Article

# The Book of Daniel - Number Ninety

Danielin kirja - numero yhdeksänkymmentä

Unraveling the Daily: A Historical Examination of Controversies and Contradictions

Päivittäisen avaaminen: historiallinen tarkastelu kiistoista ja ristiriitaisuuksista

Author

Jeff Pippenger

Published

February 23, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

If you looked closely at the last passage in the previous article, you will have looked at the original source of the passage that is found in the book Early Writings, which A. G. Daniells claims to have taken with him in his interview on the subject of “the daily” with Sister White in 1910. Those who were working to establish the “lie” that “the daily,” represents Christ’s sanctuary ministry needed to undermine Sister White’s direct and clear endorsement of the correct view being given to those who gave the judgment hour cry. The “lie” they invented was that the only warning Sister White was being specific about was the warning of time setting. That is what Arthur White works to establish in his biography, and it is what his father, Ellen White’s son, and Daniells were trying to prove by the invented interview.

Jos tarkastelit huolellisesti edellisen artikkelin viimeistä katkelmaa, olet tarkastellut sen katkelman alkuperäistä lähdettä, joka löytyy kirjasta Early Writings ja jonka A. G. Daniells väittää ottaneensa mukaansa vuoden 1910 puhutteluunsa sisar White’n kanssa aiheesta ”the daily”. Niiden, jotka pyrkivät vakiinnuttamaan sen ”valheen”, että ”the daily” edustaa Kristuksen palvelutyötä pyhäkössä, oli tarpeen horjuttaa sisar White’n suoraa ja selkeää oikean näkemyksen hyväksyntää, joka annettiin niille, jotka julistivat tuomion hetken huutoa. Se ”valhe”, jonka he sepittivät, oli se, että ainoa varoitus, josta sisar White puhui täsmällisesti, oli ajanasettamisen varoitus. Juuri tämän Arthur White pyrkii osoittamaan elämäkerrassaan, ja juuri sitä hänen isänsä, Ellen White’n poika, sekä Daniells yrittivät todistaa sepitetyn puhuttelun avulla.

As already noted, there is no record of any interview between Sister White and Daniells on the subject of “the daily.” The supposed interview was proposed in 1931. If Sister White had endorsed Daniells fallen view of “the daily” at an interview in 1910, why would he, someone Sister White identified was zealous to promote his view, keep silent about her endorsement for twenty-one years? It wasn’t an interview, it was an invention.

Kuten jo on todettu, ei ole olemassa mitään kirjattua tietoa siitä, että sisar White ja Daniells olisivat keskustelleet ”jokapäiväisestä”. Väitetty tapaaminen esitettiin vuonna 1931. Jos sisar White olisi vuoden 1910 tapaamisessa hyväksynyt Daniellsin langenneen näkemyksen ”jokapäiväisestä”, miksi hän, jonka sisar White totesi olevan innokas edistämään näkemystään, olisi vaiennut hänen hyväksynnästään kahdenkymmenenyhden vuoden ajan? Se ei ollut tapaaminen, vaan keksintö.

The invention of the interview sought to place the context of her statement of “the daily” as if it was something that was incidental to her warning against time setting, and Arthur White placed his fingerprints on the lie in the fashion he presented in the history of 1931. As a Christian he should have simply reported the history, and left historical revisionism out of the equation. We ended the last article with the passage from 1850, that the passage in Early Writings is derived from. The statement first appeared in 1850, in the Review, and then again in the book Experience and Views. The third time it appears is in the book Early Writings, but in its evolution to the book Early Writings certain changes occurred. However, we would not say that many of the Spirit of Prophecy writings have been changed as some claim in their effort to discredit her work.

Haastattelun keksimisellä pyrittiin asettamaan hänen lausuntonsa ”jokapäiväisestä” sellaiseen asiayhteyteen, ikään kuin se olisi ollut jotakin hänen ajanmääritystä vastaan esittämäänsä varoitukseen nähden satunnaista, ja Arthur White jätti valheeseen sormenjälkensä sillä tavalla, jolla hän esitti vuoden 1931 historian. Kristittynä hänen olisi tullut yksinkertaisesti esittää historia ja jättää historiallinen revisionismi pois laskuista. Päätimme edellisen artikkelin vuoden 1850 katkelmaan, josta Early Writingsin kohta on peräisin. Lausunto ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1850 Review’ssa ja sitten uudelleen kirjassa Experience and Views. Kolmannen kerran se esiintyy kirjassa Early Writings, mutta sen kehityksessä kohti kirjaa Early Writings tapahtui tiettyjä muutoksia. Emme kuitenkaan sanoisi, että monia Hengen profetian kirjoituksia on muutettu, kuten jotkut väittävät pyrkiessään saattamaan hänen työnsä epäluotettavaksi.

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.

> Herra osoitti minulle, että vuoden 1843 kartta oli hänen kätensä ohjaama eikä mitään sen osaa tullut muuttaa; että luvut olivat sellaiset kuin hän tahtoi niiden olevan. Että hänen kätensä oli joidenkin lukujen yllä ja peitti niissä olevan virheen, niin ettei kukaan voinut sitä nähdä, ennen kuin hänen kätensä poistettiin.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> ”Sitten näin ”jokapäiväisen” suhteen, että sana ”uhri” oli lisätty inhimillisen viisauden toimesta eikä kuulu tekstiin; ja että Herra antoi siitä oikean käsityksen niille, jotka esittivät tuomion hetken huudon. Kun yksimielisyys vallitsi ennen vuotta 1844, lähes kaikki olivat yksimielisiä ”jokapäiväisen” oikeasta käsityksestä; mutta vuoden 1844 jälkeen, sekasorron aikana, on omaksuttu muita näkemyksiä, ja seurauksena ovat olleet pimeys ja sekavuus.” Review and Herald, 1. marraskuuta 1850.

