Article

# Future for America and July 18, 2020 - Number Two

Tulevaisuus Amerikalle ja 18. heinäkuuta 2020 - Numero kaksi

Eating the Message

Sanoman syöminen

Author

Jeff Pippenger

Published

August 24, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Just before probation closes a command is made to “seal not the sayings of the prophecy of this book.”

Juuri ennen koetusajan päättymistä annetaan käsky: ”Älä lukitse tämän kirjan profetian sanoja.”

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> Ja hän sanoi minulle: Älä sinetöi tämän kirjan profetian sanoja, sillä aika on lähellä. Joka on väärämielinen, tehköön yhä vääryyttä; ja joka on saastainen, saastukoon yhä; ja joka on vanhurskas, harjoittakoon yhä vanhurskautta; ja joka on pyhä, pyhittyköön yhä. Ilmestys 22:10, 11.

In chapter five of Revelation, God the Father is seated upon His throne and He has a book in His hand that is sealed with seven seals.

Ilmestyskirjan viidennessä luvussa Isä Jumala istuu valtaistuimellaan, ja hänen kädessään on kirja, joka on sinetöity seitsemällä sinetillä.

> And I saw in the right hand of him that sat on the throne a book written within and on the backside, sealed with seven seals. Revelation 5:1.

> Ja minä näin valtaistuimella istuvan oikeassa kädessä kirjakäärön, joka oli kirjoitettu sisältä ja ulkopuolelta ja suljettu seitsemällä sinetillä. Ilmestys 5:1.

As the narrative from verse one, continues on through to chapter seven, we find that Jesus, represented as the Lion of the tribe of Judah is the One who takes the book from His Father’s hand and begins to progressively open the seals. When He opens the sixth seal and presents the message represented by the seal, chapter six ends. It ends with a question that leads into chapter seven, where we find the answer to the question raised in the last verse of chapter six.

Kun jakeesta yksi alkava kertomus jatkuu aina seitsemänteen lukuun saakka, havaitsemme, että Jeesus, joka esitetään Juudan heimon Leijonana, on se, joka ottaa kirjan Isänsä kädestä ja alkaa vähitellen avata sen sinettejä. Kun Hän avaa kuudennen sinetin ja esittää sanoman, jota sinetti edustaa, kuudes luku päättyy. Se päättyy kysymykseen, joka johdattaa seitsemänteen lukuun, jossa löydämme vastauksen kysymykseen, joka esitetään kuudennen luvun viimeisessä jakeessa.

> For the great day of his wrath is come; and who shall be able to stand? Revelation 6:17.

> Sillä hänen vihansa suuri päivä on tullut; ja kuka voi kestää? Ilmestys 6:17.

Chapter seven introduces the one hundred and forty-four thousand and the “great multitude.” After God’s people are presented in chapter seven, then we find the seventh and final of the seals being removed. The only other prophecy in the book of Revelation that has been sealed is the seven thunders of chapter ten. The simple point is that the only prophecy in the book of Revelation that is sealed up and can be unsealed before probation closes is the “seven thunders.”

Seitsemäs luku esittelee sataneljäkymmentäneljätuhatta ja ”suuren joukon”. Sen jälkeen kun Jumalan kansa on esitetty seitsemännessä luvussa, havaitsemme seitsemännen ja viimeisen sinetin avattavan. Ainoa muu Ilmestyskirjan profetia, joka on sinetöity, on kymmenennen luvun seitsemän ukkosenjylinää. Yksinkertainen ydinkohta on, että ainoa Ilmestyskirjan profetia, joka on sinetöity ja joka voidaan avata ennen kuin koetusaika päättyy, on ”seitsemän ukkosenjylinää”.

For years, if not decades Future for America has identified what the “seven thunders” represent. The “seven thunders” represent the history of the Millerite movement from August 11, 1840 through to October 22, 1844. Sister White confirms this fact and adds that the “seven thunders” also represent “future events that will be disclosed in their order.” A detailed presentation of these facts can be found in Habakkuk’s Tables, for any that are unfamiliar with these prophetic realities.

Future for America on vuosien, ellei vuosikymmenten ajan, osoittanut, mitä ”seitsemän ukkosenjylinää” edustavat. ”Seitsemän ukkosenjylinää” edustavat milleriittiliikkeen historiaa 11. elokuuta 1840:stä aina 22. lokakuuta 1844:ään saakka. Sis. White vahvistaa tämän tosiasian ja lisää, että ”seitsemän ukkosenjylinää” edustavat myös ”tulevia tapahtumia, jotka paljastetaan järjestyksessään”. Näiden tosiasioiden yksityiskohtainen esitys löytyy teoksesta Habakkuk’s Tables niille, joille nämä profeetalliset todellisuudet eivät ole tuttuja.

The truth of the seven thunders that has been presented in the past is still truth, but since August of this year the Lord has removed His hand from these subjects and more understanding has been revealed. We will begin with chapter ten of Revelation, then consider Sister White’s commentary on the chapter. Before we do this, we must identify two points unrelated to the consideration of the seven thunders.

Niiden seitsemän ukkosen totuus, joka on aiemmin esitetty, on yhä totuus, mutta tämän vuoden elokuusta lähtien Herra on poistanut kätensä näiden aiheiden päältä, ja lisää ymmärrystä on paljastettu. Aloitamme Ilmestyskirjan kymmenennestä luvusta ja tarkastelemme sitten sisar Whiten kommentaaria tästä luvusta. Ennen kuin teemme tämän, meidän on tunnistettava kaksi seikkaa, jotka eivät liity seitsemän ukkosen tarkasteluun.

The first point is that the identification of the truth of the seven thunders that is now opened up requires several lines of truth to put everything the seven thunders represent in place. Here I pray, is the patience of the saints. The second point connected with this is that the program that produces the audio presentation of these articles has a limitation on the amount of time it can read and speak. The articles must each fit within that period of time. From the outset of this study, I am informing you that it will require a few articles to establish the truth represented by the seven thunders. Now to chapter ten.

Ensimmäinen seikka on se, että nyt avautuneen seitsemän ukkosenjylinän totuuden tunnistaminen edellyttää useita totuuden linjoja, jotta kaikki se, mitä nuo seitsemän ukkosenjylinää edustavat, asettuisi paikalleen. Tässä, rukoilen, on pyhien kärsivällisyys. Toinen tähän liittyvä seikka on se, että ohjelmalla, joka tuottaa näiden artikkelien ääniesityksen, on rajoitus sen ajan määrässä, jonka se voi lukea ja puhua. Kunkin artikkelin on mahduttava tuohon ajanjaksoon. Tämän tutkielman alusta alkaen ilmoitan teille, että seitsemän ukkosenjylinän edustaman totuuden vahvistaminen vaatii muutamia artikkeleita. Siirtykäämme nyt kymmenenteen lukuun.

> And I saw another mighty angel come down from heaven, clothed with a cloud: and a rainbow was upon his head, and his face was as it were the sun, and his feet as pillars of fire: And he had in his hand a little book open: and he set his right foot upon the sea, and his left foot on the earth, And cried with a loud voice, as when a lion roareth: and when he had cried, seven thunders uttered their voices. And when the seven thunders had uttered their voices, I was about to write: and I heard a voice from heaven saying unto me, Seal up those things which the seven thunders uttered, and write them not. And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer: But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. And the voice which I heard from heaven spake unto me again, and said, Go and take the little book which is open in the hand of the angel which standeth upon the sea and upon the earth. And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. And he said unto me, Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings. Revelation 10:1–11.

