Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Seven

Danielin kirja – numero sataseitsemän

The Prophetic Narrative: From Jeroboam to Josiah and the Restoration of the Old Paths

Profeetallinen kertomus: Jerobeamista Josiaan ja vanhojen polkujen ennalleenpalautukseen

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In 1844, the Protestants of the United States withdrew from the Millerite movement and took their prophetic position as a daughter of Babylon, as typified by Jeroboam instituting a counterfeit system of worship when his ten northern tribes separated from the southern kingdom of Judah. Jeroboam’s two golden calves, one in the city of Bethel (meaning “the house of God”/Church), and the other in Dan (meaning judgment/State) typified the false system of Church and State that typifies the United States. All the elements of Jeroboam’s counterfeit system of church and state were patterned after the very same structure set forth in the rebellion of Aaron. Thus, Jeroboam’s counterfeit system of worship was an image of Aaron’s counterfeit system of worship.

Vuonna 1844 Yhdysvaltojen protestantit vetäytyivät milleriittiliikkeestä ja omaksuivat profeetallisen asemansa Babylonin tyttärenä, kuten sitä esikuvallisesti kuvasi se, että Jerobeam pani toimeen väärennetyn jumalanpalvelusjärjestelmän, kun hänen kymmenen pohjoista heimoaan erosivat eteläisestä Juudan valtakunnasta. Jerobeamin kaksi kultaista vasikkaa, toinen Beetelin kaupungissa (merkitykseltään ”Jumalan huone” / kirkko) ja toinen Danissa (merkitykseltään tuomio / valtio), esikuvallistivat kirkon ja valtion väärää järjestelmää, joka esikuvallistaa Yhdysvaltoja. Kaikki Jerobeamin väärennetyn kirkko- ja valtiojärjestelmän osatekijät oli muovattu täsmälleen saman rakenteen mukaan, joka esitettiin Aaronin kapinassa. Niinpä Jerobeamin väärennetty jumalanpalvelusjärjestelmä oli Aaronin väärennetyn jumalanpalvelusjärjestelmän kuva.

Jeroboam’s counterfeit system represented the system of worship that Protestantism upheld when it separated from the movement of the first angel and became a daughter, or an image of the Roman beast of the papacy. At the very institution of Jeroboam’s counterfeit system, a prophet from Judah confronted his altar and false system of worship. In 1844, at the very outset of the role of apostate Protestantism instituting a system of worship represented as the daughter of Rome, the Millerites, by faith, entered the Most Holy Place of the heavenly sanctuary and recognized the Sabbath, and thus represented a prophetic rebuke to the daughters of Rome, who chose to continue observing the mark of Rome’s authority—Sunday worship.

Jerobeamin väärennetty järjestelmä edusti sitä jumalanpalvelusjärjestelmää, jota protestantismi kannatti erottautuessaan ensimmäisen enkelin liikkeestä ja tullessaan paavillisen Rooman pedon tyttäreksi eli kuvaksi. Aivan Jerobeamin väärennetyn järjestelmän perustamisen yhteydessä Juudasta tullut profeetta asettui vastustamaan hänen alttariaan ja väärää jumalanpalvelusjärjestelmäänsä. Vuonna 1844, aivan luopioprotestantismin Rooman tyttärenä esitetyn jumalanpalvelusjärjestelmän käyttöönottoon liittyvän tehtävänsä alkuvaiheessa, milleriitit astuivat uskossa taivaallisen pyhäkön kaikkeinpyhimpään ja tunnustivat sapatin, ja siten he edustivat profeetallista nuhdetta Rooman tyttärille, jotka päättivät edelleen noudattaa Rooman vallan tunnusmerkkiä — sunnuntaijumalanpalvelusta.

The prophet of Judah that confronted Jeroboam, there and then set forth a prophecy.

Juudan profeetta, joka nuhteli Jerobeamia, esitti siinä ja silloin ennustuksen.

> And he cried against the altar in the word of the Lord, and said, O altar, altar, thus saith the Lord; Behold, a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee. And he gave a sign the same day, saying, This is the sign which the Lord hath spoken; Behold, the altar shall be rent, and the ashes that are upon it shall be poured out. 1 Kings 13:2, 3.

> Ja hän huusi alttaria vastaan Herran sanan voimassa ja sanoi: Oi alttari, alttari, näin sanoo Herra: Katso, Daavidin huoneelle syntyy lapsi, nimeltä Joosia; ja sinun päälläsi hän uhraa niiden uhrikukkuloiden papit, jotka polttavat sinun päälläsi suitsutusta, ja ihmisten luita poltetaan sinun päälläsi. Ja hän antoi samana päivänä tunnusmerkin sanoen: Tämä on se merkki, jonka Herra on puhunut: Katso, alttari halkeaa, ja tuhka, joka on sen päällä, vuodatetaan maahan. 1. Kun. 13:2, 3.

The prophecy included the doubling of the word “altar.” A doubling of a word or phrase in prophecy represents a symbol of the second angel’s message, thus identifying the year 1844, when the second angel arrived and Protestantism fell, becoming a daughter of Babylon. At the same time the prophet provided a sign, just as the Millerites in 1844, recognized the sign of the Sabbath. As Jeroboam threatened the prophet in the following verses, his hand was paralyzed, thus referencing the mark of Babylon that is forced upon either the forehead or the hand, and which when received spiritually cripples a person for eternity.