This passage was originally in the publication titled The Present Truth from 1849, but it was printed in the Review and Herald in November, 1850. In the original manuscript Sister White directly states that she is writing out several things which the Lord had recently shown her, and as you read the entire article you will see many subjects addressed. There are about twenty various subjects that she was shown. The point is that in the original article the subject of “the daily,” and the subject of “time setting” were two different revelations of things she was shown.

Tämä katkelma oli alun perin vuoden 1849 julkaisussa nimeltä The Present Truth, mutta se painettiin Review and Heraldissa marraskuussa 1850. Alkuperäisessä käsikirjoituksessa sisar White lausuu suoraan kirjoittavansa muistiin useita asioita, jotka Herra oli hänelle äskettäin näyttänyt, ja kun luette koko artikkelin, näette siinä käsiteltävän monia aiheita. Hänelle näytettiin noin kaksikymmentä erilaista aihetta. Tarkoitus on se, että alkuperäisessä artikkelissa aihe ”jokapäiväinen” ja aihe ”ajan asettaminen” olivat kaksi eri ilmoitusta niistä asioista, jotka hänelle oli näytetty.

In the original manuscript they were identified in different paragraphs. When the passage was reprinted in Experience and Views the editors combined the paragraph where Sister White upholds the pioneer view of “the daily,” with the following paragraph that warns against time setting. As you read the original, take note that emphasis is placed upon some subjects through Capitalization. In the paragraph where she endorses the pioneer view of “the daily,” she Capitalizes the word Daily, and in the next paragraph she Capitalizes the word Time, thus marking a direct distinction between the two subjects she was shown.

Alkuperäisessä käsikirjoituksessa ne oli erotettu eri kappaleisiin. Kun kohta painettiin uudelleen teoksessa Experience and Views, toimittajat yhdistivät sen kappaleen, jossa sisar White puolustaa tienraivaajien näkemystä ”jokapäiväisestä”, sitä seuraavaan kappaleeseen, joka varoittaa ajan määräämisestä. Kun luet alkuperäistä tekstiä, pane merkille, että joitakin aiheita korostetaan Isolla Alkukirjaimella. Kappaleessa, jossa hän hyväksyy tienraivaajien näkemyksen ”jokapäiväisestä”, hän kirjoittaa sanan Daily Isolla Alkukirjaimella, ja seuraavassa kappaleessa hän kirjoittaa sanan Time Isolla Alkukirjaimella, merkitsemällä näin selvän eron niiden kahden aiheen välille, jotka hänelle näytettiin.

> “Dear Brethren and Sisters,

> „Iubiți frați și surori,```

> “I wish to give you a short sketch of what the Lord has recently shown to me in vision. I was shown the loveliness of Jesus, and the love that the angels have for one another. Said the angel—Can ye not behold their love?—follow it. Just so God’s people must love one another. Rather let blame fall on thyself than on a brother. I saw that the message ‘sell that ye have and give alms’ had not been given, by some, in its clear light; that the true object of the words of our Saviour had not been clearly presented. I saw that the object of selling was not to give to those who are able to labor and support themselves; but to spread the truth. It is a sin to support and indulge those who are able to labor, in idleness. Some have been zealous to attend all the meetings; not to glorify God, but for the ‘loaves and fishes.’ Such had much better been at home laboring with their hands, ‘the thing that is good,’ to supply the wants of their families, and to have something to give to sustain the precious cause of present truth.

> ”Tahdon antaa teille lyhyen kuvauksen siitä, mitä Herra on äskettäin näyttänyt minulle näyssä. Minulle näytettiin Jeesuksen ihanuus ja se rakkaus, jota enkeleillä on toisiaan kohtaan. Enkeli sanoi: Ettekö voi nähdä heidän rakkauttaan?—seuratkaa sitä. Juuri niin Jumalan kansan tulee rakastaa toinen toistaan. Mieluummin langetkoon syytös sinun itsesi päälle kuin veljen. Minä näin, että sanomaa ’myykää, mitä teillä on, ja antakaa almuja’ eivät jotkut olleet esittäneet sen kirkkaassa valossa; ettei meidän Vapahtajamme sanojen todellista tarkoitusta ollut selvästi tuotu esiin. Minä näin, että myymisen tarkoitus ei ollut antaa niille, jotka kykenevät tekemään työtä ja elättämään itsensä, vaan levittää totuutta. On syntiä tukea ja hemmotella joutilaisuudessa niitä, jotka kykenevät tekemään työtä. Jotkut ovat olleet innokkaita käymään kaikissa kokouksissa; eivät kirkastaakseen Jumalaa, vaan ’leipien ja kalojen’ tähden. Sellaisten olisi ollut paljon parempi olla kotona ja tehdä käsillään työtä, ’sitä, mikä on hyvää’, täyttääkseen perheensä tarpeet ja jotta heillä olisi jotakin annettavaa nykyisen totuuden kalliin asian ylläpitämiseksi.”

> “Some, I saw, had erred in praying for the sick to be healed before unbelievers. If any among us are sick, and call for the elders of the church to pray over them, according to James 5:14, 15, we should follow the example of Jesus. He put unbelievers out of the room, then healed the sick; so we should seek to be separated from the unbelief of those who have not faith, when we pray for the sick among us.

> ”Näin, että jotkut olivat erehtyneet rukoillessaan sairaiden parantumista epäuskoisten läsnä ollessa. Jos joku keskuudessamme on sairaana ja kutsuu seurakunnan vanhimmat rukoilemaan hänen puolestaan, Jaak. 5:14, 15:n mukaisesti, meidän tulee seurata Jeesuksen esimerkkiä. Hän käski epäuskoiset ulos huoneesta ja paransi sitten sairaan; samoin meidän tulee, rukoillessamme keskuudessamme olevien sairaiden puolesta, pyrkiä erilleen niiden epäuskosta, joilla ei ole uskoa.

> “Then I was pointed back to the time that Jesus took his disciples away alone, into an upper room, and first washed their feet, and then gave them to eat of the broken bread, to represent his broken body, and juice of the vine to represent his spilled blood. I saw that all should move understandingly, and follow the example of Jesus in these things, and when attending to these ordinances, should be as separate from unbelievers as possible.

