka lopulta saattivat läntisen Rooman päätökseensä vuoteen 476 mennessä. Näky vahvistetaan, kun sinun kansasi ryöstäjät korottavat itsensä ja lankeavat. Profeetallinen näky havainnollistetaan Rooman lankeemuksen kehyksessä. Läntinen pakanallinen Rooma lankesi vuodesta 330 vuoteen 538. Paavillinen Rooma lankesi vuonna 1798. Viidennen ja kuudennen pasuunan historiassa itäinen Rooma lankesi ottomaaniturkkilaisille vuonna 1453. Nuo kolme lankeemusta ovat osa siitä näystä, joka vahvistetaan sinun kansasi ryöstäjien kautta.

The verse states, “also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.” From 31 BC to 330 pagan Rome “exalted themselves” in their supremacy over the world. From 330 to 538 pagan Rome fell away to prepare for the man of sin to be seated in the temple of God, proclaiming himself to be God. From 538 unto 1798 the papal power “exalted themselves,” and in 1798 they fell. From 31 BC to 330 Western Rome “exalted” that it was the center of the Roman empire, and from 330 unto 476 it fell. In 330 Constantine exalted that Constantinople was the center of Eastern Rome and in 1453 Eastern Rome fell. The periods of the various representations of Rome, each possess a period where Rome exalts, followed by a period illustrating its fall, for “the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.”

Jakeessa sanotaan: ”myös sinun kansasi ryöstäjät korottavat itsensä vahvistaakseen näyn; mutta he lankeavat.” Vuodesta 31 eKr. vuoteen 330 pakanallinen Rooma ”korotti itseään” maailman ylivaltansa kautta. Vuodesta 330 vuoteen 538 pakanallinen Rooma lankesi pois valmistaakseen tietä sille, että synnin ihminen asetettaisiin Jumalan temppeliin ja julistaisi olevansa Jumala. Vuodesta 538 vuoteen 1798 paavillinen valta ”korotti itseään”, ja vuonna 1798 se lankesi. Vuodesta 31 eKr. vuoteen 330 Länsi-Rooma ”korotti itseään” sillä, että se oli Rooman valtakunnan keskus, ja vuodesta 330 vuoteen 476 se lankesi. Vuonna 330 Konstantinus korotti sitä, että Konstantinopoli oli Itä-Rooman keskus, ja vuonna 1453 Itä-Rooma lankesi. Rooman eri ilmenemismuotojen ajanjaksoihin sisältyy kuhunkin jakso, jossa Rooma korottaa itseään, jota seuraa sen lankeemusta kuvaava jakso, sillä ”sinun kansasi ryöstäjät korottavat itsensä vahvistaakseen näyn; mutta he lankeavat.”

The Hebrew word translated as “robbers” is better translated as “breakers” for it aligns more closely with the root’s primary sense—to break through or disrupt—rather than strictly “robbers” (which implies theft). The term suggests those who fracture boundaries, laws, or covenants, not just steal goods. Rome is the breaker in Bible prophecy, though it is translated as “robbers” in verse fourteen. In Daniel chapter two Rome is the iron kingdom, and then in chapter seven the fourth beast is also Rome.

Heprean sana, joka on käännetty sanalla ”ryövärit”, on parempi kääntää sanalla ”rikkojat”, sillä se vastaa läheisemmin sanajuuren ensisijaista merkitystä — murtautua läpi tai rikkoa — eikä niinkään sanalla ”ryövärit” (joka viittaa varkauteen). Termi viittaa niihin, jotka murtavat rajoja, lakeja tai liittoja, eivät ainoastaan varasta tavaroita. Rooma on Raamatun profetiassa tuo rikkoja, vaikka jakeessa neljätoista se on käännetty sanalla ”ryövärit”. Danielin kirjan toisessa luvussa Rooma on rautainen valtakunta, ja sitten seitsemännessä luvussa neljäs peto on niin ikään Rooma.

> After this I saw in the night visions, and behold a fourth beast, dreadful and terrible, and strong exceedingly; and it had great iron teeth: it devoured and brake in pieces, and stamped the residue with the feet of it: and it was diverse from all the beasts that were before it; and it had ten horns. Daniel 7:7.

> Tämän jälkeen minä näin yöllisissä näyissä, ja katso: neljäs peto, peljättävä ja kauhistava ja ylen voimakas; sillä oli suuret rautahampaat. Se söi ja murskasi, ja tallasi tähteet jalkojensa alle; ja se oli erilainen kuin kaikki ne pedot, jotka olivat olleet ennen sitä; ja sillä oli kymmenen sarvea. Daniel 7:7.

The fourth beast–which is Rome–has “iron” teeth, for it is the same fourth kingdom represented as iron in chapter two. In verse seven the fourth beast of Rome “breaks in pieces,” and when it breaks in pieces it “stamped the residue with the feet of it.” The beast of Rome is the iron kingdom and the characteristic of braking in pieces and stamping the residue represents the act of persecution. The persecution brought upon ancient Israel was a “sign.”