Profetiaan sisältyi sanan ”alttari” kaksinkertainen toistaminen. Sanan tai ilmauksen kaksinkertaistaminen profetiassa edustaa toisen enkelin sanoman vertauskuvaa ja siten osoittaa vuoden 1844, jolloin toinen enkeli saapui ja protestanttisuus lankesi tullessaan Babylonin tyttäreksi. Samalla profeetta antoi merkin, aivan kuten milleriitit vuonna 1844 tunnistivat sapatin merkin. Kun Jerobeam seuraavissa jakeissa uhkasi profeettaa, hänen kätensä halvaantui, viitaten näin Babylonin merkkiin, joka pakotetaan joko otsaan tai käteen ja joka vastaanotettuna hengellisesti rampauttaa ihmisen iankaikkisesti.

For the purposes of this study, we are considering the prediction the prophet set forth identifying that “a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee.” Josiah means “the foundation of God”, and represents the foundations of Adventism that were built in the very history typified by Jeroboam’s inauguration of his false system of worship. Upon the false system of worship instituted by Jeroboam, Josiah would punish the priests who led out in the counterfeit worship.

Tätä tutkimusta varten tarkastelemme ennustusta, jonka profeetta esitti osoittaen, että ”Daavidin huoneelle syntyy lapsi, nimeltä Joosia; ja sinun päälläsi hän uhraa korkeuksien papit, jotka sinun päälläsi polttavat suitsuketta, ja ihmisten luita poltetaan sinun päälläsi.” Joosia merkitsee ”Jumalan perustusta” ja edustaa adventismin perusteita, jotka rakennettiin juuri siinä historiassa, jota Jerobeamin väärän jumalanpalvelusjärjestelmän käyttöönotto esikuvallisesti kuvasi. Sen väärän jumalanpalvelusjärjestelmän ylle, jonka Jerobeam oli asettanut, Joosia toisi rangaistuksen papeille, jotka johtivat tätä väärennettyä jumalanpalvelusta.

The prophet disobeyed the Lord’s command not to return the way he had come to Jeroboam’s inauguration, and not to eat or drink in Bethel. When he ate the food of the lying prophet of Bethel he was set forth as a symbol of the death that would be brought upon those who after 1844, would choose to return to and eat the doctrines and false prophetic methodologies of apostate Protestantism, as represented by the rebellion of 1863. The deathbed of those who rebelled in 1863, would be the same deathbed as the lying prophet of Bethel. The deathbed for apostate Protestantism was the history of August 11, 1840 through to 1844, when they; the former chosen people of God were passed by, and became the daughters of Rome. Laodicean Adventism’s deathbed will also be between the date when the mighty angel descended on September 11, 2001, as it had done in 1840, and the hour of the great earthquake, representing the soon coming Sunday law.

Profeetta oli tottelematon Herran käskylle olla palaamatta Jerobeamin vihkiäisjuhlaan samaa tietä, jota hän oli tullut, eikä syödä tai juoda Beetelissä. Kun hän söi Beetelin valeprofeetan ruokaa, hänet asetettiin vertauskuvaksi siitä kuolemasta, joka kohtaisi niitä, jotka vuoden 1844 jälkeen valitsisivat palata luopioprotestantismin oppeihin ja vääriin profeetallisiin menetelmiin ja ravita itseään niillä, kuten vuoden 1863 kapina edustaa. Niiden kuolinvuode, jotka kapinoivat vuonna 1863, olisi sama kuolinvuode kuin Beetelin valeprofeetalla. Luopioprotestantismin kuolinvuode oli 11. elokuuta 1840 alkava ja vuoteen 1844 ulottuva historia, jolloin heidät, Jumalan entisen valitun kansan, sivuutettiin, ja heistä tuli Rooman tyttäriä. Laodikealaisen adventismin kuolinvuode tulee samoin sijoittumaan sen päivän väliin, jolloin väkevä enkeli laskeutui alas 11. syyskuuta 2001, niin kuin se oli tehnyt vuonna 1840, ja suuren maanjäristyksen hetken, joka edustaa pian tulevaa sunnuntailakia.

On September 11, 2001, the sealing of the one hundred and forty-four thousand began and the angel began to move through Jerusalem placing a mark on the forehead of those who sigh and cry for the abominations done in the land (the United States), and the church (Laodicean Adventism). On September 11, 2001, the sins of the fathers represented by the four abominations of Ezekiel, became present testing truths in the sealing process that then began.

11. syyskuuta 2001 alkoi sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöiminen, ja enkeli alkoi kulkea Jerusalemin halki pannen merkin niiden otsaan, jotka huokaavat ja valittavat maassa (Yhdysvalloissa) ja seurakunnassa (laodikealaisessa adventismissa) tehtyjen kauhistusten tähden. 11. syyskuuta 2001 isien synnit, joita Hesekielin neljä kauhistusta edustivat, tulivat läsnä oleviksi koetuksen totuuksiksi silloin alkaneessa sinetöimisprosessissa.

The test of 1863, involved the foundations of the Millerite movement as represented by the “seven times,” of Leviticus twenty-six that had been rejected in 1863. The test involved a willingness or unwillingness to return to Jeremiah’s old paths in order to find the rest of the latter rain. The test of 1888, was the message to the Laodicean church as brought by Elders Jones and Waggoner, which was also the message of justification by faith.