> ”Sitten huomioni ohjattiin takaisin siihen aikaan, jolloin Jeesus vei opetuslapsensa erilleen, yläsaliin, ja ensin pesi heidän jalkansa ja sitten antoi heidän syödä murrettua leipää kuvaamaan hänen murrettua ruumistaan sekä viinipuun mehua kuvaamaan hänen vuodatettua vertansa. Näin, että kaikkien tulee toimia ymmärtäväisesti ja seurata Jeesuksen esimerkkiä näissä asioissa, ja näitä asetuksia toimitettaessa heidän tulee olla niin erillään epäuskoisista kuin mahdollista.

> “Then I was shown that the seven last plagues will be poured out, after Jesus leaves the Sanctuary. Said the angel—It is the wrath of God and the Lamb that causes the destruction or death of the wicked. At the voice of God the saints will be mighty and terrible as an army with banners; but they will not then execute the judgment written. The execution of the judgment will be at the close of the 1000 years.

> ”Sitten minulle näytettiin, että ne seitsemän viimeistä vitsausta vuodatetaan sen jälkeen, kun Jeesus on poistunut pyhäköstä. Enkeli sanoi: Jumalan ja Karitsan viha aiheuttaa jumalattomien hävityksen tai kuoleman. Jumalan äänen kuuluessa pyhät ovat väkeviä ja peljättäviä kuin sotajoukko lippuineen; mutta silloin he eivät pane täytäntöön kirjoitettua tuomiota. Tuomion täytäntöönpano tapahtuu tuhannen vuoden päättyessä.

> “After the saints are changed to immortality, and are caught up together, and receive their harps, crowns, &c., and enter the Holy City, Jesus and the saints set in judgment. The books are opened, the book of life and the book of death; the book of life contains the good deeds of the saints, and the book of death contains the evil deeds of the wicked. These books were compared with the Statute book, the Bible, and according to that they were judged. The saints in unison with Jesus pass their judgment upon the wicked dead. Behold ye! said the angel, the saints sit in judgment, in unison with Jesus, and mete out to each of the wicked, according to the deeds done in the body, and it is set off against their names what they must receive, at the execution of the judgment. This, I saw, was the work of the saints with Jesus, in the Holy City before it descends to the earth, through the 1000 years. Then at the close of the 1000 years, Jesus, and the angels, and all the saints with him, leaves the Holy City, and while he is descending to the earth with them, the wicked dead are raised, and then the very men that ‘pierced him,’ being raised, will see him afar off in all his glory, the angels and saints with him, and will wail because of him. They will see the prints of the nails in his hands, and in his feet, and where they thrust the spear into his side. The prints of the nails and the spear will then be his glory. It is at the close of the 1000 years that Jesus stands upon the Mount of Olives, and the Mount parts asunder, and it becomes a mighty plain, and those who flee at that time are the wicked, that have just been raised. Then the Holy City comes down and settles on the plain.

> ”Sen jälkeen kun pyhät on muutettu kuolemattomuuteen ja heidät on yhdessä temmattu ylös, ja he saavat harppunsa, kruununsa jne. ja astuvat Pyhään Kaupunkiin, Jeesus ja pyhät istuutuvat tuomitsemaan. Kirjat avataan, elämän kirja ja kuoleman kirja; elämän kirja sisältää pyhien hyvät teot, ja kuoleman kirja sisältää jumalattomien pahat teot. Näitä kirjoja verrattiin säädöskirjaan, Raamattuun, ja sen mukaan heidät tuomittiin. Pyhät langettavat Jeesuksen kanssa yksimielisesti tuomionsa jumalattomien kuolleiden ylle. Katso! sanoi enkeli, pyhät istuvat tuomiolla Jeesuksen kanssa yksimielisesti ja jakavat kullekin jumalattomista sen mukaan, mitä tekoja ruumiissa on tehty, ja heidän nimiensä kohdalle merkitään, mitä heidän on saatava tuomion toimeenpanossa. Tämän, minä näin, oli pyhien työ Jeesuksen kanssa Pyhässä Kaupungissa ennen kuin se laskeutuu maan päälle tuhannen vuoden aikana. Sitten tuhannen vuoden päättyessä Jeesus ja enkelit ja kaikki pyhät hänen kanssaan lähtevät Pyhästä Kaupungista, ja samalla kun hän heidän kanssaan laskeutuu maan päälle, jumalattomat kuolleet herätetään, ja silloin juuri ne miehet, jotka ”lävistivät hänet”, herätettyinä näkevät hänet kaukaa kaikessa hänen kirkkaudessaan, enkelit ja pyhät hänen kanssaan, ja he vaikeroivat hänen tähtensä. He näkevät naulojen jäljet hänen käsissään ja jaloissaan sekä kohdan, johon he työnsivät keihään hänen kylkeensä. Naulojen ja keihään jäljet ovat silloin oleva hänen kirkkautensa. Tuhannen vuoden päättyessä Jeesus seisoo Öljymäellä, ja vuori halkeaa kahtia, ja siitä tulee suuri tasanko, ja ne, jotka silloin pakenevat, ovat jumalattomat, jotka on juuri herätetty. Sitten Pyhä Kaupunki laskeutuu alas ja asettuu tasangolle.״

> “Then Satan imbues the wicked, that have been raised, with his spirit. He flatters them that the army in the City is small, and that his army is large, and that they can overcome the saints and take the City. While Satan was rallying his army, the saints were in the City, beholding the beauty and glory of the Paradise of God. Jesus was at their head, leading them. All at once the lovely Saviour was gone from our company; but soon we heard his lovely voice, saying, ‘Come ye blessed of my Father inherit the kingdom prepared for you from the foundation of the world.’ We gathered about Jesus, and just as he closed the gates of the City, the curse was pronounced upon the wicked. The gates were shut. Then the saints used their wings and mounted to the top of the wall of the City. Jesus was also with them; his crown looked brilliant and glorious. It was a crown within a crown, seven in number. The crowns of the saints were of the most pure gold, decked with stars. Their faces shone with glory, for they were in the express image of Jesus; and as they arose, and moved all together to the top of the City, I was enraptured with the sight.