> Ja minä näin erään toisen väkevän enkelin tulevan alas taivaasta, pilveen puettuna; ja sateenkaari oli hänen päänsä päällä, ja hänen kasvonsa olivat ikään kuin aurinko, ja hänen jalkansa kuin tulipatsaat. Ja hänellä oli kädessään avoin pieni kirja; ja hän asetti oikean jalkansa meren päälle ja vasemman jalkansa maan päälle, ja huusi suurella äänellä, niin kuin leijona ärjyy; ja kun hän oli huutanut, seitsemän ukkosta antoi äänensä kuulua. Ja kun ne seitsemän ukkosta olivat antaneet äänensä kuulua, minä aioin kirjoittaa; ja minä kuulin äänen taivaasta sanovan minulle: Sinetöi se, mitä ne seitsemän ukkosta puhuivat, äläkä sitä kirjoita. Ja se enkeli, jonka minä näin seisovan meren päällä ja maan päällä, nosti kätensä taivasta kohti, ja vannoi hänen kauttansa, joka elää aina ja iankaikkisesti, joka on luonut taivaan ja mitä siinä on, ja maan ja mitä siinä on, ja meren ja mitä siinä on, ettei aikaa enää olisi; vaan seitsemännen enkelin äänen päivinä, silloin kun hän alkaa puhaltaa pasuunaan, Jumalan salaisuus käy täytäntöön, niin kuin hän on julistanut palvelijoilleen profeetoille. Ja se ääni, jonka minä kuulin taivaasta, puhui minulle jälleen ja sanoi: Mene ja ota se avoin pieni kirja sen enkelin kädestä, joka seisoo meren päällä ja maan päällä. Ja minä menin enkelin luo ja sanoin hänelle: Anna minulle se pieni kirja. Ja hän sanoi minulle: Ota se ja syö se; ja se on tekevä vatsasi katkeraksi, mutta suussasi se on oleva makea kuin hunaja. Ja minä otin sen pienen kirjan enkelin kädestä ja söin sen; ja se oli suussani makea kuin hunaja; ja niin pian kuin minä olin sen syönyt, vatsani tuli katkeraksi. Ja hän sanoi minulle: Sinun tulee taas profetoida monista kansoista ja kansanheimoista ja kielistä ja kuninkaista. Ilmestys 10:1–11.

Commenting on chapter ten, Sister White states:

Kommentoidessaan kymmenettä lukua sisar White toteaa:

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.

> ”Väkevä enkeli, joka opasti Johannesta, ei ollut kukaan muu kuin Jeesus Kristus. Se, että Hän asettaa oikean jalkansa meren päälle ja vasemman kuivan maan päälle, osoittaa sen osan, jota Hän suorittaa suuren Saatanan kanssa käytävän kiistan päätösnäytöksissä. Tämä asento ilmaisee Hänen ylimmän voimansa ja valtansa koko maan yli. Kiista on voimistunut ja käynyt yhä päättäväisemmäksi aikakaudesta aikakauteen, ja se jatkuu edelleen aina viimeisiin näytöksiin asti, jolloin pimeyden voimien taitava toiminta saavuttaa huippunsa. Saatana, yhdistyneenä pahoihin ihmisiin, pettää koko maailman ja ne seurakunnat, jotka eivät ota vastaan totuuden rakkautta. Mutta väkevä enkeli vaatii huomiota. Hän huutaa suurella äänellä. Hänen tulee osoittaa äänensä voima ja valta niille, jotka ovat yhtyneet Saatanaan vastustaakseen totuutta.”

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order. Daniel shall stand in his lot at the end of the days. John sees the little book unsealed. Then Daniel’s prophecies have their proper place in the first, second, and third angels’ messages to be given to the world. The unsealing of the little book was the message in relation to time.

> ”Sen jälkeen kun nämä seitsemän ukkosenjylinää olivat puhuneet äänensä, Johannekselle annetaan, samoin kuin Danielille, pientä kirjaa koskeva käsky: ’Sinetöi ne asiat, jotka ne seitsemän ukkosenjylinää puhuivat.’ Nämä liittyvät tuleviin tapahtumiin, jotka tullaan paljastamaan omassa järjestyksessään. Daniel on seisova osassaan päivien lopussa. Johannes näkee pienen kirjan avattuna. Silloin Danielin profetioilla on niiden oikea sija ensimmäisen, toisen ja kolmannen enkelin sanomissa, jotka on annettava maailmalle. Pienen kirjan avaaminen oli aikaan liittyvä sanoma.

> “The books of Daniel and the Revelation are one. One is a prophecy, the other a revelation; one a book sealed, the other a book opened. John heard the mysteries which the thunders uttered, but he was commanded not to write them.

> Danielin kirja ja Ilmestyskirja ovat yhtä. Toinen on profetia, toinen ilmestys; toinen on sinetöity kirja, toinen avattu kirja. Johannes kuuli ne salaisuudet, jotka ukkosenjylinät lausuivat, mutta häntä käskettiin olemaan kirjoittamatta niitä.

> “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages. It was not best for the people to know these things, for their faith must necessarily be tested. In the order of God most wonderful and advanced truths would be proclaimed. The first and second angels’ messages were to be proclaimed, but no further light was to be revealed before these messages had done their specific work. This is represented by the angel standing with one foot on the sea, proclaiming with a most solemn oath that time should be no longer.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> ”Johannekselle annettu erityinen valo, joka ilmaistiin seitsemässä ukkosenjylinässä, oli esitys tapahtumista, jotka toteutuisivat ensimmäisen ja toisen enkelin sanoman aikana. Ei ollut parasta, että kansa tietäisi nämä asiat, sillä heidän uskonsa täytyi välttämättä joutua koetukselle. Jumalan järjestyksessä oli julistettava mitä ihmeellisimpiä ja edistyneimpiä totuuksia. Ensimmäisen ja toisen enkelin sanomat tuli julistaa, mutta mitään lisävaloa ei ollut määrä ilmoittaa ennen kuin nämä sanomat olivat tehneet erityisen työnsä. Tätä kuvataan enkelillä, joka seisoo toinen jalkansa meren päällä ja julistaa mitä juhlallisimmalla valalla, ettei aikaa enää olisi.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, osa 7, s. 971.

The “mighty angel” who descended on August 11, 1840 was Christ, and he had a message in his hand that John was told to eat. What John ate was a message, but it was distinctly a message that was to be taken to God’s people, and not the world. It is important to recognize who the target audience is in the passage, for even though Christ descended on August 11, 1840, marking the empowerment of the first angel’s message, and thus identifying when the first angel’s message would be carried to the entire world, the little book that John was to eat is identifying when Protestantism surrendered the mantle of Protestantism unto the Millerites. When Christ descended with the little book, He was terminating His covenant relationship with the church from the wilderness and simultaneously identifying the Millerite people as His new chosen covenant people. The Millerites were a people who had formerly not been the people of God. The prophets never contradict each other.

”Väkevä enkeli”, joka laskeutui alas 11. elokuuta 1840, oli Kristus, ja hänellä oli kädessään sanoma, jonka Johannes käskettiin syödä. Se, minkä Johannes söi, oli sanoma, mutta se oli nimenomaisesti sanoma, joka oli vietävä Jumalan kansalle eikä maailmalle. On tärkeää tunnistaa, kuka on tämän kohdan kohdeyleisö, sillä vaikka Kristus laskeutui alas 11. elokuuta 1840, merkiten ensimmäisen enkelin sanoman voimaannuttamista ja siten osoittaen, milloin ensimmäisen enkelin sanoma vietäisiin koko maailmaan, pieni kirja, jonka Johanneksen tuli syödä, osoittaa, milloin protestantismi luovutti protestantismin viitan milleriläisille. Kun Kristus laskeutui alas pienen kirjan kanssa, Hän päätti liittosuhteensa erämaasta tulleen seurakunnan kanssa ja samalla osoitti milleriläisen kansan uudeksi valituksi liittokansakseen. Milleriläiset olivat kansa, joka ei aikaisemmin ollut ollut Jumalan kansa. Profeetat eivät koskaan ole ristiriidassa keskenään.