Vuoden 1863 koetus koski milleriittiliikkeen perustuksia, sellaisina kuin ne ilmenivät 3. Mooseksen kirjan kahdennessakymmenennessäkuudennessa luvussa esiintyvässä ”seitsemässä ajassa”, jotka oli hylätty vuonna 1863. Koetus sisälsi halukkuuden tai haluttomuuden palata Jeremian vanhoille poluille löytääkseen myöhäissateen levon. Vuoden 1888 koetus oli sanoma Laodikean seurakunnalle, sellaisena kuin vanhimmat Jones ja Waggoner sen toivat, ja se oli myös vanhurskauttamisen uskon kautta sanoma.

In 1856, the message to Laodicea first arrived in the movement of the Millerites, and it arrived with the increased light of the “seven times,” but both the experience represented by the remedies in the message to Laodicea, and the message of prophetic history were rejected in 1863. The experience was represented by the vision (mareh) of “the appearance”, and the vision of the (chazon) “prophetic history” that were both rejected. Both of those visions had found their fulfillment on October 22, 1844, and nineteen years later they were both rejected, for Jesus always identifies the end with the beginning.

Vuonna 1856 Laodikealle osoitettu sanoma saapui ensi kerran milleriläisten liikkeeseen, ja se saapui ”seitsemän ajan” lisääntyneen valon myötä, mutta sekä se kokemus, jota Laodikealle osoitetun sanoman lääkkeet edustivat, että profeetallisen historian sanoma hylättiin vuonna 1863. Kokemusta edusti näky (mareh) ”näystä”, ja näky (chazon) ”profeetallisesta historiasta”, jotka molemmat hylättiin. Nuo molemmat näyt olivat saaneet täyttymyksensä 22. lokakuuta 1844, ja yhdeksäntoista vuotta myöhemmin ne molemmat hylättiin, sillä Jeesus samastaa aina lopun alkuun.

On September 11, 2001, the test of the rebellions of 1863 and 1888, became again testing truth, for they were both connected to the old paths of Jeremiah. On that date the latter rain message arrived, and the test of 1919, also arrived, for in 1919, the false gospel of a Christ who is void of any prophetic relevance was set forth as a counterfeit “peace and safety” message. When the mighty angel of Revelation chapter eighteen descended on September 11, 2001, verses one through three were fulfilled, and verses one through three represent the message of the “first voice”.

Syyskuun 11. päivänä 2001 vuosien 1863 ja 1888 kapinoiden koetus tuli jälleen koettelevaksi totuudeksi, sillä ne olivat molemmat yhteydessä Jeremian vanhoihin polkuihin. Tuona päivänä saapui myöhäissateen sanoma, ja myös vuoden 1919 koetus saapui, sillä vuonna 1919 esitettiin väärä evankeliumi Kristuksesta, jolta puuttuu kaikki profeetallinen merkitys, väärennettynä ”rauha ja turvallisuus” -sanomana. Kun Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun väkevä enkeli laskeutui syyskuun 11. päivänä 2001, jakeet yhdestä kolmeen täyttyivät, ja jakeet yhdestä kolmeen edustavat ”ensimmäisen äänen” sanomaa.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> ”Mistä tulee se väite, että minä olen ilmoittanut New Yorkin joutuvan hyökyaallon pyyhkäisemäksi? Tätä en ole koskaan sanonut. Olen sanonut, kun katselin siellä kohoavia suuria rakennuksia, kerros kerrokselta: ’Miten kauheat näyt tulevatkaan olemaan, kun Herra nousee järkyttämään maata kauhealla tavalla! Silloin Ilmestyskirjan 18:1–3 sanat täyttyvät.’ Koko Ilmestyskirjan kahdeksastoista luku on varoitus siitä, mikä on tulossa maan päälle. Mutta minulle ei ole annettu mitään erityistä valoa siitä, mitä New Yorkia kohtaa, paitsi että tiedän, että jonakin päivänä siellä olevat suuret rakennukset sortuvat Jumalan voiman kääntelevässä ja mullistavassa vaikutuksessa. Minulle annetun valon perusteella tiedän, että tuho on maailmassa. Yksi sana Herralta, yksi kosketus hänen väkevästä voimastaan, ja nämä valtavat rakennelmat sortuvat. Tapahtuu näyt, joiden kauheutta emme voi kuvitella.” Review and Herald, 5. heinäkuuta 1906.

With the arrival of the angel of Revelation eighteen, the latter rain began to sprinkle, and the “prophetic debate” represented in Habakkuk chapter two, began. The debate was over two methodologies for understanding Bible prophecy, and a false and a true latter rain message. The debate ends when the “second voice” of Revelation eighteen arrives and identifies the beginning of God’s executive judgment upon modern Babylon, and calls God’s other flock out of Babylon. The arrival of the second voice marks the end of the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which is represented by the fourth abomination, that in turn represents the fourth and final generation of Laodicean Adventism as bowing down to the sun, at the soon-coming Sunday law.

Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun enkelin saapuessa myöhäissade alkoi vihmoa, ja Habakukin toisen luvun kuvaama ”profetaalinen väittely” alkoi. Väittely koski kahta menetelmää raamatullisen profetian ymmärtämiseksi sekä väärää ja oikeaa myöhäissateen sanomaa. Väittely päättyy, kun Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun ”toinen ääni” saapuu, osoittaa Jumalan toimeenpanevan tuomion alkamisen nykyajan Babylonin ylle ja kutsuu Jumalan toisen lauman pois Babylonista. Toisen äänen saapuminen merkitsee sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisen historian päättymistä; tätä historiaa edustaa neljäs kauhistus, joka puolestaan kuvaa laodikealaisen adventismin neljättä ja viimeistä sukupolvea kumartumassa auringon eteen pian tulevan sunnuntailain yhteydessä.

