Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-Five

Danielin kirja - Kuusikymmentäviisi

The Prophetic Unveiling: Understanding the July 18, 2020 Disappointment and the Unfolding Message of the Midnight Cry in the Last Days

Profeetallinen paljastuminen: 18. heinäkuuta 2020 tapahtuneen pettymyksen ymmärtäminen ja keskiyön huudon viimeisinä päivinä avautuva sanoma

Author

Jeff Pippenger

Published

January 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

On July 18, 2020, the first disappointment for God’s last-day reformatory movement arrived. It marked a waymark in the history of the third Woe, which is the history of the latter rain, and also the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. That history has been represented by every reformatory movement of sacred history, and it was more specifically represented by the history of the Millerite movement, and illustrated by the parable of the ten virgins, and it represents the prophetic history which every prophet identified.

18. heinäkuuta 2020 saapui ensimmäinen pettymys Jumalan viimeisten päivien uskonpuhdistusliikkeelle. Se merkitsi tienviittaa kolmannen Voi-huudon historiassa, joka on myöhäissateen historiaa ja myös sadan neljänkymmenen neljän tuhannen sinetöimisen historiaa. Tätä historiaa on kuvattu jokaisessa pyhän historian uskonpuhdistusliikkeessä, ja sitä kuvasi erityisemmin milleriittiliikkeen historia, ja sitä havainnollistaa vertaus kymmenestä neitsyestä, ja se edustaa sitä profeetallista historiaa, jonka jokainen profeetta tunnisti.

July 18, 2020, represents the first disappointment of the movement, and as such it marks the arrival of the tarrying time in the parable of the ten virgins and Habakkuk. In the Millerite history the same evidence that led to their erroneous proclamation was seen to identify the true date. The tarrying time of the parable of the ten virgins was then seen as present truth, and that tarrying time was the same tarrying time in Habakkuk two. The parable of the ten virgins is repeated to the very letter, and that reality identifies that only those who were involved with the disappointment are candidates to either be a wise or foolish virgin.

18. heinäkuuta 2020 edustaa liikkeen ensimmäistä pettymystä, ja sellaisena se merkitsee viivytyksen ajan saapumista kymmenen neitsyen vertauksessa ja Habakukissa. Milleriläisessä historiassa nähtiin, että juuri sama todistusaineisto, joka johti heidän virheelliseen julistukseensa, osoitti oikean ajan. Kymmenen neitsyen vertauksen viivytyksen ajan nähtiin tuolloin olevan nykyhetken totuus, ja tuo viivytyksen aika oli sama viivytyksen aika Habakukin toisessa luvussa. Kymmenen neitsyen vertaus toistuu kirjaimellisesti, ja tämä todellisuus osoittaa, että ainoastaan ne, jotka olivat osallisia pettymuksessa, ovat ehdokkaita olemaan joko viisas tai tyhmä neitsyt.

The great body of Laodicean Adventism was tested by the arrival of the third Woe on September 11, 2001, and when the failed prediction of July 18, 2020 passed, Laodicean Adventism was left behind to drift aimlessly back toward Rome, as were the Protestants in Millerite history.

Laodikealaisen adventismin suuri joukko koeteltiin kolmannen Voi-huudon saapuessa 11. syyskuuta 2001, ja kun epäonnistunut ennustus 18. heinäkuuta 2020 jäi toteutumatta, laodikealainen adventismi jätettiin jälkeen ajelehtimaan päämäärättömästi takaisin kohti Roomaa, samoin kuin protestantit milleriläisessä historiassa.

Not only did the Millerites identify the tarrying time as the fulfillment of the parable of the ten virgins, but they saw that in Habakkuk the command to wait for the vision, though it tarried, was the same prophetic waymark. Habakkuk then confirms that the vision that had been erroneously presented and which had produced the first disappointment was the vision that would “speak” at the end.

Milleriläiset eivät ainoastaan tunnistaneet viipymisen aikaa kymmenen neitsyen vertauksen täyttymykseksi, vaan he näkivät myös, että Habakukin kirjassa annettu käsky odottaa näkyä, vaikka se viipyisi, oli sama profeetallinen tienviitta. Habakuk vahvistaa näin, että näky, joka oli virheellisesti esitetty ja joka oli aiheuttanut ensimmäisen pettymyksen, oli se näky, joka lopussa ”puhuisi”.

> For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Habakkuk 2:3.

> Sillä näky odottaa vielä määrättyä aikaa, mutta lopussa se puhuu eikä valhettele; vaikka se viipyisi, odota sitä, sillä varmasti se toteutuu, eikä se viivästy. Habakuk 2:3.

The message that produced the first disappointment was the same message that was to be recognized as being fulfilled in the near future, but it was a message that was still based upon the previous prophetic arguments that were employed in the first erroneous proclamation.

Sanoma, joka aiheutti ensimmäisen pettymyksen, oli sama sanoma, jonka oli määrä tulla tunnustetuksi pian täyttyväksi, mutta se oli yhä sanoma, joka perustui niihin aikaisempiin profeetallisiin perusteluihin, joita käytettiin ensimmäisessä virheellisessä julistuksessa.

In the Millerite history the former covenant people were first tested, thereafter the new covenant people were tested. The test began for the Protestants when the first angel of Revelation ten and the first angel of Revelation fourteen (for they are the same angel), descended on August 11, 1840. Their test concluded with the first disappointment and arrival of the second angel of Revelation fourteen.

Milleriläisessä historiassa entisen liiton kansaa koeteltiin ensin, sen jälkeen uuden liiton kansaa koeteltiin. Koetus alkoi protestanteille, kun Ilmestyskirjan kymmenennen luvun ensimmäinen enkeli ja Ilmestyskirjan neljännentoista luvun ensimmäinen enkeli (sillä ne ovat sama enkeli) laskeutuivat 11. elokuuta 1840. Heidän koetuksensa päättyi ensimmäiseen pettymykseen ja Ilmestyskirjan neljännentoista luvun toisen enkelin saapumiseen.