> Silloin Saatana täyttää henkensä vaikutuksella jumalattomat, jotka on herätetty. Hän hivelee heitä sillä ajatuksella, että Kaupungissa oleva sotajoukko on vähäinen ja että hänen sotajoukkonsa on suuri ja että he voivat voittaa pyhät ja vallata Kaupungin. Sillä aikaa kun Saatana kokosi sotajoukkoaan, pyhät olivat Kaupungissa katsellen Jumalan paratiisin kauneutta ja kirkkautta. Jeesus oli heidän edellään ja johti heitä. Yhtäkkiä tuo ihana Vapahtaja oli poissa joukostamme; mutta pian kuulimme hänen ihanan äänensä sanovan: ”Tulkaa, te minun Isäni siunatut, ja omistakaa se valtakunta, joka on ollut teille valmistettuna maailman perustamisesta asti.” Me kokoonnuimme Jeesuksen ympärille, ja juuri kun hän sulki Kaupungin portit, lausuttiin kirous jumalattomien ylle. Portit suljettiin. Sitten pyhät käyttivät siipiään ja kohosivat Kaupungin muurin laelle. Jeesus oli myös heidän kanssaan; hänen kruununsa näytti loistavalta ja kirkkaalta. Se oli kruunu kruunun sisällä, niitä oli seitsemän. Pyhien kruunut olivat puhtainta kultaa, tähtien koristamat. Heidän kasvonsa säteilivät kirkkautta, sillä he olivat Jeesuksen tarkka kuva; ja heidän noustessaan ja liikkuessaan kaikki yhdessä Kaupungin huipulle minä olin näkyyn haltioitunut.

> “Then the wicked saw what they had lost; and fire was breathed from God upon them, and consumed them. This was the Execution of the Judgment. The wicked then received according as the saints in unison with Jesus had meted out to them during the 1000 years. The same fire from God that consumed the wicked, purified the whole earth. The broken ragged mountains melted with fervent heat, the atmosphere, also, and all the stubble was consumed. Then our inheritance opened before us, glorious and beautiful, and we inherited the whole earth made new. We all shouted with a loud voice, Glory, Alleluia.

> “Silloin jumalattomat näkivät, mitä olivat menettäneet; ja Jumalasta lähti tuli heidän ylitseen, ja se kulutti heidät. Tämä oli tuomion toimeenpano. Jumalattomat saivat silloin sen mukaan, mitä pyhät yksimielisesti Jeesuksen kanssa olivat heille määränneet noiden 1000 vuoden aikana. Sama Jumalasta lähtenyt tuli, joka kulutti jumalattomat, puhdisti koko maan. Murtuneet, repaleiset vuoret sulivat hehkuvassa kuumuudessa, samoin ilmakehä, ja kaikki oljenkorret paloivat poroksi. Sitten perintömme avautui edessämme, kirkkaana ja kauniina, ja me perimme koko uudeksi tehdyn maan. Me kaikki huusimme suurella äänellä: Kunnia, halleluja.”

> “I also saw that the shepherds should consult those in whom they have reason to have confidence, those who have been in all the messages, and are firm in all the present truth, before they advocate any new point of importance, which they may think the Bible sustains. Then the shepherds will be perfectly united, and the union of the shepherds will be felt by the church. Such a course I saw would prevent unhappy divisions, and then there would be no danger of the precious flock being divided, and the sheep scattered, without a shepherd.

> ”Näin myös, että paimenten tulisi, ennen kuin he ryhtyvät puolustamaan mitään uutta tärkeää kohtaa, jonka he saattavat ajatella Raamatun tukevan, neuvotella niiden kanssa, joihin heillä on syytä luottaa, niiden kanssa, jotka ovat olleet mukana kaikissa sanomissa ja ovat lujia kaikessa nykyisessä totuudessa. Silloin paimenet ovat täydellisesti yksimielisiä, ja seurakunta tuntee paimenten yksimielisyyden. Näin minä näin, että tällainen menettely estäisi onnettomat hajaannukset, eikä silloin olisi vaaraa, että kallisarvoinen lauma jakaantuisi ja lampaat hajaantuisivat ilman paimenta.

> “September 23d, the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people, and that efforts must be redoubled in this gathering time. In the scattering time Israel was smitten and torn; but now in the gathering time God will heal and bind up his people. In the scattering, efforts made to spread the truth had but little effect, accomplished but little or nothing; but in the gathering when God has set his hand to gather his people, efforts to spread the truth will have their designed effect. All should be united and zealous in the work. I saw that it was a shame for any to refer to the scattering for examples to govern us now in the gathering; for if God does no more for us now than he did then, Israel would never be gathered. It is as necessary that the truth should be published in a paper, as preached.

> ”23. syyskuuta Herra näytti minulle, että hän oli ojentanut kätensä toistamiseen kootakseen kansansa jäännöksen, ja että ponnistukset oli kaksinkertaistettava tässä kokoamisen ajassa. Hajottamisen aikana Israelia lyötiin ja raadeltiin; mutta nyt kokoamisen aikana Jumala parantaa ja sitoo kansansa haavat. Hajottamisen aikana totuuden levittämiseksi tehdyt ponnistukset vaikuttivat vain vähän, saivat aikaan vain vähän tai eivät mitään; mutta kokoamisen aikana, kun Jumala on ryhtynyt kokoamaan kansaansa, ponnistuksilla totuuden levittämiseksi on oleva niille tarkoitettu vaikutus. Kaikkien tulee olla yksimielisiä ja innokkaita työssä. Minulle näytettiin, että oli häpeällistä kenenkään vedota hajottamisen aikaan esimerkkeinä, joiden tulisi ohjata meitä nyt kokoamisen aikana; sillä jos Jumala ei tekisi meille nyt enempää kuin hän teki silloin, Israelia ei koskaan koottaisi. On yhtä välttämätöntä, että totuus julkaistaan lehdessä, kuin että sitä saarnataan.