The deathbed of apostate Protestantism, between the descent of the angel and the closed door of 1844, typified the deathbed of Laodicean Adventism between the descent of the angel and the closed door of the soon-coming Sunday law. The prophet from Judah was buried in the same grave as the lying prophet of Bethel, and when king Josiah initiated his reform, he stood before that very grave. The reformation of king Josiah, whose name represents “the foundations of God”, began when God began to lead His last day people back to the foundations on September 11, 2001. His reform had begun when the work of restoring the temple was taken up.

Luopioprotestantismin kuolinvuode, enkelin laskeutumisen ja vuoden 1844 suljetun oven välissä, esikuvasi laodikealaisen adventismin kuolinvuodetta enkelin laskeutumisen ja pian tulevan sunnuntailain suljetun oven välissä. Juudasta tullut profeetta haudattiin samaan hautaan Beetelin valehtelevan profeetan kanssa, ja kun kuningas Joosia pani alulle uudistuksensa, hän seisoi juuri tuon haudan äärellä. Kuningas Joosian uudistus, jonka nimi merkitsee ”Jumalan perustuksia”, alkoi silloin, kun Jumala alkoi 11. syyskuuta 2001 johdattaa viimeisten päivien kansaansa takaisin perustuksille. Hänen uudistuksensa oli alkanut, kun temppelin ennalleen asettamisen työ otettiin tehtäväksi.

> And it came to pass in the eighteenth year of king Josiah, that the king sent Shaphan the son of Azaliah, the son of Meshullam, the scribe, to the house of the Lord, saying, Go up to Hilkiah the high priest, that he may sum the silver which is brought into the house of the Lord, which the keepers of the door have gathered of the people: And let them deliver it into the hand of the doers of the work, that have the oversight of the house of the Lord: and let them give it to the doers of the work which is in the house of the Lord, to repair the breaches of the house, Unto carpenters, and builders, and masons, and to buy timber and hewn stone to repair the house. Howbeit there was no reckoning made with them of the money that was delivered into their hand, because they dealt faithfully. And Hilkiah the high priest said unto Shaphan the scribe, I have found the book of the law in the house of the Lord. And Hilkiah gave the book to Shaphan, and he read it. And Shaphan the scribe came to the king, and brought the king word again, and said, Thy servants have gathered the money that was found in the house, and have delivered it into the hand of them that do the work, that have the oversight of the house of the Lord. And Shaphan the scribe showed the king, saying, Hilkiah the priest hath delivered me a book. And Shaphan read it before the king. And it came to pass, when the king had heard the words of the book of the law, that he rent his clothes. And the king commanded Hilkiah the priest, and Ahikam the son of Shaphan, and Achbor the son of Michaiah, and Shaphan the scribe, and Asahiah a servant of the king’s, saying, Go ye, inquire of the Lord for me, and for the people, and for all Judah, concerning the words of this book that is found: for great is the wrath of the Lord that is kindled against us, because our fathers have not hearkened unto the words of this book, to do according unto all that which is written concerning us. 2 Kings 22:3–13.

> Ja tapahtui kuningas Joosian kahdeksantenatoista hallitusvuotena, että kuningas lähetti kirjuri Saafanin, Asaljan pojan, Mesullamin pojan, Herran temppeliin sanoen: Mene ylimmäisen papin Hilkian luo, että hän laskisi sen hopean, joka on tuotu Herran temppeliin ja jonka ovenvartijat ovat kansalta koonneet. Ja antakoot he sen niiden työntekijäin käsiin, joille on uskottu Herran temppelin valvonta; ja nämä antakoot sen niille työntekijöille, jotka ovat Herran temppelissä korjaamassa temppelin vaurioita, kirvesmiehille, rakennusmiehille ja kivenhakkaajille, sekä puutavaran ja hakatun kiven ostamiseen temppelin korjaamiseksi. Kuitenkaan heiltä ei vaadittu tiliä siitä rahasta, joka annettiin heidän käsiinsä, sillä he toimivat uskollisesti. Ja ylimmäinen pappi Hilkia sanoi kirjuri Saafanille: Minä olen löytänyt lain kirjan Herran temppelistä. Ja Hilkia antoi kirjan Saafanille, ja tämä luki sen. Sitten kirjuri Saafan tuli kuninkaan luo ja toi kuninkaalle tiedon takaisin sanoen: Sinun palvelijasi ovat koonneet sen rahan, joka löytyi temppelistä, ja ovat antaneet sen niiden käsiin, jotka tekevät työtä ja joille on uskottu Herran temppelin valvonta. Ja kirjuri Saafan ilmoitti kuninkaalle sanoen: Pappi Hilkia on antanut minulle kirjan. Ja Saafan luki sen kuninkaan edessä. Ja tapahtui, kun kuningas kuuli lain kirjan sanat, että hän repäisi vaatteensa. Ja kuningas käski pappi Hilkiaa, Ahikamia, Saafanin poikaa, Akboria, Miikajan poikaa, kirjuri Saafania ja Asajaa, kuninkaan palvelijaa, sanoen: Menkää, kysykää Herralta minun puolestani ja kansan puolesta ja koko Juudan puolesta tämän löydetyn kirjan sanoista; sillä suuri on Herran viha, joka on syttynyt meitä vastaan, koska meidän isämme eivät ole kuulleet tämän kirjan sanoja eivätkä tehneet kaiken sen mukaan, mitä meistä on kirjoitettu. 2. Kuninkaiden kirja 22:3–13.