In Millerite history the test for the Millerites began with the arrival of the second angel at the first disappointment and concluded with the arrival of the Midnight Cry, which Sister White portrays as a multitude of angels, who join the second angel. Under the power of the Holy Spirit, the Millerites who recognized and accepted the message of the Midnight Cry, were then separated from the Millerites who did not recognize the message that was falling all around them. On October 22, 1844, the third angel arrived and the vision that had tarried then spoke.

Milleriläisessä historiassa milleriläisten koetus alkoi toisen enkelin saapumisesta ensimmäisen pettymyksen aikaan ja päättyi Keskiyön huudon saapumiseen, jonka sisar White esittää enkelten joukkona, joka liittyy toiseen enkeliin. Pyhän Hengen voimasta ne milleriläiset, jotka tunnistivat ja vastaanottivat Keskiyön huudon sanoman, erotettiin sitten niistä milleriläisistä, jotka eivät tunnistaneet sanomaa, joka lankesi kaikkialla heidän ympärillään. Lokakuun 22. päivänä 1844 kolmas enkeli saapui, ja näky, joka oli viipynyt, puhui silloin.

In the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, the former covenant people were first tested, then the new covenant people. The test began for Laodicean Adventism when the first voice of the angel of Revelation eighteen and the third angel of Revelation fourteen (for they are the same angel), descended on September 11, 2001. Their test concluded with the disappointment of July 18, 2020.

Sataaneljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisen historiassa entisen liiton kansa koeteltiin ensin, sitten uuden liiton kansa. Koetus alkoi laodikealaiselle adventismille, kun Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun enkelin ensimmäinen ääni ja Ilmestyskirjan neljännentoista luvun kolmas enkeli (sillä he ovat sama enkeli) laskeutui 11. syyskuuta 2001. Heidän koetuksensa päättyi 18. heinäkuuta 2020 tapahtuneeseen pettymykseen.

In the movement of the third angel, the test for the one hundred and forty-four thousand began with the arrival of the first disappointment, and will conclude with the arrival of the message of the Midnight Cry. Under the power of the Holy Spirit those who now recognize and accept the message of the Midnight Cry, are then separated from the foolish and wicked who did not recognize the multifaceted message that is now falling all around them.

Kolmannen enkelin liikkeessä sadanneljällekymmenelleneljälletuhannelle tarkoitettu koetus alkoi ensimmäisen pettymyksen saapuessa ja päättyy Keskiyön huudon sanoman saapumiseen. Pyhän Hengen voiman alaisina ne, jotka nyt tunnistavat ja vastaanottavat Keskiyön huudon sanoman, erotetaan silloin niistä tyhmistä ja jumalattomista, jotka eivät tunnistaneet sitä monitahoista sanomaa, joka nyt lankeaa kaikkialla heidän ympärillään.

At the soon-coming Sunday law, the second “voice” of the angel of Revelation eighteen speaks, which is also the vision that “tarried” speaking. It also represents the third angel’s message that “swells” to the loud cry.

Pian tulevan sunnuntailain aikana puhuu Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun enkelin toinen ”ääni”, joka on myös se näky, joka ”viipyi” puhumasta. Se edustaa myös kolmannen enkelin sanomaa, joka ”paisuu” suureksi huudoksi.

The Midnight Cry is represented as many angels that join with the previous angel. The message of the Midnight Cry has several elements that contribute to the entire message, and angels are symbols of messages. In Millerite history the pioneer identified as leading out in bringing the message of the true Midnight Cry together was Samuel S. Snow. In that history it is well documented that Snow’s understanding of the message of the Midnight Cry developed over a period of time.

Keskiyön huuto esitetään monina enkeleinä, jotka yhtyvät edelliseen enkeliin. Keskiyön huudon sanomassa on useita osatekijöitä, jotka yhdessä muodostavat koko sanoman, ja enkelit ovat sanomien vertauskuvia. Milleriittien historiassa se uranuurtaja, joka tunnistettiin johtavaksi hahmoksi todellisen Keskiyön huudon sanoman kokoamisessa ja esilletuomisessa, oli Samuel S. Snow. Tässä historiassa on hyvin dokumentoitu, että Snow’n ymmärrys Keskiyön huudon sanomasta kehittyi tietyn ajanjakson kuluessa.

That history is repeated to the very letter, and the message of the final Midnight Cry has been publicly developing since the end of July, 2023. It is not simply the message of Islam, but it also includes the message of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. It includes the revelation that the two horns of the earth beast, both go through a “death and resurrection”, as they parallel the image of the beast, that in the same history fulfills the prophetic riddle that “the eighth is of the seven”. It includes the revelations associated with the “hidden history” of the Seven Thunders, and it fulfills the prophetic riddle of the “stone” that was rejected becoming “the head of the corner”, as the “seven times” of Leviticus twenty-six is revealed to be the thread that weaves all the truths of Miller’s history together, with the truths that were unsealed at the time of the end in 1989. The Psalmist says it this way:

Tuo historia toistuu kirjaimellisesti, ja viimeisen Keskiyön huudon sanoma on kehittynyt julkisesti heinäkuun 2023 lopusta lähtien. Se ei ole ainoastaan islamia koskeva sanoma, vaan siihen sisältyy myös sanoma sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisestä. Siihen sisältyy ilmoitus siitä, että maan pedon molemmat sarvet käyvät kumpikin läpi ”kuoleman ja ylösnousemuksen”, samalla kun ne ovat rinnakkaisia pedon kuvan kanssa, joka samassa historiassa täyttää profeetallisen arvoituksen, että ”kahdeksas on yksi niistä seitsemästä”. Siihen sisältyvät myös ne ilmoitukset, jotka liittyvät Seitsemän ukkosenjylinän ”kätkettyyn historiaan”, ja se täyttää profeetallisen arvoituksen siitä, että hylätystä ”kivestä” tulee ”kulmakivi”, kun 3. Mooseksen kirjan kahdenkymmenennenkuudennen luvun ”seitsemän aikaa” paljastuu langaksi, joka kutoo yhteen kaikki Millerin historian totuudet niiden totuuksien kanssa, jotka avattiin sineteistään lopun aikana vuonna 1989. Psalmista ilmaisee asian näin:

> The stone which the builders refused is become the head stone of the corner. This is the Lord’s doing; it is marvellous in our eyes. This is the day which the Lord hath made; we will rejoice and be glad in it. Psalms 118:22–24.

> Kivi, jonka rakentajat hylkäsivät, on tullut kulmakiven pääksi. Tämä on Herran teko; se on ihmeellinen meidän silmissämme. Tämä on se päivä, jonka Herra on tehnyt; iloitkaamme ja riemuitkaamme siitä. Psalmit 118:22–24.

The “stone”, which was the first “jewel” William Miller discovered (and jewels are stones), is the “day which the Lord hath made.” It has been shown in previous articles that the structure, and the words of the Sabbath commandment are identical to the structure to the sacred cycle of seven, as set forth in Leviticus chapter twenty-five. Resting on the seventh day typified the land resting on the seventh year, and when the two commandments are considered in this fashion, they provide a witness that a day represents a year in Bible prophecy.

”Kivi”, joka oli ensimmäinen ”jalokivi”, jonka William Miller löysi (ja jalokivet ovat kiviä), on ”päivä, jonka Herra on tehnyt”. Edellisissä kirjoituksissa on osoitettu, että sapattikäskyn rakenne ja sanamuoto ovat yhdenmukaiset pyhän seitsemän jakson rakenteen kanssa, sellaisena kuin se esitetään 3. Mooseksen kirjan kahdennessakymmenennessäviidennessä luvussa. Lepääminen seitsemäntenä päivänä oli esikuva maan lepäämisestä seitsemäntenä vuonna, ja kun näitä kahta käskyä tarkastellaan tällä tavoin, ne todistavat, että päivä edustaa vuotta Raamatun profetiassa.

They also show that the understanding that Miller proclaimed concerning God’s indignation of “seven times,” in Leviticus twenty-six is represented as “a day”, for the Lord made the sacred cycle of seven years, as certainly as He made the heavens and earth in six days, and rested the seventh.

Ne osoittavat myös, että se ymmärrys, jota Miller julisti Jumalan vihastuksesta ”seitsemän aikaa” 3. Mooseksen kirjan kahdennessakymmenennessä kuudennessa luvussa, esitetään ”päivänä”, sillä Herra asetti pyhän seitsemän vuoden jakson yhtä varmasti kuin Hän loi taivaat ja maan kuudessa päivässä ja lepäsi seitsemäntenä.

When Jesus concluded the parable of the vineyard He asked a question to the Pharisees.

Kun Jeesus päätti vertauksen viinitarhasta, Hän esitti fariseuksille kysymyksen.

> When the lord therefore of the vineyard cometh, what will he do unto those husbandmen? They say unto him, He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons. Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. And when the chief priests and Pharisees had heard his parables, they perceived that he spake of them. Matthew 21:40–45.

> Kun siis viinitarhan herra tulee, mitä hän tekee niille viinitarhureille? He sanoivat hänelle: Hän hävittää armotta nuo pahat miehet ja vuokraa viinitarhansa toisille viinitarhureille, jotka antavat hänelle hedelmät niiden aikoina. Jeesus sanoi heille: Ettekö ole koskaan lukeneet kirjoituksista: Se kivi, jonka rakentajat hylkäsivät, on tullut kulmakiveksi; Herralta tämä on tullut, ja se on ihmeellinen meidän silmissämme? Sen tähden minä sanon teille: Jumalan valtakunta otetaan teiltä pois ja annetaan kansalle, joka tuottaa sen hedelmät. Ja joka tähän kiveen kaatuu, se ruhjoutuu; mutta jonka päälle se kaatuu, sen se murskaa tomuksi. Ja kun ylipapit ja fariseukset olivat kuulleet hänen vertauksensa, he ymmärsivät, että hän puhui heistä. Matteus 21:40–45.

The parable of the vineyard is the parable of the former chosen people being passed by, and the kingdom being given to a new chosen people. The “stone” which was rejected according to Jesus, is the “stone” that either saves or destroys, based upon how it is received. The “stone” must be a biblical truth in the context employed by Jesus, for it has the ability to bring forth righteous fruit, and the righteousness of Christ is only produced in men and women when they receive His Word of truth.

Viinitarhan vertaus on vertaus siitä, kuinka entinen valittu kansa sivuutetaan ja valtakunta annetaan uudelle valitulle kansalle. Jeesuksen mukaan se ”kivi”, joka hylättiin, on se ”kivi”, joka joko pelastaa tai tuhoaa sen mukaan, kuinka se otetaan vastaan. Tämän ”kiven” täytyy olla raamatullinen totuus siinä asiayhteydessä, jossa Jeesus sitä käyttää, sillä sillä on kyky tuottaa vanhurskasta hedelmää, ja Kristuksen vanhurskaus syntyy miehissä ja naisissa ainoastaan silloin, kun he ottavat vastaan Hänen totuuden sanansa.

> Sanctify them through thy truth: thy word is truth. John 17:17.