Neljäs peto – joka on Rooma – on varustettu ”rautaisilla” hampailla, sillä se on sama neljäs valtakunta, joka toisessa luvussa kuvataan rautana. Jaeessa seitsemän Rooman neljäs peto ”murskaa”, ja murskatessaan se ”polki tähteet jalkojensa alle”. Rooman peto on rautainen valtakunta, ja murskaamisen sekä tähteiden jalkoihin polkemisen ominaispiirre kuvaa vainon toimeenpanoa. Muinaiselle Israelille tuotu vaino oli ”merkki”.

> Moreover all these curses shall come upon thee, and shall pursue thee, and overtake thee, till thou be destroyed; because thou hearkenedst not unto the voice of the Lord thy God, to keep his commandments and his statutes which he commanded thee: And they shall be upon thee for a sign and for a wonder, and upon thy seed forever. Because thou servedst not the Lord thy God with joyfulness, and with gladness of heart, for the abundance of all things; Therefore shalt thou serve thine enemies which the Lord shall send against thee, in hunger, and in thirst, and in nakedness, and in want of all things: and he shall put a yoke of iron upon thy neck, until he have destroyed thee. The Lord shall bring a nation against thee from far, from the end of the earth, as swift as the eagle flieth; a nation whose tongue thou shalt not understand; A nation of fierce countenance, which shall not regard the person of the old, nor shew favour to the young. Deuteronomy 28:45–50.

> Ja kaikki nämä kiroukset tulevat sinun päällesi, ajavat sinua takaa ja saavuttavat sinut, kunnes sinut hävitetään, koska et kuullut Herran, sinun Jumalasi, ääntä etkä pitänyt hänen käskyjään ja säädöksiään, jotka hän sinulle antoi. Ja ne ovat oleva merkkinä ja ihmeenä sinussa ja sinun jälkeläisissäsi iankaikkisesti. Koska et palvellut Herraa, sinun Jumalaasi, ilolla ja sydämen riemulla kaiken yltäkylläisyyden tähden, niin sinä saat palvella vihollisiasi, jotka Herra lähettää sinua vastaan, nälässä ja janossa ja alastomuudessa ja kaiken puutteessa; ja hän panee rautaisen ikeen sinun niskaasi, kunnes on sinut hävittänyt. Herra nostattaa sinua vastaan kansan kaukaa, maan äärestä, niin nopeasti kuin kotka lentää, kansan, jonka kieltä et ymmärrä; kansan, jolla on kovat kasvot, joka ei kunnioita vanhaa eikä armahda nuorta. 5. Mooseksen kirja 28:45–50.

The curses upon ancient Israel brought about by their rebellion are a “sign and a wonder, and upon thy seed forever.” The curse was to be brought upon them with “a nation of fierce countenance.” The beast with iron teeth that “breaks in pieces and stamps the residue” in chapter seven is also the fourth kingdom which proceeds from the division of Alexander’s kingdom, and just as with Moses in Deuteronomy, that kingdom is a nation whose tongue ancient Israel would not understand. The kingdom of Rome in Daniel chapter eight is a nation of fierce countenance and a nation who speaks a different language.

Muinaisen Israelin päälle heidän kapinansa tähden tulleet kiroukset ovat ”merkkinä ja ihmeenä sinussa ja sinun siemenessäsi iankaikkisesti”. Kirous oli tuleva heidän päälleen ”kansan kautta, jolla on julkea katse”. Seitsemännen luvun peto, jolla on rautaiset hampaat ja joka ”musertaa ja polkee jäännöksen jalkoihinsa”, on myös neljäs valtakunta, joka nousee Aleksanterin valtakunnan jakautumisesta, ja samoin kuin Mooseksen kohdalla 5. Mooseksen kirjassa, tuo valtakunta on kansa, jonka kieltä muinainen Israel ei ymmärtäisi. Rooman valtakunta Danielin kahdeksannessa luvussa on kansa, jolla on julkea katse, ja kansa, joka puhuu toista kieltä.

> Now that being broken, whereas four stood up for it, four kingdoms shall stand up out of the nation, but not in his power. And in the latter time of their kingdom, when the transgressors are come to the full, a king of fierce countenance, and understanding dark sentences, shall stand up. Daniel 8:22, 23.

> Ja nyt se, että se murtui ja että sen sijalle nousi neljä, merkitsee, että kansasta nousee neljä valtakuntaa, mutta ei hänen voimassaan. Ja heidän valtakuntansa loppuaikana, kun rikkojien synti on tullut täyteensä, nousee kuningas, julkeakasvoinen ja arvoitusten taitaja. Daniel 8:22, 23.

The “robbers (breakers) of thy people” establish the vision, they exalt themselves and they fall. The fourth iron kingdom was pagan Rome who ruled supremely when exalting themselves, but whose ultimate fall became a prophetic characteristic which establishes the vision. They are breakers for they trample down God’s people through persecution.

“Kansasi ryöstäjät (rikkovat)” toteuttavat näyn; he korottavat itsensä ja lankeavat. Neljäs rautainen valtakunta oli pakanallinen Rooma, joka hallitsi ylivertaisesti korottaessaan itseään, mutta jonka lopullisesta lankeemuksesta tuli näyn vahvistava profeetallinen tuntomerkki. He ovat rikkojia, sillä he tallaavat Jumalan kansaa vainon kautta.

We will continue this study in the next article.

Jatkamme tätä tutkistelua seuraavassa artikkelissa.

Back to Articles