The prediction that a child would be born named Josiah, identifies September 11, 2001, when the mighty angel descended and led His last-day people back to the old paths. That descent had been typified by the descent of the same angel on August 11, 1840. Both descents marked a fulfillment of a prophecy of Islam. The historical figure whose name is associated with identifying in advance, and publishing the advance prediction of the fulfillment of the time prophecy of Islam found in Revelation chapter nine verse fifteen, was Josiah.

Ennustus, että syntyisi lapsi, jolle annettaisiin nimi Joosia, yksilöi syyskuun 11. päivän vuonna 2001, jolloin väkevä enkeli laskeutui alas ja johdatti viimeisten päivien kansansa takaisin muinaisille poluille. Tuota laskeutumista oli esikuvannut saman enkelin laskeutuminen 11. elokuuta 1840. Kumpikin laskeutuminen merkitsi Islamia koskevan profetian täyttymystä. Se historiallinen henkilö, jonka nimi liittyy Islamia koskevan Ilmestyskirjan 9. luvun 15. jakeessa olevan aikaprofetian täyttymyksen ennakolliseen tunnistamiseen ja sitä koskevan ennustuksen julkaisemiseen etukäteen, oli Joosia.

In both descents of the angel of Revelation chapter ten or eighteen, the name “Josiah” is marked. Josiah Litch presented the message of Islam that was fulfilled on August 11, 1840, and on September 11, 2001 the prophecy of the birth of a child named Josiah, that had been set forth by the disobedient prophet in the history of Jeroboam, was fulfilled in Laodicean Adventism as the angel led His last-day people back to the foundational history where the confrontation of the disobedient prophet and Jeroboam had met its fulfillment. The biblical testimony identified a prediction of a Josiah to come, and when the history typified by the disobedient prophet was repeated in 1844, his prediction of the name was once again placed into the prophetic narrative.

Ilmestyskirjan kymmenennen tai kahdeksannentoista luvun enkelin kummassakin laskeutumisessa nimi ”Joosia” on merkittynä. Josiah Litch esitti islamia koskevan sanoman, joka täyttyi 11. elokuuta 1840, ja 11. syyskuuta 2001 ennustus Joosia-nimisen lapsen syntymästä, jonka tottelematon profeetta oli Jerobeamin historian yhteydessä esittänyt, täyttyi Laodikealaisessa adventismissa, kun enkeli johdatti Hänen viimeisten päivien kansansa takaisin perustavaan historiaan, jossa tottelemattoman profeetan ja Jerobeamin välinen kohtaaminen oli saavuttanut täyttymyksensä. Raamatullinen todistus osoitti ennustuksen tulevasta Joosiasta, ja kun tottelemattoman profeetan esikuvallistama historia toistui vuonna 1844, hänen nimiennustuksensa asetettiin jälleen profeetalliseen kertomukseen.

On September 11, 2001, the Lion of the tribe of Judah led His last-day people back to Jeremiah’s old paths, which represented the forty-six years in which the Messenger of the Covenant had erected a temple to suddenly come to on October 22, 1844. Josiah had discovered the curse of Moses as he initiated the work of repairing the temple. The work of the one hundred and forty-four thousand is represented by Isaiah as a work of restoration.

11. syyskuuta 2001 Juudan heimon Leijona johdatti viimeisten päivien kansansa takaisin Jeremian muinaisille poluille, jotka edustivat niitä neljääkymmentäkuutta vuotta, joiden aikana liiton Enkeli oli rakentanut temppeliä tullakseen siihen äkisti 22. lokakuuta 1844. Joosia oli löytänyt Mooseksen kirouksen aloittaessaan temppelin korjaustyön. Jesaja kuvaa sadanneneljänkymmenenneljän tuhannen työn ennallistamistyöksi.

> And they shall build the old wastes, they shall raise up the former desolations, and they shall repair the waste cities, the desolations of many generations. Isaiah 61:4.

> He rakentavat jälleen ikivanhat rauniot, kohottavat entiset autiopaikat ja korjaavat hävitetyt kaupungit, monien sukupolvien autiot paikat. Jesaja 61:4.

The work of Josiah in repairing and restoring the temple, is the work Isaiah identifies is accomplished by God’s last-day people, for all the prophets speak more of the last days than the days in which they lived. That work was also typified by those who came out of Babylon in the time of Ezra.

Joosian työ temppelin korjaamisessa ja ennallistamisessa on se työ, jonka Jesaja osoittaa Jumalan viimeisten päivien kansan suorittavan, sillä kaikki profeetat puhuvat enemmän viimeisistä päivistä kuin niistä päivistä, joissa he elivät. Tätä työtä esikuvallisti myös niiden toiminta, jotka Esran aikana lähtivät Babylonista.

> For we were bondmen; yet our God hath not forsaken us in our bondage, but hath extended mercy unto us in the sight of the kings of Persia, to give us a reviving, to set up the house of our God, and to repair the desolations thereof, and to give us a wall in Judah and in Jerusalem. Ezra 9:9.

> Sillä me olimme orjia; kuitenkaan meidän Jumalamme ei ole hyljännyt meitä orjuudessamme, vaan on osoittanut meille laupeutta Persian kuningasten silmissä antaakseen meille virvoituksen, pystyttääkseen meidän Jumalamme huoneen ja korjatakseen sen rauniot sekä antaakseen meille muurin Juudassa ja Jerusalemissa. Esra 9:9.

The work carried on by Ezra was accomplished when they had come out of Babylon, and it represents the work of temple restoration Josiah was doing, the work identified by Isaiah of God’s last-day people, and it began on September 11, 2001. In the Revelation John also identifies that work.