> And he said unto me, Son of man, stand upon thy feet, and I will speak unto thee. And the spirit entered into me wh en he spake unto me, and set me upon my feet, that I heard him that spake unto me. And he said unto me, Son of man, I send thee to the children of Israel, to a rebellious nation that hath rebelled against me: they and their fathers have transgressed against me, even unto this very day. For they are impudent children and stiffhearted. I do send thee unto them; and thou shalt say unto them, Thus saith the Lord God. And they, whether they will hear, or whether they will forbear, (for they are a rebellious house,) yet shall know that there hath been a prophet among them. And thou, son of man, be not afraid of them, neither be afraid of their words, though briers and thorns be with thee, and thou dost dwell among scorpions: be not afraid of their words, nor be dismayed at their looks, though they be a rebellious house. And thou shalt speak my words unto them, whether they will hear, or whether they will forbear: for they are most rebellious. But thou, son of man, hear what I say unto thee; Be not thou rebellious like that rebellious house: open thy mouth, and eat that I give thee. And when I looked, behold, an hand was sent unto me; and, lo, a roll of a book was therein; And he spread it before me; and it was written within and without: and there was written therein lamentations, and mourning, and woe. Moreover he said unto me, Son of man, eat that thou findest; eat this roll, and go speak unto the house of Israel. So I opened my mouth, and he caused me to eat that roll. And he said unto me, Son of man, cause thy belly to eat, and fill thy bowels with this roll that I give thee. Then did I eat it; and it was in my mouth as honey for sweetness. And he said unto me, Son of man, go, get thee unto the house of Israel, and speak with my words unto them. For thou art not sent to a people of a strange speech and of an hard language, but to the house of Israel; Not to many people of a strange speech and of an hard language, whose words thou canst not understand. Surely, had I sent thee to them, they would have hearkened unto thee. But the house of Israel will not hearken unto thee; for they will not hearken unto me: for all the house of Israel are impudent and hardhearted. Behold, I have made thy face strong against their faces, and thy forehead strong against their foreheads. As an adamant harder than flint have I made thy forehead: fear them not, neither be dismayed at their looks, though they be a rebellious house. Moreover he said unto me, Son of man, all my words that I shall speak unto thee receive in thine heart, and hear with thine ears. Ezekiel 2:1–3:10.

> Ja hän sanoi minulle: Ihmislapsi, nouse jaloillesi, niin minä puhun sinulle. Ja henki meni minuun, kun hän puhui minulle, ja asetti minut jaloilleni, niin että minä kuulin hänen, joka minulle puhui. Ja hän sanoi minulle: Ihmislapsi, minä lähetän sinut israelilaisten luo, kapinallisen kansan luo, joka on kapinoinut minua vastaan; he ja heidän isänsä ovat rikkoneet minua vastaan aina tähän päivään asti. Sillä he ovat häpeämättömiä lapsia ja kovasydämisiä. Minä lähetän sinut heidän luokseen, ja sinun on sanottava heille: Näin sanoo Herra, Herra. Ja he, kuulivatpa tai olivat kuulematta, — sillä he ovat kapinallinen suku — tulevat kuitenkin tietämään, että heidän keskellään on ollut profeetta. Mutta sinä, ihmislapsi, älä pelkää heitä äläkä pelkää heidän sanojaan, vaikka ohdakkeita ja orjantappuroita on ympärilläsi ja asut skorpionien keskellä; älä pelkää heidän sanojaan äläkä kauhistu heidän kasvojansa, vaikka he ovat kapinallinen suku. Ja sinun on puhuttava heille minun sanani, kuulivatpa tai olivat kuulematta; sillä he ovat peräti kapinallisia. Mutta sinä, ihmislapsi, kuule, mitä minä sinulle sanon; älä ole kapinallinen niin kuin tuo kapinallinen suku. Avaa suusi ja syö, mitä minä sinulle annan. Ja kun minä katsoin, katso, käsi oli ojennettu minua kohti, ja katso, siinä oli kirjakäärö. Ja hän levitti sen eteeni, ja se oli kirjoitettu sisältä ja ulkoa; ja siihen oli kirjoitettu valituksia, huokauksia ja voi-huutoja. Ja hän sanoi minulle: Ihmislapsi, syö, mitä löydät; syö tämä kirjakäärö ja mene, puhu Israelin suvulle. Niin minä avasin suuni, ja hän antoi minun syödä sen kirjakäärön. Ja hän sanoi minulle: Ihmislapsi, ravitse vatsasi ja täytä sisimpäsi tällä kirjakääröllä, jonka minä sinulle annan. Sitten minä söin sen, ja se oli minun suussani makea kuin hunaja. Ja hän sanoi minulle: Ihmislapsi, mene Israelin suvun luo ja puhu heille minun sanani. Sillä sinua ei lähetetä vieraskielisen kansan luo eikä vaikeakielisten luo, vaan Israelin suvun luo; ei monien vieraskielisten kansojen luo, joiden sanoja et voi ymmärtää. Totisesti, jos minä lähettäisin sinut heidän luokseen, he kuuntelisivat sinua. Mutta Israelin suku ei tahdo kuulla sinua, sillä he eivät tahdo kuulla minua; sillä koko Israelin suku on häpeämätön ja kovasydäminen. Katso, minä teen sinun kasvosi koviksi heidän kasvojansa vastaan ja sinun otsasi kovaksi heidän otsaansa vastaan. Timanttia kovemmaksi kuin piikivi minä teen sinun otsasi; älä pelkää heitä äläkä kauhistu heidän kasvojansa, vaikka he ovat kapinallinen suku. Ja hän sanoi minulle vielä: Ihmislapsi, ota sydämeesi kaikki minun sanani, jotka minä sinulle puhun, ja kuule ne korvillasi. Hesekiel 2:1–3:10.

When Christ descended with the little book which John took and ate, it was in his “mouth as honey for sweetness.” John the Revelator and Ezekiel, both take a message from Christ’s “hand.” Ezekiel, and therefore John had a message to deliver to “the house of Israel,” not to those outside of Israel. If those outside Israel would have heard the message, they would have accepted it, but not Israel, for “all the house” of Israel “are impudent and hardhearted.” The complete house of Israel (all the house) was totally rebellious. Israel in 1840 was represented in Revelation chapter ten as the church in the wilderness. They had filled the cup of their probationary time.

Kun Kristus laskeutui alas pienen kirjan kanssa, jonka Johannes otti ja söi, se oli hänen ”suussaan makea kuin hunaja”. Johannes Ilmestystenkirjan näkijä ja Hesekiel ottavat kumpikin sanoman Kristuksen ”kädestä”. Hesekielillä, ja sen tähden myös Johanneksella, oli sanoma julistettavana ”Israelin huoneelle”, ei niille, jotka ovat Israelin ulkopuolella. Jos ne, jotka olivat Israelin ulkopuolella, olisivat kuulleet sanoman, he olisivat ottaneet sen vastaan, mutta ei Israel, sillä ”koko huone” Israelissa ”on otsaltaan kova ja sydämeltään paatunut”. Koko Israelin huone (koko huone) oli täydellisesti kapinallinen. Israelia vuonna 1840 kuvattiin Ilmestyskirjan kymmenennessä luvussa erämaassa olevana seurakuntana. He olivat täyttäneet koetusaikansa maljan.

Though the message would not be heard by Israel, the prophet was still commanded to take them the message of the little book, for the purpose of holding them accountable for rejecting the light of the first angel. In the books of judgment, they were to be held accountable for refusing to hear the message of the “prophet” that had been “among them.” Rejecting the prophet is to reject the message that had been given to the prophet by the angel Gabriel, who had himself received that message from Christ, who had received it from the Father. When Christ descended with the message of the little book in His hand it paralleled when the Holy Spirit descended at His baptism. That had been prefigured by Moses at the burning bush, and that very same waymark that exists in every reformatory movement.