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.

> Herra näytti minulle, että vuoden 1843 kartta oli hänen kätensä ohjaama eikä mitään sen osaa tullut muuttaa; että luvut olivat sellaiset kuin hän tahtoi niiden olevan. Että hänen kätensä oli eräiden lukujen kohdalla peittäen kätkenyt erehdyksen, niin ettei kukaan voinut sitä nähdä, ennen kuin hänen kätensä poistettiin.

> “Then I saw in relation to the “Daily,” that the word “sacrifice” was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.

> ”Sitten näin ”jokapäiväisen” yhteydessä, että sana ”uhri” on lisätty ihmisen viisaudessa eikä kuulu tekstiin; ja että Herra antoi siitä oikean käsityksen niille, jotka esittivät tuomion hetken huudon. Kun vallitsi yksimielisyys ennen vuotta 1844, miltei kaikki olivat yksimielisiä ”jokapäiväisestä” oikeassa käsityksessä; mutta vuoden 1844 jälkeen, hämmennyksen aikana, on omaksuttu muita näkemyksiä, ja seurauksena on ollut pimeys ja hämmennys.

> “The Lord showed me that Time had not been a test since 1844, and that time will never again be a test.

> Herra osoitti minulle, ettei aika ole ollut koetuksena vuoden 1844 jälkeen eikä aika enää milloinkaan tule olemaan koetuksena.

> “Then I was pointed to some who are in the great error, that the saints are yet to go to Old Jerusalem, &c., before the Lord comes. Such a view is calculated to take the mind and interest from the present work of God, under the message of the third angel; for if we are to go to Jerusalem, then our minds will naturally be there, and our means will be withheld from other uses, to get the saints to Jerusalem. I saw that the reason why they were left to go into this great error, is because they have not confessed and forsaken their errors, that they have been in for a number of years past.” Review and Herald, November 1, 1850.

> “Sitten huomioni kiinnitettiin joihinkin, jotka ovat siinä suuressa harhassa, että pyhien on vielä mentävä vanhaan Jerusalemiin jne. ennen kuin Herra tulee. Tällainen näkemys on omiaan kääntämään mielen ja kiinnostuksen pois Jumalan nykyisestä työstä kolmannen enkelin sanoman alaisuudessa; sillä jos meidän on mentävä Jerusalemiin, mielemme suuntautuvat luonnollisesti sinne, ja varamme pidätetään muista käyttötarkoituksista, jotta pyhät saataisiin Jerusalemiin. Minulle näytettiin, että syy siihen, miksi heidän sallittiin joutua tähän suureen harhaan, on se, etteivät he ole tunnustaneet ja hylänneet erehdyksiään, joissa he ovat olleet useiden kuluneiden vuosien ajan.” Review and Herald, November 1, 1850.

The passage begins by stating, “I wish to give you a short sketch of what the Lord has recently shown to me in vision.” There were several subjects presented, and she did not combine the paragraph addressing “the daily,” with the next paragraph. That was done later by editors who placed the passage in Experience and Views, and thereafter in Early Writings. In Experience and Views, the editors left off the first eight paragraphs, and combined the paragraphs addressing what she was shown of “the daily” and of time setting. Experience and Views was published in 1851, and then Early Writings was published in 1882.

Jakso alkaa toteamuksella: ”Tahdon esittää teille lyhyen kuvauksen siitä, mitä Herra on hiljattain näyssä minulle osoittanut.” Esillä oli useita aiheita, eikä hän yhdistänyt ”jokapäiväistä” käsittelevää kappaletta seuraavaan kappaleeseen. Sen tekivät myöhemmin toimittajat, jotka sijoittivat tämän jakson teokseen Experience and Views ja sittemmin teokseen Early Writings. Teoksessa Experience and Views toimittajat jättivät pois kahdeksan ensimmäistä kappaletta ja yhdistivät kappaleet, joissa käsiteltiin sitä, mitä hänelle oli osoitettu ”jokapäiväisestä” ja ajan asettamisesta. Experience and Views julkaistiin vuonna 1851, ja sitten Early Writings julkaistiin vuonna 1882.

Early Writings was essentially the same four paragraphs that had appeared in Experience and Views, but with one significant exception. In Experience and Views, the one sentence paragraph that addressed time setting was combined with the previous paragraph that addressed “the daily.” Then the paragraph that originally followed the paragraph addressing time setting was included. In Early Writings a paragraph that came from a different passage in Experience and Views, was placed between the paragraph that now addresses both “the daily,” and time setting, which was originally followed by a paragraph identifying why it was wrong to make pilgrimages to old Jerusalem.

Early Writings oli olennaisesti samat neljä kappaletta, jotka olivat ilmestyneet teoksessa Experience and Views, mutta yhdellä merkittävällä poikkeuksella. Teoksessa Experience and Views ajanmääritystä käsitellyt yhden virkkeen kappale oli yhdistetty edelliseen kappaleeseen, jossa käsiteltiin ”jokapäiväistä”. Sitten mukaan otettiin se kappale, joka alun perin seurasi ajanmääritystä käsitellyttä kappaletta. Teoksessa Early Writings tämän nykyisin sekä ”jokapäiväistä” että ajanmääritystä käsittelevän kappaleen väliin sijoitettiin kappale, joka oli peräisin teoksen Experience and Views toisesta kohdasta ja jota alun perin seurasi kappale, jossa osoitettiin, miksi pyhiinvaellusten tekeminen vanhaan Jerusalemiin oli väärin.

The paragraph that was removed from a different page of Experience and Views, and then was inserted into the passage of Early Writings, only added to the confusion about “the daily” that had begun since 1844. The paragraph was not in Sister White’s original narrative of her vision.