Esran suorittama työ tapahtui heidän tultuaan pois Babylonista, ja se kuvaa sitä temppelin ennallistamistyötä, jota Joosia teki, sitä työtä, jonka Jesaja liittää Jumalan viimeisten päivien kansaan, ja se alkoi 11. syyskuuta 2001. Ilmestyskirjassa myös Johannes tunnistaa tuon työn.

> And the voice which I heard from heaven spake unto me again, and said, Go and take the little book which is open in the hand of the angel which standeth upon the sea and upon the earth. And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. And he said unto me, Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings. And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 10:8–11:3.

> Ja ääni, jonka olin kuullut taivaasta, puhui minulle jälleen ja sanoi: Mene ja ota se pieni kirja, joka on avoinna sen enkelin kädessä, joka seisoo meren päällä ja maan päällä. Niin minä menin enkelin luo ja sanoin hänelle: Anna minulle se pieni kirja. Ja hän sanoi minulle: Ota se ja syö se; se on tekevä vatsasi karvaaksi, mutta suussasi se on oleva makea kuin hunaja. Ja minä otin sen pienen kirjan enkelin kädestä ja söin sen; ja se oli minun suussani makea kuin hunaja, mutta heti kun olin sen syönyt, minun vatsani tuli karvaaksi. Ja hän sanoi minulle: Sinun tulee jälleen profetoida monista kansoista ja kansakunnista ja kielistä ja kuninkaista. Ja minulle annettiin ruoko, sauvan kaltainen; ja enkeli seisoi sanoen: Nouse ja mittaa Jumalan temppeli ja alttari ja ne, jotka siinä kumartaen palvelevat. Mutta temppelin ulkopuolella oleva esikartano jätä pois äläkä mittaa sitä, sillä se on annettu pakanoille; ja pyhää kaupunkia he tallaavat jalkoihinsa neljäkymmentä kaksi kuukautta. Ja minä annan vallan kahdelle todistajalleni, ja he profetoivat tuhat kaksisataa kuusikymmentä päivää, säkkipukuihin puettuina. Ilmestys 10:8–11:3.

In this passage John represents the Millerites who had eaten the message that was in the angel’s hand when He descended on August 11, 1840, but who had also suffered the bitter disappointment of October 22, 1844. Standing at the bitter disappointment of 1844, John was told that he, as a symbol of God’s last-day people, must repeat the experience represented by 1840 to 1844, thus pointing forward to September 11, 2001, and unto the soon coming Sunday law. He was told “Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings,” representing the whole world being lightened when the angel descends in Revelation eighteen, when the history of Revelation chapter ten is repeated—“line upon line.”

Tässä kohdassa Johannes edustaa milleriittejä, jotka olivat syöneet sanoman, joka oli enkelin kädessä, kun Hän laskeutui 11. elokuuta 1840, mutta jotka olivat myös kokeneet 22. lokakuuta 1844 koituneen katkeran pettymyksen. Seisoessaan vuoden 1844 katkeran pettymyksen kohdalla Johannekselle sanottiin, että hänen, Jumalan lopunajan kansan vertauskuvana, täytyi toistaa kokemus, jota vuodet 1840–1844 edustivat, viitaten siten eteenpäin 11. syyskuuta 2001 ja pian tulevaan sunnuntailakiin. Hänelle sanottiin: ”Sinun tulee taas profetoida monista kansoista ja kansanheimoista ja kielistä ja kuninkaista”, mikä kuvaa sitä, että koko maailma valaistaan, kun enkeli laskeutuu Ilmestyskirjan kahdeksannessatoista luvussa, kun Ilmestyskirjan kymmenennen luvun historia toistuu — ”rivi rivin päälle.”

In connection with identifying the history that would be repeated when God’s last day people prophesied again, John was told to “rise and measure” the temple of God. His “measuring” was specifically identified, for he had been placed in the year of 1844, where his stomach was made bitter by the disappointment of October, 22. He was told to measure the temple, but to leave off the courtyard, which he was informed represented the time of the Gentiles, when they would trample down the courtyard for twelve hundred and sixty years. The twelve hundred and sixty years ended in 1798. John was to begin his measuring in 1798, and leave off the previous twelve hundred and sixty years, where the spiritual temple and spiritual Jerusalem had been trodden down. He was standing at the disappointment of 1844, so from 1798 to 1844, is forty-six years. Those forty-six years represent the temple.

Yhteydessä sen historian tunnistamiseen, joka toistuisi, kun Jumalan viimeisten päivien kansa jälleen profetoisi, Johannesta käskettiin ”nousemaan ja mittaamaan” Jumalan temppeli. Hänen ”mittaamisensa” yksilöitiin täsmällisesti, sillä hänet oli asetettu vuoteen 1844, jossa hänen vatsansa tuli katkeraksi lokakuun 22. päivän pettymyksen tähden. Häntä käskettiin mittaamaan temppeli, mutta jättämään pois esipiha, jonka hänelle ilmoitettiin kuvaavan pakanain aikaa, jolloin he tallaisivat esipihaa tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen vuoden ajan. Tuhat kaksisataa kuusikymmentä vuotta päättyi vuonna 1798. Johanneksen tuli alkaa mittaamisensa vuodesta 1798 ja jättää pois sitä edeltävät tuhat kaksisataa kuusikymmentä vuotta, jolloin hengellistä temppeliä ja hengellistä Jerusalemia oli tallattu. Hän seisoi vuoden 1844 pettymyksen kohdalla, joten vuodesta 1798 vuoteen 1844 on neljäkymmentäkuusi vuotta. Nuo neljäkymmentäkuusi vuotta edustavat temppeliä.