Vaikka Israel ei ottaisi sanomaa vastaan, profeettaa käskettiin silti viemään heille pienen kirjan sanoma, jotta heidät voitaisiin pitää vastuullisina ensimmäisen enkelin valon hylkäämisestä. Tuomion kirjoissa heidän tuli joutua vastuuseen siitä, että he kieltäytyivät kuulemasta sen ”profeetan” sanomaa, joka oli ollut ”heidän keskellänsä”. Profeetan hylkääminen on sen sanoman hylkäämistä, jonka enkeli Gabriel oli antanut profeetalle ja jonka hän itse oli saanut Kristukselta, joka oli saanut sen Isältä. Kun Kristus laskeutui pienen kirjan sanoma kädessään, se oli rinnakkainen sen kanssa, kun Pyhä Henki laskeutui Hänen kasteessaan. Tätä oli esikuvannut Mooses palavassa pensaassa, ja se on tuo sama tienviitta, joka on olemassa jokaisessa reformatorisessa liikkeessä.

> “The work of God in the earth presents, from age to age, a striking similarity in every great reformation or religious movement. The principles of God’s dealing with men are ever the same. The important movements of the present have their parallel in those of the past, and the experience of the church in former ages has lessons of great value for our own time.” The Great Controversy, 343.

> ”Jumalan työ maan päällä osoittaa aikakaudesta toiseen silmiinpistävää samankaltaisuutta jokaisessa suuressa uskonpuhdistuksessa tai uskonnollisessa liikkeessä. Jumalan menettelyn periaatteet ihmisiä kohtaan ovat aina samat. Nykyajan merkittävillä liikkeillä on vastineensa menneisyyden liikkeissä, ja seurakunnan kokemus entisinä aikakausina sisältää meidän ajallemme erittäin arvokkaita opetuksia.” Suuri taistelu, 343.

The demise of the Ottoman supremacy on August 11, 1840, (which is when John and Ezekiel ate the little book that was in Christ’s “hand,”) marks the “empowerment” of the first angel’s message that had “arrived” at the “time of the end” in 1798. It was “empowered” by the confirmation of the premier prophetic rule of the Millerites; the year for a day principle. Christ then began to erect the Millerite temple foundation, as He had done at His baptism.

Osmanien ylivallan kukistuminen 11. elokuuta 1840 (jolloin Johannes ja Hesekiel söivät sen pienen kirjan, joka oli Kristuksen ”kädessä”) merkitsee ensimmäisen enkelin sanoman ”voimaannuttamista”, sillä tämä sanoma oli ”saapunut” ”lopun aikaan” vuonna 1798. Se ”voimaannutettiin” vahvistamalla milleriläisten ensisijainen profeetallinen sääntö: vuosi päivän puolesta -periaate. Tämän jälkeen Kristus alkoi laskea milleriläisen temppelin perustusta, niin kuin Hän oli tehnyt kasteessaan.

> “Nathanael’s wavering faith was now strengthened, and he answered and said, ‘Rabbi, thou art the son of God; thou art the King of Israel. Jesus answered and said unto him, Because I said unto thee, I saw thee under the fig tree, believest thou? Thou shalt see greater things than these. And he saith unto him, Verily, verily, I say unto you, Hereafter ye shall see Heaven open, and the angels of God ascending and descending upon the Son of Man.’

> ”Natanaelin horjuva usko vahvistui nyt, ja hän vastasi ja sanoi: ’Rabbi, sinä olet Jumalan Poika; sinä olet Israelin Kuningas.’ Jeesus vastasi ja sanoi hänelle: ’Koska minä sanoin sinulle: minä näin sinut viikunapuun alla, uskotko? Sinä saat nähdä näitä suurempia asioita.’ Ja hän sanoi hänelle: ’Totisesti, totisesti minä sanon teille: tästedes te saatte nähdä taivaan avoinna ja Jumalan enkelien nousevan ja laskeutuvan Ihmisen Pojan päälle.’”

> “In these first few disciples the foundation of the Christian church was being laid by individual effort. John first directed two of his disciples to Christ. Then one of these finds a brother, and brings him to Christ. He then calls Philip to follow him, and he went in search of Nathanael.” Spirit of Prophecy, volume 2, 66.

> ”Näissä ensimmäisissä harvoissa opetuslapsissa kristillisen seurakunnan perustusta laskettiin yksilöllisen työn kautta. Johannes ohjasi ensin kaksi opetuslastaan Kristuksen luo. Sitten toinen näistä löytää veljensä ja tuo hänet Kristuksen luo. Tämän jälkeen hän kutsuu Filippuksen seuraamaan itseään, ja tämä lähti etsimään Natanaelia.” Spirit of Prophecy, osa 2, 66.

When Christ descended on August 11, 1840 with the little book open in His hand, it had been prefigured in the reform movement of Christ’s earthly history, for every reform movement possesses the identical waymarks. Moses and the reformatory movement he led out in had the same waymark. The experience of Moses at the burning bush typified the Holy Spirit descending at Christ baptism, that in turn typified 1840, which in turn typifies September 11, 2001 when the mighty angel of Revelation eighteen descended.

Kun Kristus laskeutui 11. elokuuta 1840 pieni kirja avattuna kädessään, se oli ennakolta esikuvattu Kristuksen maallisen historian uudistusliikkeessä, sillä jokaisella uudistusliikkeellä on samat tunnusmerkit. Mooseksella ja hänen johtamallaan uudistusliikkeellä oli sama tunnusmerkki. Mooseksen kokemus palavalla pensaalla oli esikuva Pyhän Hengen laskeutumisesta Kristuksen kasteessa; tämä puolestaan oli esikuva vuodesta 1840, joka puolestaan on esikuva 11. syyskuuta 2001, jolloin Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun väkevä enkeli laskeutui.

The “arrival” of the first angel’s message, and the “arrival” of the second angel’s message and the “arrival” of the third angel’s message are all represented by angels. The first angel has a little book in his hand, the second had a writing in his hand and the third had a parchment in his hand. Upon the testimony of two or three a truth is established. All three angels, whether at their arrival or empowerment have a message in their hand.

Ensimmäisen enkelin sanoman ”saapuminen”, toisen enkelin sanoman ”saapuminen” ja kolmannen enkelin sanoman ”saapuminen” esitetään kaikki enkeleinä. Ensimmäisellä enkelillä on kädessään pieni kirja, toisella oli kädessään kirjoitus ja kolmannella oli kädessään pergamentti. Kahden tai kolmen todistuksen varassa totuus vahvistetaan. Kaikilla kolmella enkelillä, olipa kyse heidän saapumisestaan tai valtuuttamisestaan, on kädessään sanoma.

John and Ezekiel represent those that ate the message when the first angel’s message was “empowered,” which is a different historical waymark than when the first angel’s message “arrived” in 1798.

Johannes ja Hesekiel edustavat niitä, jotka söivät sanoman silloin, kun ensimmäisen enkelin sanoma ”voimaannutettiin”, mikä on historiallisesti eri tienviitta kuin se, jolloin ensimmäisen enkelin sanoma ”saapui” vuonna 1798.

The difference between the “arrival” of a message and its “empowerment” is an extremely important distinction to note. As we consider the following passage take note that the purpose of the first angel is identical to the purpose of the angel in Revelation eighteen that lightens the earth with his glory. Also note that each message causes a division producing two classes of worshippers.

Sanoman ”saapumisen” ja sen ”voimaannuttamisen” välinen ero on äärimmäisen tärkeä huomata. Tarkastellessamme seuraavaa katkelmaa huomatkaamme, että ensimmäisen enkelin tarkoitus on sama kuin Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun enkelin tarkoitus, sen enkelin, joka valaisee maan kirkkaudellaan. Huomatkaamme myös, että kumpikin sanoma aiheuttaa jakautumisen ja synnyttää kaksi palvojien ryhmää.