> Pyhitä heidät totuudessasi; sinun sanasi on totuus. Joh. 17:17.

The “stone” is a doctrine that is either accepted or rejected, and Jesus is the Word, and in the book of Acts, Peter identifies the “stone” as Christ.

”Kivi” on oppi, joka joko hyväksytään tai hylätään, ja Jeesus on Sana, ja Apostolien teoissa Pietari tunnistaa ”kiven” Kristukseksi.

> Be it known unto you all, and to all the people of Israel, that by the name of Jesus Christ of Nazareth, whom ye crucified, whom God raised from the dead, even by him doth this man stand here before you whole. This is the stone which was set at nought of you builders, which is become the head of the corner. Neither is there salvation in any other: for there is none other name under heaven given among men, whereby we must be saved. Acts 4:10–12.

> Olkoon teille kaikille ja koko Israelin kansalle tiettävä, että Nasaretilaisen Jeesuksen Kristuksen nimen kautta, hänen, jonka te ristiinnaulitsitte ja jonka Jumala herätti kuolleista, tämän nimen kautta tämä mies seisoo terveenä teidän edessänne. Hän on se kivi, jonka te rakentajat hylkäsitte ja joka on tullut kulmakiveksi. Eikä ole pelastusta yhdessäkään toisessa; sillä ei ole taivaan alla muuta nimeä ihmisille annettu, jossa meidän tulisi pelastua. Ap. t. 4:10–12.

And then in first Peter, he takes the symbolism of the “stone,” even further, but he keeps it in the same context of the passing-by of a former covenant people and the selection of a new chosen people, who as he states, “in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy.”

Ja sitten ensimmäisessä Pietarin kirjeessä hän vie ”kiven” symboliikan vielä pidemmälle, mutta pitää sen samassa yhteydessä, jossa entinen liittokansa siirtyy syrjään ja uusi valittu kansa valitaan, joka hänen sanojensa mukaan ”ennen ei ollut kansa, mutta nyt on Jumalan kansa; joka ei ollut saanut laupeutta, mutta nyt on saanut laupeuden.”

> To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. Unto you therefore which believe he is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed. 1 Peter 2:4–8.

> Hänen tykönsä tullessanne, hänen, joka on elävä kivi, ihmisten tosin hylkäämä, mutta Jumalan valitsema ja kallis, rakentukaa tekin elävinä kivinä hengelliseksi huoneeksi, pyhäksi papistoksi, uhraamaan hengellisiä uhreja, jotka Jeesuksen Kristuksen kautta ovat Jumalalle otolliset. Sentähden myös Raamatussa sanotaan: "Katso, minä panen Siioniin kulmakiven, valitun, kalliin; ja joka häneen uskoo, ei ole joutuva häpeään." Teille siis, jotka uskotte, hän on kallis, mutta tottelemattomille: "Se kivi, jonka rakentajat hylkäsivät, on tullut kulman pääksi" ja "loukkauskiveksi ja pahennuksen kallioksi" niille, jotka sanaan kompastuvat, koska ovat tottelemattomia; ja siihen heidät on pantukin. 1 Piet. 2:4–8.

Peter says of the former chosen people, “unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed.”

Pietari sanoo entisestä valitusta kansasta: ”niille, jotka ovat tottelemattomia, se kivi, jonka rakentajat hylkäsivät, on tullut kulmakiven pääksi, ja kompastuskiveksi ja loukkauksen kallioksi niille, jotka sanaan kompastuvat ollen tottelemattomia; siihen heidät myös oli määrätty.”

Jesus is represented by every sacred illustration of the foundation.

यीशु को नींव के प्रत्येक पवित्र प्रतीक द्वारा प्रस्तुत किया गया है।

> For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:11.

> Sillä muuta perustusta ei kukaan voi panna kuin sen, joka on pantu, ja se on Jeesus Kristus. 1. Korinttolaiskirje 3:11.

The foundation the Millerites built was the Rock of Ages (the Stone).

Perustus, jonka milleriläiset rakensivat, oli Iankaikkinen Kallio (Kivi).

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> ”Varoitus on tullut: Mitään sellaista ei saa päästää sisään, mikä horjuttaisi sen uskon perustusta, jonka varaan olemme rakentaneet siitä lähtien, kun sanoma tuli vuosina 1842, 1843 ja 1844. Olin mukana tässä sanomassa, ja siitä lähtien olen seisonut maailman edessä uskollisena sille valolle, jonka Jumala on meille antanut. Me emme aio siirtää jalkojamme siltä perustalta, jolle ne asetettiin, kun päivä päivältä etsimme Herraa hartaassa rukouksessa, valoa etsien. Luuletteko, että voisin luopua siitä valosta, jonka Jumala on minulle antanut? Sen on oltava kuin iankaikkinen Kallio. Se on ohjannut minua siitä asti, kun se annettiin.” Review and Herald, 14. huhtikuuta 1903.

The first jewel Miller discovered that became part of the Millerite foundation, which is as the Rock of Ages, was the “seven times” of Leviticus twenty-six, and the “seven times,” was the first foundational truth to be set aside by those Millerite pioneers who had just built the Millerite foundation. It was the builders that were to reject the foundational stone. That “stone,” which typifies Christ, is also the day which the Lord made, for he made the seventh day as a day of rest, and the seventh year as a year the land would rest. In 1863, the foundation stone was rejected, but it is to be made the “head of the corner” and the “stone of stumbling” for the disobedient.