When John, as God’s last-day people were to prophesy again, as they had done from 1840 to 1844, they would begin when the angel descended at the fulfillment of a prophecy of Islam. Their work of prophesying again would require a work of measuring the temple, and that work would represent an investigation of the “old paths”, which was the history represented by the “temple”, which began at the time of the end in 1798, and ended with the great disappointment of 1844. As they began their work of investigating Jeremiah’s old paths, which is John’s “temple of forty-six years”, the curse of Moses was found in the rubbish scattered all over the temple, and the prediction of the Josiah to come was fulfilled. The work of Josiah is also identified again by Isaiah:

Kun Johannes, niin kuin Jumalan lopunajan kansan oli määrä profetoida jälleen, niin kuin he olivat tehneet vuosina 1840–1844, heidän oli määrä aloittaa silloin, kun enkeli laskeutui alas islamia koskevan profetian täyttyessä. Heidän työnsä profetoida jälleen edellyttäisi temppelin mittaamisen työtä, ja tuo työ merkitsisi ”vanhojen polkujen” tutkimista, sen historian tutkimista, jota ”temppeli” edusti ja joka alkoi lopun aikana vuonna 1798 ja päättyi vuoden 1844 suureen pettymykseen. Kun he alkoivat tutkia Jeremian vanhoja polkuja, jotka ovat Johanneksen ”neljäkymmentäkuusi vuotta” rakennettu ”temppeli”, Mooseksen kirous löydettiin raunioista, joita oli hajallaan kaikkialla temppelissä, ja ennustus tulevasta Joosiasta täyttyi. Joosian työ tunnistetaan jälleen myös Jesajan kautta:

> And they that shall be of thee shall build the old waste places: thou shalt raise up the foundations of many generations; and thou shalt be called, The repairer of the breach, The restorer of paths to dwell in. Isaiah 58:12.

> Ja sinusta lähteneet rakentavat jälleen ikivanhat rauniopaikat; sinä pystytät monien sukupolvien perustukset, ja sinua kutsutaan nimellä: Murtumien korjaaja, asumiskelpoisten teiden ennalleenasettaja. Jesaja 58:12.

God’s last-day people were to restore the “paths to dwell in,” which are Jeremiah’s “old paths”. They were to rebuild the old waste places, as the workers in Josiah and Ezra’s histories were accomplishing. They were to employ the methodology of “line upon line,” for they would not simply “raise up” the foundational history of Adventism, that is represented by the temple of forty-six years, but in doing so they were to “raise up the foundations of many generations.” They were to identify that every reform movement represents a foundational work, that “line upon line,” identifies the last-day foundations of 1798 to 1844. They were to repair “the breach,” and the breach represents the initial break in a vessel or a wall that opens the way for further disaster. The “breach” that was to be repaired was the rebellion of 1863.

Jumalan viimeisten päivien kansan tuli ennallistaa ”polut asuttaviksi”, jotka ovat Jeremian ”muinaiset polut”. Heidän tuli rakentaa jälleen ikivanhat rauniopaikat, niin kuin Joosian ja Esran historian työntekijät olivat tekemässä. Heidän tuli käyttää menetelmää ”rivi rivin päälle”, sillä heidän ei tullut ainoastaan ”nostaa jälleen” adventismin perustushistoriaa, jota edustaa neljänkymmenenkuuden vuoden temppeli, vaan siten heidän tuli myös ”nostaa jälleen monien sukupolvien perustukset”. Heidän tuli tunnistaa, että jokainen uudistusliike edustaa perustavaa työtä, että ”rivi rivin päälle” yksilöi viimeisten päivien perustukset vuosilta 1798–1844. Heidän tuli korjata ”halkeama”, ja halkeama merkitsee astian tai muurin alkuperäistä murtumaa, joka avaa tien lisätuholle. Se ”halkeama”, joka tuli korjata, oli vuoden 1863 kapina.

When Josiah arrived on September 11, 2001 God’s last-day people returned to Jeremiah’s old paths and began to measure Millerite history. They discovered the “breach.” They identified the truth of the jewels of Miller’s dream as they built “the old waste places.” They discovered the “seven times,” as had Josiah, and they restored the truth of Leviticus twenty-six, and thus raised “up the former desolations.” When they restored the “first” and the “last” desolations of Leviticus twenty-six they then recognized that one finished in 1798 and the other in 1844. Thus their work of raising up the former desolations, was the very “rod” that was given to John that allowed him to measure the temple.

Kun Joosia saapui 11. syyskuuta 2001, Jumalan viimeisten päivien kansa palasi Jeremian ikiaikaisille poluille ja alkoi mitata milleriittien historiaa. He havaitsivat ”murtuman”. He tunnistivat Millerin unen jalokivien totuuden rakentaessaan ”ikivanhat rauniopaikat”. He löysivät ”seitsemän aikaa”, kuten Joosiakin oli tehnyt, ja he ennalleenasettivat Kolmannen Mooseksen kirjan kahdenkymmenennenkuudennen luvun totuuden ja siten kohottivat ”entiset hävitykset”. Kun he ennalleenasettivat Kolmannen Mooseksen kirjan kahdenkymmenennenkuudennen luvun ”ensimmäiset” ja ”viimeiset” hävitykset, he ymmärsivät sitten, että toinen päättyi vuonna 1798 ja toinen vuonna 1844. Näin heidän työnsä, jossa he kohottivat entiset hävitykset, oli juuri se ”ruoko”, joka annettiin Johannekselle ja joka mahdollisti sen, että hän saattoi mitata temppelin.