Kappale, joka poistettiin Experience and Views -teoksen toiselta sivulta ja sitten lisättiin Early Writings -teoksen kohtaan, ainoastaan lisäsi sitä hämmennystä, joka oli alkanut vuodesta 1844 lähtien koskien ”jokapäiväistä”. Kappale ei kuulunut sisar Whiten alkuperäiseen näkykertomukseen.

> “The Lord has shown me that the message of the third angel must go, and be proclaimed to the scattered children of the Lord, and that it should not be hung on time; for time never will be a test again. I saw that some were getting a false excitement arising from preaching time; that the third angel’s message was stronger than time can be. I saw that this message can stand on its own foundation, and that it needs not time to strengthen it, and that it will go in mighty power, and do its work, and will be cut short in righteousness.” Experience and Views, 48.

> ”Herra on näyttänyt minulle, että kolmannen enkelin sanoman täytyy mennä eteenpäin ja että se on julistettava Herran hajallaan oleville lapsille, eikä sitä tule ripustaa aikaan; sillä aika ei enää koskaan ole oleva koetus. Näin, että jotkut saivat väärää kiihotusta ajan saarnaamisesta; että kolmannen enkelin sanoma oli voimakkaampi kuin aika voi olla. Näin, että tämä sanoma voi seistä omalla perustuksellaan, ettei se tarvitse aikaa vahvistaakseen sitä, ja että se menee eteenpäin väkevässä voimassa, tekee työnsä ja saatetaan vanhurskaudessa päätökseen.” Experience and Views, 48.

The paragraph from page forty-eight of Experience and Views, was inserted after the paragraph in Early Writings, that had been created by combining two different paragraphs, and it placed an emphasis upon time setting that did not exist in the original narrative.

Kappale sivulta neljäkymmentäkahdeksan teoksesta Experience and Views lisättiin teoksessa Early Writings sen kappaleen jälkeen, joka oli muodostettu yhdistämällä kaksi erillistä kappaletta, ja se korosti ajanmääritystä tavalla, jota alkuperäisessä kertomuksessa ei ollut.

In 1931, the ancient men that ruled the people of Jerusalem invented a story which claimed Daniells had interviewed Sister White in 1910, and in the testimony that Daniells provided he refers to the 1843 chart, and says he pointed to the non-existent sanctuary on the chart, as he interviewed Sister White. He supposedly had the book Early Writings with him, and as he asked her about what she meant, and based upon her responses he could only conclude that the passage endorsing the pioneer view of “the daily,” in Early Writings, was actually a warning against time setting. Twenty-one years after the invented interview and sixteen years after the death of the persons supposedly interviewed, Daniells places the testimony into the history of the third generation.

Vuonna 1931 ne muinaiset miehet, jotka hallitsivat Jerusalemin kansaa, sepittivät kertomuksen, jonka mukaan Daniells oli vuonna 1910 haastatellut sisar Whitea, ja siinä todistuksessa, jonka Daniells esittää, hän viittaa vuoden 1843 karttaan ja sanoo osoittaneensa kartassa olevaa olematonta pyhäkköä haastatellessaan sisar Whitea. Hänellä oletettavasti oli varhaisten kirjoitusten teos Early Writings mukanaan, ja kun hän kysyi häneltä, mitä tämä tarkoitti, hän saattoi vastausten perusteella ainoastaan päätellä, että Early Writings -teoksessa oleva kohta, joka tukee uranuurtajien näkemystä ”jokapäiväisestä”, olikin todellisuudessa varoitus ajan asettamista vastaan. Kaksikymmentäyksi vuotta keksityn haastattelun jälkeen ja kuusitoista vuotta oletettavasti haastateltujen henkilöiden kuoleman jälkeen Daniells sijoittaa todistuksen kolmannen sukupolven historiaan.

F. C. Gilbert was a Hebrew scholar and he did not simply support the correct view of the “daily” as Paganism because the pioneers and Ellen White said it was so. He defended it based upon an understanding of the Hebrew text that Daniel the prophet had employed. He was the prominent Adventist Hebrew scholar during the time period. As the controversy about “the daily” that Daniells and Prescott were pushing continued to grow, Gilbert was one of the prominent scholars who stood in defense of the pioneer position. He had an interview with Ellen White on June 8, 1910, and he later recorded what he and Sister White discussed. Daniells’ testimony is completely contrary to F. C. Gilbert’s.

F. C. Gilbert oli heprean kielen tutkija, eikä hän yksinkertaisesti kannattanut oikeaa näkemystä ”jokapäiväisestä” pakanallisuutena siksi, että pioneerit ja Ellen White olivat niin sanoneet. Hän puolusti sitä sen heprealaisen tekstin ymmärtämisen perusteella, jota profeetta Daniel oli käyttänyt. Hän oli tuon ajanjakson huomattava adventistinen heprean kielen tutkija. Kun kiista ”jokapäiväisestä”, jota Daniells ja Prescott ajoivat, jatkoi kasvamistaan, Gilbert oli yksi niistä huomattavista tutkijoista, jotka asettuivat puolustamaan pioneerien kantaa. Hänellä oli keskustelu Ellen Whiten kanssa 8. kesäkuuta 1910, ja myöhemmin hän kirjasi muistiin, mistä hän ja sisar White olivat keskustelleet. Daniellsin todistus on täydellisesti ristiriidassa F. C. Gilbertin todistuksen kanssa.

In volume twenty, pages seventeen through twenty-two, of Manuscript Releases, Sister White’s addresses Daniells’ and Prescott’s position on the “daily”. The phrases that you find in F. C. Gilbert’s report of his interview with Ellen White are almost identical to what Sister White herself stated in the passage from Manuscript Releases. So, for many years before Manuscript Releases were published and released, there was no concrete inspired testimony to refute or uphold Daniells’ claim about the content of the interview he supposedly had with Sister White. More importantly, there was no inspired endorsement for his flawed view of the “daily”. Even more importantly, now that Manuscript Releases are available—there still isn’t an inspired endorsement for his flawed view of “the daily!”