> “I was shown the interest which all heaven had taken in the work going on upon the earth. Jesus commissioned a mighty angel [the first angel] to descend and warn the inhabitants of the earth to prepare for His second appearing. As the angel left the presence of Jesus in heaven, an exceedingly bright and glorious light went before him. I was told that his mission was to lighten the earth with his glory and warn man of the coming wrath of God. Multitudes received the light. Some of these seemed to be very solemn, while others were joyful and enraptured. All who received the light turned their faces toward heaven and glorified God. Though it was shed upon all, some merely came under its influence, but did not heartily receive it. Many were filled with great wrath. Ministers and people united with the vile and stoutly resisted the light shed by the mighty angel. But all who received it withdrew from the world and were closely united with one another.

> Minulle näytettiin se mielenkiinto, jota koko taivas oli osoittanut maan päällä etenevää työtä kohtaan. Jeesus valtuutti väkevän enkelin [ensimmäisen enkelin] laskeutumaan alas ja varoittamaan maan asukkaita valmistautumaan Hänen toiseen ilmestymiseensä. Kun enkeli lähti Jeesuksen läsnäolosta taivaassa, hänen edellään kulki ylen kirkas ja loistava valo. Minulle kerrottiin, että hänen tehtävänään oli valaista maa kirkkaudellaan ja varoittaa ihmistä Jumalan tulevasta vihasta. Monijoukot ottivat valon vastaan. Jotkut näistä näyttivät olevan hyvin vakavia, kun taas toiset olivat iloisia ja haltioituneita. Kaikki, jotka ottivat valon vastaan, käänsivät kasvonsa kohti taivasta ja kirkastivat Jumalaa. Vaikka se loisti kaikkien ylle, jotkut joutuivat ainoastaan sen vaikutuksen alaisiksi, mutta eivät ottaneet sitä sydämellisesti vastaan. Monet täyttyivät suurella vihalla. Sananjulistajat ja kansa liittyivät yhteen alhaisten kanssa ja vastustivat itsepintaisesti sitä valoa, jonka väkevä enkeli oli tuonut. Mutta kaikki, jotka ottivat sen vastaan, vetäytyivät pois maailmasta ja liittyivät läheisesti yhteen keskenään.

> “Satan and his angels were busily engaged in seeking to attract the minds of as many as possible from the light. The company who rejected it were left in darkness. I saw the angel of God watching with the deepest interest His professed people, to record the character which they developed as the message of heavenly origin was presented to them. And as very many who professed love for Jesus turned from the heavenly message with scorn, derision, and hatred, an angel with a parchment in his hand made the shameful record. All heaven was filled with indignation that Jesus should be thus slighted by His professed followers.

> Saatana ja hänen enkelinsä olivat ahkerasti toimessa pyrkien vetämään niin monien kuin mahdollista mielet pois valosta. Se joukko, joka hylkäsi sen, jätettiin pimeyteen. Minä näin Jumalan enkelin tarkkaavan syvimmällä mielenkiinnolla Hänen nimikansansa tunnustavia, merkitäkseen muistiin sen luonteenlaadun, jonka he ilmensivät, kun heille esitettiin taivaallista alkuperää oleva sanoma. Ja kun sangen monet niistä, jotka tunnustivat rakastavansa Jeesusta, kääntyivät pois taivaallisesta sanomasta pilkan, ivan ja vihan vallassa, enkeli, jonka kädessä oli pergamenttikäärö, teki tuon häpeällisen merkinnän. Koko taivas täyttyi närkästyksestä siitä, että Jeesusta tällä tavoin halveksittiin Hänen nimellisiksi seuraajikseen tunnustautuvien taholta.

> “I saw the disappointment of the trusting ones, as they did not see their Lord at the expected time. It had been God’s purpose to conceal the future and to bring His people to a point of decision. Without the preaching of definite time for the coming of Christ, the work designed of God would not have been accomplished. Satan was leading very many to look far in the future for the great events connected with the judgment and the end of probation. It was necessary that the people be brought to seek earnestly for a present preparation.

> ”Minä näin luottavaisten pettymyksen, kun he eivät nähneet Herraansa odotettuna aikana. Jumalan tarkoituksena oli peittää tulevaisuus ja saattaa kansansa ratkaisun paikalle. Ilman Kristuksen tulemisen määrätyn ajan julistamista ei Jumalan tarkoittamaa työtä olisi saatu tehdyksi. Saatana johti hyvin monia suuntaamaan katseensa kauas tulevaisuuteen niiden suurten tapahtumien osalta, jotka liittyvät tuomioon ja armonajan päättymiseen. Oli välttämätöntä, että kansa saatettiin etsimään vakavasti nykyhetkessä tapahtuvaa valmistautumista.

> “As the time passed, those who had not fully received the light of the angel united with those who had despised the message, and they turned upon the disappointed ones with ridicule. Angels marked the situation of Christ’s professed followers. The passing of the definite time had tested and proved them, and very many were weighed in the balance and found wanting. They loudly claimed to be Christians, yet in almost every particular failed to follow Christ. Satan exulted at the state of the professed followers of Jesus.

> Ajan kuluessa ne, jotka eivät olleet täysin vastaanottaneet enkelin valoa, liittyivät niihin, jotka olivat halveksineet sanomaa, ja he kävivät pilkaten pettymystä kokeneiden kimppuun. Enkelit panivat merkille Kristuksen nimellisten seuraajien tilan. Määräajan umpeutuminen oli koetellut ja osoittanut heidät, ja sangen monet punnittiin vaa’assa ja havaittiin vajavaisiksi. He väittivät äänekkäästi olevansa kristittyjä, mutta lähes kaikessa laiminlöivät Kristuksen seuraamisen. Saatana riemuitsi Jeesuksen nimellisten seuraajien tilasta.

> “He had them in his snare. He had led the majority to leave the straight path, and they were attempting to climb up to heaven some other way. Angels saw the pure and holy mixed up with sinners in Zion and with world-loving hypocrites. They had watched over the true disciples of Jesus; but the corrupt were affecting the holy. Those whose hearts burned with an intense desire to see Jesus were forbidden by their professed brethren to speak of His coming. Angels viewed the scene and sympathized with the remnant who loved the appearing of their Lord.

> ”Hänellä he olivat pyydyksessään. Hän oli johdattanut enemmistön pois suoralta tieltä, ja he yrittivät nousta taivaaseen jotakin muuta tietä. Enkelit näkivät puhtaiden ja pyhien olevan sekaantuneina Siionissa syntisten ja maailmaa rakastavien ulkokultaisten kanssa. He olivat valvoneet Jeesuksen tosi opetuslapsia, mutta turmeltuneet vaikuttivat pyhiin. Niitä, joiden sydän paloi hartaasta halusta nähdä Jeesus, heidän uskontunnustajaveljensä kielsivät puhumasta Hänen tulostaan. Enkelit katselivat tätä näkyä ja tunsivat myötätuntoa sitä jäännöstä kohtaan, joka rakasti Herransa ilmestymistä.

> “Another mighty angel [the second angel] was commissioned to descend to earth. Jesus placed in his hand a writing, and as he came to the earth, he cried, ‘Babylon is fallen, is fallen.’ Then I saw the disappointed ones again raise their eyes to heaven, looking with faith and hope for their Lord’s appearing. But many seemed to remain in a stupid state, as if asleep; yet I could see the trace of deep sorrow upon their countenances. The disappointed ones saw from the Scriptures that they were in the tarrying time, and that they must patiently wait the fulfillment of the vision. The same evidence which led them to look for their Lord in 1843, led them to expect Him in 1844. Yet I saw that the majority did not possess that energy which marked their faith in 1843. Their disappointment had dampened their faith.