The Lion of the tribe of Judah led His people back to the old paths, so they could find the latter rain message, and the latter rain message is the message of Islam of the third woe. When they ultimately discovered the two sacred tables of Habakkuk, as represented by the 1843 and 1850 pioneer charts, they saw that the foundation included the “three woes” of Revelation chapter eight, and that the second woe had concluded in the foundational history where the Millerite temple had been erected. They then recognized that the understanding of the rule of triple application of prophecies had been previously put in place by the Lion of the tribe of Judah, in order that when they returned to Jeremiah’s old paths, they could recognize “the rest and the refreshing”, which is the latter rain message of the third woe, that is identified and established with the two witnesses of the first and second woes.

Juudan sukukunnan Leijona johdatti kansansa takaisin muinaisille poluille, jotta he voisivat löytää myöhäissateen sanoman, ja myöhäissateen sanoma on islamin sanoma kolmannesta voihuudosta. Kun he lopulta löysivät Habakukin kaksi pyhää taulua, sellaisina kuin ne esitetään vuoden 1843 ja 1850 pioneerikartoissa, he näkivät, että perustus sisälsi Ilmestyskirjan kahdeksannen luvun ”kolme voihuutta” ja että toinen voihuutto oli päättynyt siinä perustushistoriassa, jossa milleriläinen temppeli oli pystytetty. Tämän jälkeen he ymmärsivät, että Juudan sukukunnan Leijona oli jo aiemmin asettanut paikoilleen profetioiden kolminkertaisen sovellutuksen säännön, jotta he Jeremian muinaisille poluille palatessaan voisivat tunnistaa ”levon ja virvoituksen”, joka on kolmannen voihuudon myöhäissateen sanoma ja joka yksilöidään ja vahvistetaan ensimmäisen ja toisen voihuudon kahden todistajan avulla.

We will continue this study in the next article.

हम इस अध्ययन को अगले लेख में जारी रखेंगे।

> “The enemy is seeking to divert the minds of our brethren and sisters from the work of preparing a people to stand in these last days. His sophistries are designed to lead minds away from the perils and duties of the hour. They estimate as nothing the light that Christ came from heaven to give to John for His people. They teach that the scenes just before us are not of sufficient importance to receive special attention. They make of no effect the truth of heavenly origin and rob the people of God of their past experience, giving them instead a false science.

> ”Vihollinen pyrkii kääntämään veljiemme ja sisartemme mielet pois työstä, jonka tarkoituksena on valmistaa kansa kestämään näinä viimeisinä päivinä. Hänen viekkaat harhaoppinsa on laadittu johtamaan mielet pois tämän ajan vaaroista ja velvollisuuksista. He pitävät arvottomana sitä valoa, jonka Kristus tuli taivaasta antamaan Johannekselle kansaansa varten. He opettavat, etteivät juuri edessämme olevat tapahtumat ole niin tärkeitä, että ne vaatisivat erityistä huomiota. He tekevät tehottomaksi taivaallista alkuperää olevan totuuden ja riistävät Jumalan kansalta sen menneen kokemuksen, antaen sille sen sijaan väärän tieteen.”

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ Jeremiah 6:16.

> “Näin sanoo Herra: Seisokaa teillä ja katsokaa, ja kysykää muinaisia polkuja, missä on hyvä tie, ja vaeltakaa sitä.” Jeremia 6:16.

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith—the foundations that were laid at the beginning of our work by prayerful study of the word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> Älköön kukaan pyrkikö repimään pois uskomme perustuksia — niitä perustuksia, jotka laskettiin työmme alussa sanan rukouksellisen tutkimisen ja ilmoituksen kautta. Näille perustuksille olemme rakentaneet viimeiset viisikymmentä vuotta. Ihmiset saattavat otaksua löytäneensä uuden tien ja voivansa laskea vahvemman perustuksen kuin se, joka on laskettu. Mutta tämä on suuri petos. Muuta perustusta ei kukaan voi laskea kuin sen, mikä on laskettu.

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand? It soon fell, for it was not founded upon the Rock.

> “Menneisyydessä monet ovat ryhtyneet rakentamaan uutta uskoa, pystyttämään uusia periaatteita. Mutta kuinka kauan heidän rakennelmansa pysyi pystyssä? Se sortui pian, sillä sitä ei ollut perustettu Kalliolle.

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying: ‘Other foundation can no man lay than that is laid’? 1 Corinthians 3:11.

> ”Eikö ensimmäisten opetuslastenkin täytynyt kohdata ihmisten puheita? Eikö heidän täytynyt kuunnella vääriä teorioita ja sitten, kaiken tehtyään, pysyä lujina sanoen: ’Muu taustusta ei kukaan voi panna sen lisäksi, mikä pantu on’? 1. Korinttolaiskirje 3:11.

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> “Niin meidän tulee pitää luottamuksemme alku horjumattomasti vahvana loppuun asti. Jumala ja Kristus ovat lähettäneet tälle kansalle voiman sanoja, vetäen sitä pois maailmasta kohta kohdalta nykyisen totuuden kirkkaaseen valoon. Huulillaan, joita pyhä tuli on koskettanut, Jumalan palvelijat ovat julistaneet sanoman. Jumalallinen lausunto on painanut sinettinsä julistetun totuuden aitoudelle.” Testimonies, osa 8, 296, 297.

Back to Articles