Käsikirjoitusjulkaisujen kahdennessakymmenennessä osassa, sivuilla seitsemäntoista–kaksikymmentäkaksi, sisar White käsittelee Daniellsin ja Prescottin kantaa ”jokapäiväisestä”. Ne ilmaukset, jotka löytyvät F. C. Gilbertin selonteosta hänen Ellen Whiten kanssa käymästään keskustelusta, ovat lähes identtiset sen kanssa, mitä sisar White itse lausui Käsikirjoitusjulkaisujen kohdassa. Niinpä monien vuosien ajan ennen kuin Käsikirjoitusjulkaisut julkaistiin ja saatettiin saataville ei ollut olemassa mitään konkreettista innoitettua todistusta, joka olisi kumonnut tai vahvistanut Daniellsin väitteen sen keskustelun sisällöstä, jonka hän väitetysti kävi sisar Whiten kanssa. Vielä tärkeämpää on, ettei ollut mitään innoitettua vahvistusta hänen virheelliselle näkemykselleen ”jokapäiväisestä”. Vieläkin tärkeämpää on, että nyt kun Käsikirjoitusjulkaisut ovat saatavilla, ei edelleenkään ole mitään innoitettua vahvistusta hänen virheelliselle näkemykselleen ”jokapäiväisestä”!

And yet today, Laodicean Adventism is taught that Sister White has no position on the “daily”, except that it is not a “test question” and we should “keep quiet on this subject”. Something is reversed today, and what is reversed is that the true position of “the daily” is now in the minority opinion among God’s people. In 1910, the minority view was Conradi’s view that was being pushed by Daniells and Prescott, and the majority view was the pioneer position.

Ja kuitenkin tänä päivänä laodikealaiselle adventismille opetetaan, ettei sisar Whitella ole mitään kantaa ”jokapäiväiseen”, paitsi että se ei ole ”koetinkysymys” ja että meidän tulisi ”vaieta tästä aiheesta”. Jokin on nykyään kääntynyt päälaelleen, ja kääntynyt on se, että ”jokapäiväisen” tosi kanta on nyt vähemmistön näkemys Jumalan kansan keskuudessa. Vuonna 1910 vähemmistönäkemys oli Conradin kanta, jota Daniells ja Prescott ajoivat, ja enemmistönäkemys oli tienraivaajien kanta.

The following is F. C. Gilbert’s statement about his interview with Sister White, that should be compared with Manuscript Releases, that has been placed in its entirety, in the eighty-first article of this The Book of Daniel series.

Seuraava on F. C. Gilbertin lausunto hänen keskustelustaan sisar Whiten kanssa; sitä tulee verrata teokseen Manuscript Releases, joka on kokonaisuudessaan esitetty tämän The Book of Daniel -sarjan kahdeksankymmenennessäensimmäisessä artikkelissa.

> “Daniells and Prescott . . . would not give the older brethren in the cause any chance to say anything. . . . Daniells was here to see me, and I would not see him. . . . I would not have anything to say to him about anything. About the ‘daily’ that they are trying to work up, there is nothing to it. . . . When I was in Washington there seemed to be something that just encased their minds, and I could not seem to touch them. We are to have nothing to do with this subject of the ‘daily’ . . . I knew they would work against my message, and then the people would not think there was anything to my message. I have written to him and told him that he was showing himself not fit to be president of the General Conference. . . . not the man to keep the Presidency.

> ”Daniells ja Prescott... eivät antaisi asiassa vanhemmille veljille minkäänlaista tilaisuutta sanoa mitään.... Daniells oli täällä tapaamassa minua, enkä suostunut tapaamaan häntä.... En halunnut sanoa hänelle mitään mistään. Mitä tulee siihen ”jokapäiväiseen”, jota he yrittävät nostattaa, siinä ei ole mitään.... Kun olin Washingtonissa, näytti siltä, että jokin aivan kuin kapseloi heidän mielensä, enkä näyttänyt voivan koskettaa heitä. Meillä ei tule olla mitään tekemistä tämän ”jokapäiväistä” koskevan aiheen kanssa... Tiesin, että he toimisivat sanomaani vastaan, eikä kansa silloin ajattelisi, että sanomassani olisi mitään. Olen kirjoittanut hänelle ja sanonut hänelle, että hän osoitti olevansa sopimaton Yleiskonferenssin puheenjohtajaksi.... ei se mies pitämään puheenjohtajuutta.”

> “If this message of the ‘daily’ were a testing message the Lord would have shown me. These people do not see the end from the beginning in this thing. . . .I utterly refuse to see any of them who are engaged in this work.

> “Jos tämä sanoma ‘jokapäiväisestä’ olisi koetteleva sanoma, Herra olisi sen minulle näyttänyt. Nämä ihmiset eivät tässä asiassa näe loppua alusta asti....Kieltäydyn jyrkästi tapaamasta ketään heistä, jotka ovat mukana tässä työssä.

> “The light that was given me of God is that Brother Daniells has stood in the Presidency long enough. . . . and I was told not to have any more conversation with him about any of these things. I would not see Daniells about the matter, and I would not have one word with him. They pled with me to give him an interview, but I would not. . . . I was told to warn our people not to have anything to do with this thing they are teaching. . . . I was forbidden of the Lord to listen to it. I have expressed myself as not having a particle of confidence in it. . . . This whole thing they are doing is a scheme of the devil.” F. C. Gilbert’s report of an interview given him by Ellen White on June 8, 1910.

> ”Se valo, jonka Jumala minulle antoi, on se, että veli Daniells on ollut puheenjohtajuudessa kyllin kauan.... ja minua käskettiin olemaan enää keskustelematta hänen kanssaan mistään näistä asioista. En tapaisi Daniellsia tässä asiassa enkä vaihtaisi hänen kanssaan sanaakaan. He pyysivät minua antamaan hänelle puhuttelun, mutta minä en suostunut.... Minua käskettiin varoittamaan kansaamme, ettei heillä olisi mitään tekemistä tämän asian kanssa, jota he opettavat.... Herra kielsi minua kuuntelemasta sitä. Olen ilmaissut kantani siten, ettei minulla ole siihen hitustakaan luottamusta.... Koko tämä, mitä he tekevät, on paholaisen juoni.” F. C. Gilbertin selostus haastattelusta, jonka Ellen White antoi hänelle 8. kesäkuuta 1910.