> ”Toinen väkevä enkeli [toinen enkeli] sai tehtäväkseen laskeutua maan päälle. Jeesus pani hänen käteensä kirjoituksen, ja hänen tullessaan maan päälle hän huusi: ’Kukistunut, kukistunut on Babylon.’ Sitten minä näin pettyneiden jälleen kohottavan silmänsä taivaaseen ja katsovan uskossa ja toivossa Herransa ilmestymistä. Mutta monet näyttivät yhä pysyvän turtuneessa tilassa, ikään kuin unessa; kuitenkin saatoin nähdä heidän kasvoillaan syvän murheen jäljen. Pettyneet näkivät Kirjoituksista, että he olivat viivytyksen ajassa ja että heidän tuli kärsivällisesti odottaa näyn täyttymistä. Sama todistus, joka oli johtanut heidät odottamaan Herraansa vuonna 1843, johti heidät odottamaan Häntä vuonna 1844. Kuitenkin minä näin, ettei enemmistöllä ollut sitä voimaa, joka oli leimannut heidän uskoaan vuonna 1843. Heidän pettymyksensä oli himmentänyt heidän uskonsa.”

> “As the people of God united in the cry of the second angel, the heavenly host marked with the deepest interest the effect of the message. They saw many who bore the name of Christians turn with scorn and derision upon those who had been disappointed. As the words fell from mocking lips, ‘You have not gone up yet!’ an angel wrote them. Said the angel, ‘They mock God.’ I was pointed back to a similar sin committed in ancient times. Elijah had been translated to heaven, and his mantle had fallen upon Elisha. Then wicked youth, who had learned from their parents to despise the man of God, followed Elisha, and mockingly cried, ‘Go up, thou bald head; go up, thou bald head.’ In thus insulting His servant, they insulted God and met their punishment then and there. In like manner, those who have scoffed and mocked at the idea of the saints’ going up, will be visited with the wrath of God, and will be made to feel that it is not a light thing to trifle with their Maker.

> ”Kun Jumalan kansa yhtyi toisen enkelin huutoon, taivaallinen sotajoukko tarkkasi sanoman vaikutusta syvimmällä mielenkiinnolla. He näkivät monien, jotka kantoivat kristityn nimeä, kääntyvän halveksuen ja ivaten niiden puoleen, jotka olivat kokeneet pettymyksen. Kun pilkkaavista huulista lausuttiin sanat: ’Ettepä ole vielä nousseetkaan!’ enkeli kirjoitti ne muistiin. Enkeli sanoi: ’He pilkkaavat Jumalaa.’ Huomioni johdatettiin takaisin samankaltaiseen syntiin, joka oli tehty muinaisina aikoina. Elia oli otettu taivaaseen, ja hänen vaippansa oli pudonnut Elisan osaksi. Sitten jumalattomat nuorukaiset, jotka olivat oppineet vanhemmiltaan halveksimaan Jumalan miestä, seurasivat Elisaa ja huusivat pilkallisesti: ’Nouse ylös, sinä kaljupää; nouse ylös, sinä kaljupää.’ Loukatessaan näin Hänen palvelijaansa he loukkasivat Jumalaa ja saivat rangaistuksensa siinä paikassa. Samoin niitä, jotka ovat ivanneet ja pilkanneet ajatusta pyhien ylösmenosta, kohtaa Jumalan viha, ja heidät saatetaan tuntemaan, ettei heidän Luojansa kanssa leikittely ole kevyt asia.”

> “Jesus commissioned other angels to fly quickly to revive and strengthen the drooping faith of His people and prepare them to understand the message of the second angel and the important move which was soon to be made in heaven. I saw these angels receive great power and light from Jesus and fly quickly to earth to fulfill their commission to aid the second angel in his work. A great light shone upon the people of God as the angels cried, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him.’ Then I saw these disappointed ones rise and in harmony with the second angel proclaim, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him.’ The light from the angels penetrated the darkness everywhere. Satan and his angels sought to hinder this light from spreading and having its designed effect. They contended with the angels from heaven, telling them that God had deceived the people, and that with all their light and power they could not make the world believe that Christ was coming. But notwithstanding Satan strove to hedge up the way and draw the minds of the people from the light, the angels of God continued their work….

> ”Jeesus valtuutti muita enkeleitä lentämään nopeasti elvyttämään ja vahvistamaan Hänen kansansa masentunutta uskoa sekä valmistamaan heitä ymmärtämään toisen enkelin sanoman ja sen tärkeän liikkeen, joka pian oli tapahtuva taivaassa. Minä näin näiden enkelien saavan Jeesukselta suuren voiman ja valon ja lentävän nopeasti maan päälle täyttämään tehtävänsä toisen enkelin auttamiseksi hänen työssään. Suuri valo loisti Jumalan kansan ylle enkelien huutaessa: ’Katso, Ylkä tulee; menkää häntä vastaan.’ Sitten minä näin näiden pettyneiden nousevan ja julistavan sopusoinnussa toisen enkelin kanssa: ’Katso, Ylkä tulee; menkää häntä vastaan.’ Enkelien valo tunkeutui kaikkialle pimeyden keskelle. Saatana ja hänen enkelinsä pyrkivät estämään tämän valon leviämisen ja sen tarkoitetun vaikutuksen toteutumisen. He kiistelivät taivaan enkelien kanssa sanoen heille, että Jumala oli pettänyt kansan ja että kaikella valollaan ja voimallaan he eivät voisi saada maailmaa uskomaan, että Kristus oli tulossa. Mutta siitä huolimatta, että Saatana pyrki tukkimaan tien ja kääntämään kansan mielet pois valosta, Jumalan enkelit jatkoivat työtään….”

> “As the ministration of Jesus closed in the holy place, and He passed into the holiest, and stood before the ark containing the law of God, He sent another mighty angel with a third message to the world. A parchment was placed in the angel’s hand, and as he descended to the earth in power and majesty, he proclaimed a fearful warning, with the most terrible threatening ever borne to man. This message was designed to put the children of God upon their guard, by showing them the hour of temptation and anguish that was before them. Said the angel, ‘They will be brought into close combat with the beast and his image. Their only hope of eternal life is to remain steadfast. Although their lives are at stake, they must hold fast the truth.’ The third angel closes his message thus: ‘Here is the patience of the saints: here are they that keep the commandments of God, and the faith of Jesus.’ As he repeated these words, he pointed to the heavenly sanctuary. The minds of all who embrace this message are directed to the most holy place, where Jesus stands before the ark, making His final intercession for all those for whom mercy still lingers and for those who have ignorantly broken the law of God. This atonement is made for the righteous dead as well as for the righteous living. It includes all who died trusting in Christ, but who, not having received the light upon God’s commandments, had sinned ignorantly in transgressing its precepts.” Early Writings, 245–254.

> ”Kun Jeesuksen palvelutehtävä päättyi pyhässä, ja Hän siirtyi kaikkeinpyhimpään ja asettui Jumalan lain sisältävän arkin eteen, Hän lähetti maailmaan toisen väkevän enkelin kolmannen sanoman kanssa. Enkelin käteen annettiin kirjoituskäärö, ja laskeutuessaan maahan voimassa ja majesteettisuudessa hän julisti pelottavan varoituksen, mitä kauheimmalla uhkauksella, joka koskaan on ihmiselle annettu. Tämä sanoma oli tarkoitettu saattamaan Jumalan lapset varuilleen osoittamalla heille kiusauksen ja ahdistuksen hetken, joka oli heidän edessään. Enkeli sanoi: ’He joutuvat läheiseen taisteluun pedon ja sen kuvan kanssa. Heidän ainoa toivonsa iankaikkisesta elämästä on pysyä lujina. Vaikka heidän henkensä on vaakalaudalla, heidän on pidettävä totuudesta lujasti kiinni.’ Kolmas enkeli päättää sanomansa näin: ’Tässä on pyhien kärsivällisyys: tässä ovat ne, jotka pitävät Jumalan käskyt ja Jeesuksen uskon.’ Toistaessaan nämä sanat hän osoitti taivaalliseen pyhäkköön. Kaikkien niiden ajatukset, jotka omaksuvat tämän sanoman, ohjataan kaikkeinpyhimpään, missä Jeesus seisoo arkin edessä toimittaen lopullista esirukoustaan kaikkien niiden puolesta, joiden osaksi armo vielä viipyy, ja niiden puolesta, jotka tietämättään ovat rikkoneet Jumalan lakia. Tämä sovitus toimitetaan sekä vanhurskaiden kuolleiden että vanhurskaiden elävien puolesta. Se käsittää kaikki ne, jotka kuolivat luottaen Kristukseen mutta jotka, koska eivät olleet saaneet valoa Jumalan käskyistä, olivat tietämättään tehneet syntiä rikkomalla sen säädöksiä.” Early Writings, 245–254.