Ensimmäinen jalokivi, jonka Miller löysi ja josta tuli osa milleriläistä perustusta, joka on iankaikkinen Kallio, oli Kolmannen Mooseksen kirjan kahdenkymmenennen kuudennen luvun ”seitsemän aikaa”, ja juuri tämä ”seitsemän aikaa” oli ensimmäinen perustavaa laatua oleva totuus, jonka syrjään panivat ne milleriläiset pioneerit, jotka olivat juuri rakentaneet milleriläisen perustuksen. Rakentajien tuli hylätä tuo peruskivi. Tuo ”kivi”, joka on Kristuksen esikuva, on myös se päivä, jonka Herra teki, sillä hän teki seitsemännen päivän lepopäiväksi ja seitsemännen vuoden vuodeksi, jolloin maa lepäisi. Vuonna 1863 peruskivi hylättiin, mutta siitä on tuleva ”kulmakiven pää” ja ”kompastuskivi” tottelemattomille.

The message of Islam of the third woe is the theme for the reform movement of the one hundred and forty-four thousand, and the testing process began when the angel of Revelation eighteen descended, as the great buildings of New York City were thrown down on September 11, 2001. Adventism was silent concerning the prophetic identification that September 11, 2001, was the arrival of the “day of the east wind.” On July 18, 2020, they were left behind as the two witnesses of Revelation chapter eleven, were slain in the streets of that great city. The test of Adventism was over, and the test for those who had professed to recognize the message of Islam was under way.

Kolmannen voi-huudon islamin sanoma on sadan neljänkymmenenneljän tuhannen uudistusliikkeen teema, ja koetusprosessi alkoi, kun Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun enkeli laskeutui, samaan aikaan kun New Yorkin suuret rakennukset syöstiin maahan 11. syyskuuta 2001. Adventismi vaikeni siitä profeetallisesta tunnistamisesta, että 11. syyskuuta 2001 oli ”itätuulen päivän” saapuminen. Heidät jätettiin jälkeen 18. heinäkuuta 2020, kun Ilmestyskirjan yhdennentoista luvun kaksi todistajaa tapettiin sen suuren kaupungin kaduilla. Adventismin koetus oli päättynyt, ja niiden koetus, jotka olivat tunnustaneet tunnistavansa islamin sanoman, oli käynnissä.

After laying dead in the streets until the end of July, 2023, the dead dry bones were then aroused by the first message of Ezekiel. The second message of Ezekiel is the message of the four winds of Islam of the third Woe, representing the progressive unsealing of the message of the Midnight Cry, which is the vision that tarried, and the theme of the entire period of the movement. Various truths were then unsealed, for the message of the Midnight Cry represents a multifaceted message. The first truth that confronted the dead dry bones was the first truth rejected by Laodicean Adventism, and it represents the truth that marks the transition of Laodicea unto Philadelphia.

Maattuaan kuolleina kaduilla heinäkuun 2023 loppuun asti kuolleet kuivat luut herätettiin sitten Hesekielin ensimmäisen sanoman kautta. Hesekielin toinen sanoma on kolmannen Voi-huudon islamin neljän tuulen sanoma, joka edustaa Keskiyön huudon sanoman asteittaista avaamista sineteistä, sen sanoman, joka on viivästynyt näky ja koko liikkeen ajanjakson teema. Sen jälkeen erilaisia totuuksia avattiin sineteistä, sillä Keskiyön huudon sanoma edustaa monitahoista sanomaa. Ensimmäinen totuus, joka kohtasi kuolleet kuivat luut, oli ensimmäinen totuus, jonka laodikealainen adventismi hylkäsi, ja se edustaa totuutta, joka merkitsee Laodikean siirtymistä Philadelphiaan.

The truth is the sealing message, and therefore needs to be settled into both intellectually and also spiritually. It is not enough to recognize the period the two witnesses were dead in the street is a symbol of the scattering of the “seven times,” it also requires an experiential acceptance of the truth.

Totuus on sinetöimissanoma, ja sen vuoksi sen täytyy juurtua sekä älyllisesti että hengellisesti. Ei riitä, että tunnistetaan se ajanjakso, jolloin kaksi todistajaa makasi kuolleena kadulla, ”seitsemän ajan” hajottamisen vertauskuvaksi; se edellyttää myös totuuden kokemuksellista vastaanottamista.

Miller’s jewels, which represents the truths unsealed at the time of the end in 1798, become a test for the virgins of the last days. The experience of settling into the truth “spiritually” is represented by Miller’s first jewel, and the “intellectual” settling into the truth is represented by the message of Islam of the third woe. The calling for repentance and confession represented by the “seven times,” identifies a work that is carried out in conjunction with Christ in the Most Holy Place, and is represented by the “mareh” vision.

Millerin jalokivet, jotka edustavat vuonna 1798 lopun aikana avattuja totuuksia, tulevat viimeisten päivien neitsyiden koetukseksi. Kokemus totuuteen asettumisesta ”hengellisesti” esitetään Millerin ensimmäisessä jalokivessä, ja ”älyllistä” asettumista totuuteen edustaa kolmannen voihuudon islamia koskeva sanoma. Parannukseen ja synnintunnustukseen kutsu, jota ”seitsemän aikaa” edustaa, osoittaa työn, joka suoritetaan yhdessä Kristuksen kanssa kaikkeinpyhimmässä, ja jota ”mareh”-näky edustaa.

The “intellectual” understanding of Islam of the third Woe is represented by the “chazon” vision, and both are required for those who will be sealed. In 1863, Laodicean Adventism chose to rebuild Jericho, and left its work of restoring Jerusalem. Jericho is a symbol of affluence as also represented by the Laodicean blindness.

Kolmannen vitsauksen islamia koskevaa ”älyllistä” ymmärrystä edustaa ”chazon”-näky, ja molempia vaaditaan niiltä, jotka sinetöidään. Vuonna 1863 Laodikean adventismi päätti rakentaa Jerikon uudelleen ja jätti Jerusalemin ennalleen palauttamisen työnsä. Jeriko on vaurauden vertauskuva, kuten myös Laodikean sokeus sitä edustaa.