We will continue this subject in the next article.

Jatkamme tätä aihetta seuraavassa artikkelissa.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had great light: ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ ‘Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> Se, joka näkee pinnan alle ja joka lukee kaikkien ihmisten sydämet, sanoo niistä, jotka ovat saaneet suurta valoa: ”He eivät ole vaivattuja eivätkä hämmästyneitä moraalisen ja hengellisen tilansa tähden.” ”Niin, he ovat valinneet omat tiensä, ja heidän sielunsa mielistyy heidän kauhistuksiinsa. Minäkin valitsen heidän harhansa ja saatan heidän pelkonsa heidän päällensä; sillä kun minä kutsuin, ei kukaan vastannut; kun minä puhuin, he eivät kuulleet, vaan tekivät pahaa minun silmieni edessä ja valitsivat sen, mihin minä en mielistynyt.” ”Jumala lähettää heille väkevän eksytyksen, niin että he uskovat valheen”, koska he eivät ottaneet vastaan totuuden rakkautta pelastuakseen, ”vaan mielistyivät vääryyteen”. Jesaja 66:3, 4; 2. Tessalonikalaiskirje 2:11, 10, 12.

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have once known the truth, mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’

> Taivaallinen Opettaja kysyi: ”Mikä voimakkaampi harha voisi pettää mielen kuin se teeskentely, että rakennatte oikealle perustukselle ja että Jumala hyväksyy tekonne, vaikka todellisuudessa toteutatte monia asioita maailman menettelytapojen mukaan ja teette syntiä Jehovaa vastaan? Voi, se on suuri petos, kiehtova harhaluulo, joka ottaa mielet valtaansa, kun ihmiset, jotka ovat kerran tunteneet totuuden, erehtyvät pitämään jumalisuuden muotoa sen henkenä ja voimana; kun he luulevat olevansa rikkaita, rikastuneita eivätkä mitään tarvitsevia, vaikka todellisuudessa he tarvitsevat kaikkea.”

> “God has not changed toward His faithful servants who are keeping their garments spotless. But many are crying, ‘Peace and safety,’ while sudden destruction is coming upon them. Unless there is thorough repentance, unless men humble their hearts by confession and receive the truth as it is in Jesus, they will never enter heaven. When purification shall take place in our ranks, we shall no longer rest at ease, boasting of being rich and increased with goods, in need of nothing.

> ”Jumala ei ole muuttunut uskollisia palvelijoitaan kohtaan, jotka pitävät vaatteensa tahrattomina. Mutta monet huutavat: ’Rauha ja turvallisuus’, vaikka äkillinen perikato on tulossa heidän päälleen. Ellei tapahdu perusteellista parannusta, elleivät ihmiset nöyrrä sydämessään tunnustuksen kautta ja ota vastaan totuutta sellaisena kuin se on Jeesuksessa, he eivät koskaan pääse taivaaseen. Kun puhdistus tapahtuu meidän riveissämme, emme enää lepää huolettomina, kerskaten olevamme rikkaita ja tavarasta rikastuneita, vailla mitään puutetta.

> “Who can truthfully say: ‘Our gold is tried in the fire; our garments are unspotted by the world’? I saw our Instructor pointing to the garments of so-called righteousness. Stripping them off, He laid bare the defilement beneath. Then He said to me: ‘Can you not see how they have pretentiously covered up their defilement and rottenness of character? “How is the faithful city become an harlot!” My Father’s house is made a house of merchandise, a place whence the divine presence and glory have departed! For this cause there is weakness, and strength is lacking.’

> “Kuka voi totuudenmukaisesti sanoa: ‘Meidän kultamme on tulessa koeteltua; meidän vaatteemme ovat maailman tahraamattomat’ ? Minä näin Opettajamme osoittavan niin sanotun vanhurskauden vaatteita. Riisuessaan ne pois Hän paljasti niiden alla olevan saastaisuuden. Sitten Hän sanoi minulle: ‘Etkö näe, kuinka he ovat teeskentelevästi peittäneet saastaisuutensa ja luonteensa mädännäisyyden? “Kuinka onkaan uskollisesta kaupungista tullut portto!” Minun Isäni huone on tehty kauppahuoneeksi, paikaksi, josta jumalallinen läsnäolo ja kirkkaus ovat poistuneet! Tämän tähden on heikkoutta, ja voimaa puuttuu.’”

> “Unless the church, which is now being leavened with her own backsliding, shall repent and be converted, she will eat of the fruit of her own doing, until she shall abhor herself. When she resists the evil and chooses the good, when she seeks God with all humility and reaches her high calling in Christ, standing on the platform of eternal truth and by faith laying hold upon the attainments prepared for her, she will be healed. She will appear in her God-given simplicity and purity, separate from earthly entanglements, showing that the truth has made her free indeed. Then her members will indeed be the chosen of God, His representatives.” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> ”Ellei seurakunta, jota nyt hapattaa sen oma luopumus, tee parannusta ja käänny, se saa syödä oman menettelynsä hedelmää, kunnes se inhoaa itseään. Kun se vastustaa pahaa ja valitsee hyvän, kun se etsii Jumalaa kaikessa nöyryydessä ja saavuttaa korkean kutsumuksensa Kristuksessa, seisten iankaikkisen totuuden perustalla ja uskossa tarttuen sille valmistettuihin saavutuksiin, se paranee. Se ilmestyy Jumalan sille antamassa yksinkertaisuudessa ja puhtaudessa, erillään maallisista kietoumuksista, osoittaen, että totuus on totisesti tehnyt sen vapaaksi. Silloin sen jäsenet ovat todella Jumalan valittuja, Hänen edustajiaan.” Testimonies, osa 8, 249, 250.

Back to Articles