A few pages later in the same book, addressing the same concepts just referred to, Sister White identifies that the rejection of the three messages in Millerite history had been typified in the history of Christ. She there provides two witnesses that identify a progressive testing process that requires victory at each test in order to proceed to the next test.

Muutamaa sivua myöhemmin samassa kirjassa käsitellessään samoja juuri mainittuja käsitteitä sisar White osoittaa, että kolmen sanoman hylkääminen milleriläisessä historiassa oli saanut esikuvansa Kristuksen historiassa. Siinä hän esittää kaksi todistajaa, jotka osoittavat etenevän koettelemusprosessin, jossa jokaisessa koetuksessa on saavutettava voitto, jotta voidaan edetä seuraavaan koetukseen.

> “I saw a company who stood well-guarded and firm, giving no countenance to those who would unsettle the established faith of the body. God looked upon them with approbation. I was shown three steps—the first, second, and third angels’ messages. Said my accompanying angel, ‘Woe to him who shall move a block or stir a pin of these messages. The true understanding of these messages is of vital importance. The destiny of souls hangs upon the manner in which they are received.’ I was again brought down through these messages, and saw how dearly the people of God had purchased their experience. It had been obtained through much suffering and severe conflict. God had led them along step by step, until He had placed them upon a solid, immovable platform. I saw individuals approach the platform and examine the foundation. Some with rejoicing immediately stepped upon it. Others commenced to find fault with the foundation. They wished improvements made, and then the platform would be more perfect, and the people much happier. Some stepped off the platform to examine it and declared it to be laid wrong. But I saw that nearly all stood firm upon the platform and exhorted those who had stepped off to cease their complaints; for God was the Master Builder, and they were fighting against Him. They recounted the wonderful work of God, which had led them to the firm platform, and in union raised their eyes to heaven and with a loud voice glorified God. This affected some of those who had complained and left the platform, and they with humble look again stepped upon it.

> ”Minä näin joukon, joka seisoi hyvin suojattuna ja lujana, antamatta minkäänlaista tukea niille, jotka tahtoisivat horjuttaa seurakunnan vahvistettua uskoa. Jumala katsoi heitä hyväksyvästi. Minulle näytettiin kolme askelta — ensimmäisen, toisen ja kolmannen enkelin sanomat. Minua saattanut enkeli sanoi: ’Voi sitä, joka siirtääkin lohkareen tai liikauttaa neulaakaan näistä sanomista. Näiden sanomien oikea ymmärtäminen on elintärkeää. Sielujen kohtalo riippuu siitä, millä tavoin ne otetaan vastaan.’ Minut vietiin jälleen alas näiden sanomien kautta, ja minä näin, kuinka kalliisti Jumalan kansa oli ostanut kokemuksensa. Se oli saavutettu suuren kärsimyksen ja ankaran taistelun kautta. Jumala oli johtanut heitä askel askeleelta, kunnes Hän oli asettanut heidät lujalle, liikkumattomalle perustukselle. Minä näin yksilöitä lähestyvän tätä perustusta ja tutkivan sen rakennetta. Jotkut astuivat sille heti iloiten. Toiset alkoivat moittia perustusta. He tahtoivat siihen tehtävän parannuksia, ja silloin perustus olisi täydellisempi ja kansa paljon onnellisempi. Jotkut astuivat pois perustukselta tarkastellakseen sitä ja julistivat, että se oli laskettu väärin. Mutta minä näin, että lähes kaikki seisoivat lujina perustuksella ja kehottivat niitä, jotka olivat astuneet pois, lakkaamaan valituksistaan; sillä Jumala oli Mestari-Rakentaja, ja he taistelivat Häntä vastaan. He kertoivat Jumalan ihmeellisestä työstä, joka oli johtanut heidät lujalle perustukselle, ja yksimielisinä kohottivat katseensa taivasta kohti ja kirkastivat suurella äänellä Jumalaa. Tämä vaikutti muutamiin niistä, jotka olivat valittaneet ja jättäneet perustuksen, ja he astuivat jälleen sille nöyrin katsein.”

> “I was pointed back to the proclamation of the first advent of Christ. John was sent in the spirit and power of Elijah [typifying the first angel’s message] to prepare the way of Jesus. Those who rejected the testimony of John were not benefited by the teachings of Jesus [typifying the second angel’s message]. Their opposition to the message that foretold His coming placed them where they could not readily receive the strongest evidence that He was the Messiah. Satan led on those who rejected the message of John to go still farther, to reject and crucify Christ [typifying the third angel’s message]. In doing this they placed themselves where they could not receive the blessing on the day of Pentecost, [typifying the angel of Revelation eighteen] which would have taught them the way into the heavenly sanctuary. The rending of the veil of the temple showed that the Jewish sacrifices and ordinances would no longer be received. The great Sacrifice had been offered and had been accepted, and the Holy Spirit which descended on the day of Pentecost carried the minds of the disciples from the earthly sanctuary to the heavenly, where Jesus had entered by His own blood, to shed upon His disciples the benefits of His atonement. But the Jews were left in total darkness. They lost all the light which they might have had upon the plan of salvation, and still trusted in their useless sacrifices and offerings. The heavenly sanctuary had taken the place of the earthly, yet they had no knowledge of the change. Therefore they could not be benefited by the mediation of Christ in the holy place.

> ”Huomioni kiinnitettiin jälleen Kristuksen ensimmäisen tulemuksen julistukseen. Johannes lähetettiin Eliaan hengessä ja voimassa [kuvaten ensimmäisen enkelin sanomaa] valmistamaan Jeesuksen tietä. Ne, jotka hylkäsivät Johanneksen todistuksen, eivät hyötyneet Jeesuksen opetuksista [kuvaten toisen enkelin sanomaa]. Heidän vastustuksensa Hänen tulemustaan ennustavaa sanomaa kohtaan asetti heidät sellaiseen asemaan, etteivät he voineet helposti vastaanottaa vahvinta todistusta siitä, että Hän oli Messias. Saatana johti niitä, jotka hylkäsivät Johanneksen sanoman, menemään vielä pitemmälle, hylkäämään Kristuksen ja ristiinnaulitsemaan Hänet [kuvaten kolmannen enkelin sanomaa]. Näin tehdessään he asettivat itsensä sellaiseen asemaan, etteivät he voineet vastaanottaa siunausta helluntaipäivänä [kuvaten Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun enkeliä], jonka olisi pitänyt opettaa heille tie taivaalliseen pyhäkköön. Temppelin esiripun repeäminen osoitti, ettei juutalaisten uhreja ja säädöksiä enää hyväksyttäisi. Suuri Uhri oli annettu ja hyväksytty, ja Pyhä Henki, joka laskeutui helluntaipäivänä, suuntasi opetuslasten mielet maallisesta pyhäköstä taivaalliseen, jonne Jeesus oli mennyt sisälle oman verensä kautta vuodattaakseen opetuslastensa päälle sovituksensa hyödyt. Mutta juutalaiset jäivät täydelliseen pimeyteen. He menettivät kaiken sen valon, joka heillä olisi voinut olla pelastussuunnitelmasta, ja luottivat yhä hyödyttömiin uhreihinsa ja uhritoimituksiinsa. Taivaallinen pyhäkkö oli ottanut maallisen paikan, mutta heillä ei ollut mitään tietoa tästä muutoksesta. Sen tähden he eivät voineet hyötyä Kristuksen välitystyöstä pyhässä paikassa.