> “One of the strongest fortresses in the land—the large and wealthy city of Jericho—lay just before them, but a little distance from their camp at Gilgal. On the border of a fertile plain abounding with the rich and varied productions of the tropics, its palaces and temples the abode of luxury and vice, this proud city, behind its massive battlements, offered defiance to the God of Israel. Jericho was one of the principal seats of idol worship, being especially devoted to Ashtaroth, the goddess of the moon. Here centered all that was vilest and most degrading in the religion of the Canaanites. The people of Israel, in whose minds were fresh the fearful results of their sin at Beth-peor, could look upon this heathen city only with disgust and horror.” Patriarchs and Prophets, 487.

> ”Yksi maan vahvimmista linnoituksista — suuri ja rikas Jerikon kaupunki — oli aivan heidän edessään, vain lyhyen matkan päässä heidän leiristään Gilgalissa. Hedelmällisen tasangon laidalla, joka runsain määrin tuotti tropiikin rikkaita ja moninaisia antimia, tämä ylpeä kaupunki, jonka palatsit ja temppelit olivat ylellisyyden ja paheen tyyssijoja, tarjosi mahtavien vallivarustustensa takaa uhmaa Israelin Jumalalle. Jeriko oli yksi epäjumalanpalveluksen tärkeimmistä keskuksista ja erityisesti omistautunut Astartelle, kuun jumalattarelle. Tänne keskittyi kaikki se, mikä oli kanaanilaisten uskonnossa halpamaisinta ja turmelevinta. Israelin kansa, jonka mielessä heidän syntinsä Beth-Peorissa tuottamat kauhistuttavat seuraukset olivat vielä tuoreina, saattoi katsella tätä pakanakaupunkia vain inhon ja kauhun vallassa.” Patriarchs and Prophets, 487.

The “stone” the builders rejected in 1863, as they rebuilt Jericho, was the “seven times” that in the last days would become the truth (jewel), that becomes “the head of the corner”, for it is the truth that weaves together the beginning of Adventism in the movement of the Millerites, with the end of Adventism in the movement of the one hundred and forty-four thousand. That jewel, which is the “seven times,” is also “the day which the Lord made”, and it is Christ himself, for He is the Word, and He is “Truth.” The subject of Islam is the theme which produces the cleansing of both the former and new chosen people, and the two-fold cleansing began on September 11, 2001, which was “the day of the east wind”. In that day the watchmen were to sing the very same song Christ sang, when He proclaimed the parable of the vineyard. The one hundred and forty-four thousand sing the song of Moses (the “seven times”), and the song of the Lamb.

”Kivi”, jonka rakentajat hylkäsivät vuonna 1863 rakentaessaan uudelleen Jerikoa, oli ”seitsemän aikaa”, joka viimeisinä päivinä tulisi totuudeksi (jalokiveksi) ja josta tulee ”kulmanpää”, sillä se on totuus, joka kutoo yhteen adventismin alun milleriläisten liikkeessä ja adventismin lopun sadan neljänkymmenen neljän tuhannen liikkeessä. Tuo jalokivi, joka on ”seitsemän aikaa”, on myös ”se päivä, jonka Herra on tehnyt”, ja se on Kristus itse, sillä Hän on Sana, ja Hän on ”Totuus”. Islamin aihepiiri on se teema, joka saa aikaan sekä entisen että uuden valitun kansan puhdistamisen, ja kaksinkertainen puhdistaminen alkoi 11. syyskuuta 2001, joka oli ”itätuulen päivä”. Sinä päivänä vartijoiden tuli laulaa aivan sama laulu, jonka Kristus lauloi julistaessaan vertauksen viinitarhasta. Sata neljäkymmentä neljä tuhatta laulavat Mooseksen laulun (”seitsemän aikaa”) ja Karitsan laulun.

> And I saw as it were a sea of glass mingled with fire: and them that had gotten the victory over the beast, and over his image, and over his mark, and over the number of his name, stand on the sea of glass, having the harps of God. And they sing the song of Moses the servant of God, and the song of the Lamb, saying, Great and marvellous are thy works, Lord God Almighty; just and true are thy ways, thou King of saints. Revelation 15:2, 3.

> Ja minä näin ikään kuin tulisen lasisen meren; ja ne, jotka olivat saaneet voiton pedosta ja sen kuvasta ja sen merkistä ja sen nimen luvusta, seisoivat lasisen meren rannalla, ja heillä oli Jumalan kanteleet. Ja he veisasivat Mooseksen, Jumalan palvelijan, virttä ja Karitsan virttä sanoen: Suuret ja ihmeelliset ovat sinun tekosi, Herra Jumala, Kaikkivaltias; vanhurskaat ja totiset ovat sinun tiesi, sinä pyhien Kuningas. Ilmestys 15:2, 3.

The “Lamb” is Christ who was slain, and He was slain in the midst of twenty-five hundred and twenty days, thus threading together the sacrifice of His life and blood (where He confirmed the covenant), together with Moses’ “quarrel of His covenant,” in Leviticus twenty-six. The song of Moses and the Lamb is the song of the chazon of prophetic history and the song of the mareh of His “appearance”. It is the song of an intellectual and spiritual understanding as represented by the two visions of Daniel chapter eight. It is the song of a covenant people being judged and passed by, while a new chosen people are selected. The selection process, and therefore the song began on September 11, 2001.

”Karitsa” on Kristus, joka teurastettiin, ja Hänet teurastettiin kahdentuhannen viidensadan kahdenkymmenen päivän keskivaiheilla, sitoen näin yhteen Hänen elämänsä ja verensä uhrin (jossa Hän vahvisti liiton) sekä Mooseksen ”Hänen liittonsa riidan” 3. Mooseksen kirjan luvussa kaksikymmentäkuusi. Mooseksen ja Karitsan laulu on profeetallisen historian chazonin laulu ja Hänen ”ilmestymisensä” marehin laulu. Se on älyllisen ja hengellisen ymmärryksen laulu, sellaisena kuin sitä edustavat Danielin kirjan kahdeksannen luvun kaksi näkyä. Se on liittokansan laulua, kun sitä tuomitaan ja se sivuutetaan, samalla kun uusi valittu kansa valitaan. Valintaprosessi, ja sen tähden laulu, alkoi 11. syyskuuta 2001.

> He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him? In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will show them no favour. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall beat off from the channel of the river unto the stream of Egypt, and ye shall be gathered one by one, O ye children of Israel. And it shall come to pass in that day, that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem. Isaiah 27:6–13.

> Jaakobista versovat juurtuvat; Israel kukoistaa ja puhkeaa kukkaan ja täyttää maanpiirin kasvonsa hedelmällä. Onko hän lyönyt sitä niin kuin hän löi niitä, jotka sitä löivät? Vai onko se surmattu sen surman mukaan, jolla hänen surmaamansa surmattiin? Mitalla, kun se versoo esiin, sinä käyt oikeutta sitä vastaan; hän hillitsee rajun tuulensa itätuulen päivänä. Sen tähden tällä tavalla Jaakobin vääryys sovitetaan; ja tämä on kaiken hedelmänä hänen syntinsä poistaminen: kun hän tekee kaikki alttarin kivet kalkkikivien kaltaisiksi, murskatuiksi kappaleiksi, eivät asera-paaluja eivätkä patsaskuvat enää pysy pystyssä. Mutta varustettu kaupunki jää autioksi, asuinpaikka hylätään ja jätetään kuin erämaa; siellä vasikka käy laitumella, siellä se lepää ja kaluaa sen oksat. Kun sen oksat ovat kuivuneet, ne katkaistaan; naiset tulevat ja sytyttävät ne tuleen. Sillä se on kansa vailla ymmärrystä; sentähden hän, joka sen teki, ei armahda sitä, ja hän, joka sen muodosti, ei osoita sille suosiota. Ja sinä päivänä Herra puistaa hedelmät virran uomasta aina Egyptin puroon asti, ja teidät kootaan yksitellen, te israelilaiset. Ja sinä päivänä suuri pasuuna soi, ja he tulevat, jotka olivat menehtymäisillään Assyrian maassa, sekä karkotetut Egyptin maassa, ja kumartavat Herraa pyhällä vuorella Jerusalemissa. Jesaja 27:6–13.

Rightly understood these verses are identifying September 11, 2001, until the soon-coming Sunday law. Verse six identifies the entire history, by identifying the beginning of the plant which takes root, then blossoms and buds, and eventually fills the earth with fruit. The fruit that fills the earth does so during the “hour,” which is the Sunday law crisis. While Christ is then gathering his fruit into his garner, he is also bringing judgment upon Babylon. The judgment that occurs during the time when the earth is filled with fruit is represented in verse seven, when the two questions are asked, “Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him?”

Oikein ymmärrettyinä nämä jakeet osoittavat ajanjakson 11. syyskuuta 2001:stä pian tulevaan sunnuntailakiin asti. Jae kuusi yksilöi koko historian osoittamalla kasvin alun, joka juurtuu, sitten kukkii ja tekee nuppuja, ja lopulta täyttää maan hedelmällä. Maan täyttävä hedelmä tekee niin ”hetken” aikana, joka on sunnuntailain kriisi. Samalla kun Kristus silloin kokoaa hedelmänsä aittaansa, hän tuo myös tuomion Babylonin ylle. Tuomio, joka tapahtuu sinä aikana, jolloin maa täyttyy hedelmällä, esitetään jakeessa seitsemän, kun esitetään kaksi kysymystä: ”Onko hän häntä lyönyt, niin kuin hän löi niitä, jotka löivät häntä? tahi onko hänet surmattu sen surman mukaan, jolla hänen surmaamansa surmattiin?”

Then in verse eight, the sprinkling of the latter rain is marked with the expression, “In measure.” What causes the plants to shoot forth is the rain, and when the beginning of the latter rain is marked, it is marked as beginning “in measure, when it shooteth forth.” When the latter rain begins, it is poured out “in measure”, for it is not poured out without measure if the harvest is a mixture of true and false.

Sitten jakeessa kahdeksan myöhäissateen vihmonta merkitään ilmauksella: ”määrässä”. Se, mikä saa kasvit versomaan, on sade, ja kun myöhäissateen alku merkitään, se merkitään alkavaksi ”määrässä, kun se versoo esiin”. Kun myöhäissade alkaa, se vuodatetaan ”määrässä”, sillä sitä ei vuodateta ilman määrää, jos elonkorjuu on sekoitus aitoa ja väärää.

> “Every truly converted soul will be intensely desirous to bring others from the darkness of error into the marvelous light of the righteousness of Jesus Christ. The great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory, will not come until we have an enlightened people, that know by experience what it means to be laborers together with God. When we have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure; but this will not be while the largest portion of the church are not laborers together with God. God cannot pour out his Spirit when selfishness and self-indulgence are so manifest; when a spirit prevails that, if put into words, would express that answer of Cain,—‘Am I my brother’s keeper?’ If the truth for this time, if the signs that are thickening on every hand, that testify that the end of all things is at hand, are not-sufficient to arouse the sleeping energy of those who profess to know the truth, then darkness proportionate to the light which has been shining will overtake these souls. There is not the semblance of an excuse for their indifference that they will be able to present to God in the great day of final reckoning. There will be no reason to offer as to why they did not live and walk and work in the light of the sacred truth of the word of God, and thus reveal to a sin-darkened world, through their conduct, their sympathy, and their zeal, that the power and reality of the gospel could not be controverted.” Review and Herald, July 21, 1896.

> ”Jokainen todella kääntynyt sielu haluaa palavasti johdattaa muita harhan pimeydestä Jeesuksen Kristuksen vanhurskauden ihmeelliseen valoon. Jumalan Hengen suuri vuodatus, joka kirkastaa koko maan hänen kirkkaudellaan, ei tule ennen kuin meillä on valaistu kansa, joka kokemuksesta tietää, mitä merkitsee olla Jumalan työtovereita. Kun meillä on täydellinen, koko sydämen käsittävä antautuminen Kristuksen palvelukseen, Jumala tunnustaa tämän tosiasian vuodattamalla Henkensä ilman määrää; mutta näin ei tapahdu niin kauan kuin suurin osa seurakunnasta ei ole Jumalan työtovereita. Jumala ei voi vuodattaa Henkeään, kun itsekkyys ja oman itsen hemmottelu ovat niin ilmeisiä; kun vallitsee henki, joka, jos se pantaisiin sanoiksi, ilmaisisi Kainin vastauksen: ’Olenko minä veljeni vartija?’ Jos tälle ajalle tarkoitettu totuus, jos joka puolella tihenevät merkit, jotka todistavat, että kaiken loppu on lähellä, eivät riitä herättämään niiden nukkuvaa voimaa, jotka tunnustautuvat tuntevansa totuuden, silloin pimeys, joka on verrannollinen loistaneeseen valoon, kohtaa nämä sielut. Heidän välinpitämättömyydelleen ei ole vähäisintäkään puolustuksen varjoa, jonka he voisivat esittää Jumalalle lopullisen tilinteon suurena päivänä. Heillä ei ole mitään syytä esittää sille, miksi he eivät eläneet, vaeltaneet ja työskennelleet Jumalan sanan pyhän totuuden valossa ja siten käytöksellään, myötätunnollaan ja innollaan ilmaisseet synnin pimentämälle maailmalle, ettei evankeliumin voimaa ja todellisuutta voitu kiistää.” Review and Herald, 21. heinäkuuta 1896.

Sister White identifies the passage as the point when the angel of Revelation descends, for she says, “the great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory.” In another passage we have often cited in these articles, she identified that when “the great buildings of New York” “are thrown down,” “Revelation chapter eighteen, verses one through three will be fulfilled.”

Sisar White yksilöi tämän kohdan hetkeksi, jolloin Ilmestyskirjan enkeli laskeutuu, sillä hän sanoo: ”Jumalan Hengen suuri vuodatus, joka valaisee koko maan hänen kirkkaudellaan.” Toisessa kohdassa, jota olemme usein lainanneet näissä artikkeleissa, hän osoitti, että kun ”New Yorkin suuret rakennukset” ”syöstään maahan”, ”Ilmestyskirjan kahdeksastoista luku, jakeet yhdestä kolmeen, täyttyy”.

We will continue these thoughts in the next article.

Jatkamme näitä ajatuksia seuraavassa artikkelissa.

> Now will I sing to my wellbeloved a song of my beloved touching his vineyard. My wellbeloved hath a vineyard in a very fruitful hill: And he fenced it, and gathered out the stones thereof, and planted it with the choicest vine, and built a tower in the midst of it, and also made a winepress therein: and he looked that it should bring forth grapes, and it brought forth wild grapes. And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard. What could have been done more to my vineyard, that I have not done in it? wherefore, when I looked that it should bring forth grapes, brought it forth wild grapes? And now go to; I will tell you what I will do to my vineyard: I will take away the hedge thereof, and it shall be eaten up; and break down the wall thereof, and it shall be trodden down: And I will lay it waste: it shall not be pruned, nor digged; but there shall come up briers and thorns: I will also command the clouds that they rain no rain upon it. For the vineyard of the Lord of hosts is the house of Israel, and the men of Judah his pleasant plant: and he looked for judgment, but behold oppression; for righteousness, but behold a cry. Isaiah 5:1–7.

> Nyt minä laulan rakkaalleni laulun rakkaastani ja hänen viinitarhastaan. Rakkaallani oli viinitarha erittäin hedelmällisellä kukkulalla. Hän aidasi sen, raivasi siitä kivet, istutti siihen jaloimman viinipuun, rakensi tornin sen keskelle ja hakkautti siihen myös viinikuurnan. Ja hän odotti sen tuottavan rypäleitä, mutta se tuotti villirypäleitä. Ja nyt, te Jerusalemin asukkaat ja Juudan miehet, tuomitkaa, pyydän minä, minun ja viinitarhani välillä. Mitä olisi voitu enää tehdä minun viinitarhalleni, mitä minä en olisi siinä tehnyt? Miksi se, kun minä odotin sen tuottavan rypäleitä, tuotti villirypäleitä? Ja nyt, kuulkaa: minä ilmoitan teille, mitä minä teen viinitarhalleni. Minä poistan siltä aidan, ja se joutuu syötäväksi; minä murran sen muurin, ja se tallataan maahan. Minä teen sen autioksi: sitä ei leikata eikä kuokita, vaan siihen kasvaa orjantappuroita ja ohdakkeita. Minä käsken myös pilviä, etteivät ne anna sille sadetta. Sillä Herra Sebaotin viinitarha on Israelin heimo, ja Juudan miehet ovat hänen mieluisa istutuksensa. Hän odotti oikeutta, mutta katso, veritekoja; vanhurskautta, mutta katso, valitushuuto. Jesaja 5:1–7.

Back to Articles