> “Many look with horror at the course of the Jews in rejecting and crucifying Christ; and as they read the history of His shameful abuse, they think they love Him, and would not have denied Him as did Peter, or crucified Him as did the Jews. But God who reads the hearts of all, has brought to the test that love for Jesus which they professed to feel. All heaven watched with the deepest interest the reception of the first angel’s message. But many who professed to love Jesus, and who shed tears as they read the story of the cross, derided the good news of His coming. Instead of receiving the message with gladness, they declared it to be a delusion. They hated those who loved His appearing and shut them out of the churches. Those who rejected the first message could not be benefited by the second; neither were they benefited by the midnight cry, which was to prepare them to enter with Jesus by faith into the most holy place of the heavenly sanctuary. And by rejecting the two former messages, they have so darkened their understanding that they can see no light in the third angel’s message, which shows the way into the most holy place. I saw that as the Jews crucified Jesus, so the nominal churches had crucified these messages, and therefore they have no knowledge of the way into the most holy, and they cannot be benefited by the intercession of Jesus there. Like the Jews, who offered their useless sacrifices, they offer up their useless prayers to the apartment which Jesus has left; and Satan, pleased with the deception, assumes a religious character, and leads the minds of these professed Christians to himself, working with his power, his signs and lying wonders, to fasten them in his snare.” Early Writings, 258–261.

> ”Monet katsovat kauhistuneina juutalaisten menettelyä heidän hylätessään ja ristiinnaulitessaan Kristuksen; ja lukiessaan kertomusta Häneen kohdistetusta häpeällisestä pahoinpitelystä he ajattelevat rakastavansa Häntä eivätkä olisi kieltäneet Häntä niin kuin Pietari tai ristiinnaulinneet Häntä niin kuin juutalaiset. Mutta Jumala, joka tutkii kaikkien sydämet, on koetellut sitä rakkautta Jeesukseen, jota he tunnustivat tuntevansa. Koko taivas seurasi syvimmällä mielenkiinnolla ensimmäisen enkelin sanoman vastaanottoa. Mutta monet, jotka tunnustivat rakastavansa Jeesusta ja jotka vuodattivat kyyneleitä lukiessaan kertomusta rististä, pilkkasivat ilosanomaa Hänen tulostaan. Sen sijaan että olisivat ottaneet sanoman iloiten vastaan, he julistivat sen harhaksi. He vihasivat niitä, jotka rakastivat Hänen ilmestymistään, ja sulkivat heidät ulos kirkoista. Ne, jotka hylkäsivät ensimmäisen sanoman, eivät voineet hyötyä toisesta; eikä heitä hyödyttänyt myöskään keskiyön huuto, jonka oli määrä valmistaa heidät astumaan uskossa Jeesuksen kanssa taivaallisen pyhäkön kaikkeinpyhimpään. Ja hylätessään nuo kaksi edellistä sanomaa he ovat niin pimentäneet ymmärryksensä, etteivät he voi nähdä mitään valoa kolmannen enkelin sanomassa, joka osoittaa tien kaikkeinpyhimpään. Minä näin, että samoin kuin juutalaiset ristiinnaulitsivat Jeesuksen, nimikristilliset kirkot olivat ristiinnaulinneet nämä sanomat, eikä heillä sen vuoksi ole mitään tietoa tiestä kaikkeinpyhimpään, eivätkä he voi hyötyä Jeesuksen siellä toimittamasta esirukouksesta. Juutalaisten tavoin, jotka uhrasivat hyödyttömiä uhrejaan, he uhraavat hyödyttömiä rukouksiaan siihen osastoon, jonka Jeesus on jättänyt; ja Saatana, mielissään tästä petoksesta, omaksuu uskonnollisen luonteen ja johtaa näiden kristityiksi tunnustautuvien mielet itsensä puoleen toimien voimallaan, merkeillään ja valheen ihmeillä sitoakseen heidät paulaansa.” Early Writings, 258–261.

The passages from the book Early Writings have been repeatedly taught through the ministry of Future for America. But there are truths these passages illustrate that have been unnoticed.

Varhaiset kirjoitukset -kirjan kohtia on toistuvasti opetettu Future for America -palvelutyön kautta. Mutta näissä kohdissa havainnollistetaan totuuksia, jotka ovat jääneet huomaamatta.

The waymarks of the history of the Millerite movement are established upon several reformatory movements in the Bible. Without some familiarity with the waymarks found in every reformatory movement, it is fairly improbable that someone would understand the significance of the distinction of when a message “arrives” and when it is “empowered.” It is also probable that many of those who are familiar with the parallel reformatory movements have missed some very important attributes of the various waymarks of reformatory movements.

Milleriläisen liikkeen historian tienviitat perustuvat useisiin Raamatussa esiintyviin reformatorisiin liikkeisiin. Ilman jonkinasteista perehtyneisyyttä niihin tienviittoihin, joita esiintyy jokaisessa reformatorisessa liikkeessä, on varsin epätodennäköistä, että kukaan ymmärtäisi sen erottelun merkitystä, milloin sanoma ”saapuu” ja milloin se ”voimaannutetaan”. On myös todennäköistä, että monet niistä, jotka tuntevat rinnakkaiset reformatoriset liikkeet, ovat sivuuttaneet joitakin hyvin tärkeitä piirteitä, jotka liittyvät reformatoristen liikkeiden eri tienviittoihin.

The “seven thunders” which represent the events at the beginning of Adventism and the events at the end of Adventism, is the light that is unsealed just before probation closes. We are informed that the “seven thunders” represents both “a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages,” and “future events which will be disclosed in their order.” The “seven thunders” contain the signature of Alpha and Omega.

”Seitsemän ukkosenjylinää”, jotka kuvaavat adventismin alun tapahtumia ja adventismin lopun tapahtumia, on se valo, joka avataan juuri ennen koeajan päättymistä. Meille ilmoitetaan, että ”seitsemän ukkosenjylinää” edustaa sekä ”niiden tapahtumien kuvausta, jotka toteutuisivat ensimmäisen ja toisen enkelin sanoman aikana”, että ”tulevia tapahtumia, jotka paljastetaan omassa järjestyksessään”. ”Seitsemässä ukkosenjylinässä” on Alfa ja Oomegan tunnusmerkki.

The “delineation of events” that transpired “under the first and second angels’ messages,” typify the events that transpire under the third angel’s message. When John was commanded to write not what the seven thunders uttered, the command had been typified by the command that was given to Daniel to seal up his book, for we are informed that after the “seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’”

”Ensimmäisen ja toisen enkelin sanoman” aikana tapahtuneiden ”tapahtumien esitys” on esikuva niistä tapahtumista, jotka tapahtuvat kolmannen enkelin sanoman aikana. Kun Johannesta käskettiin olemaan kirjoittamatta sitä, mitä seitsemän ukkosenjylinää puhui, tämä käsky oli saanut esikuvansa siinä käskyssä, joka annettiin Danielille hänen kirjansa sinetöimisestä, sillä meille ilmoitetaan, että sen jälkeen kun ”seitsemän ukkosenjylinää olivat puhuneet äänensä”, Johannes saa pientä kirjaa koskevan määräyksen, samoin kuin Daniel: ”Sinetöi ne asiat, jotka ne seitsemän ukkosenjylinää puhuivat.”

Ezekiel and John both illustrate God’s people eating the message at the empowerment of the first angel in 1840, and the prophet Jeremiah illustrates the disappointment that took place among God’s people when the first angel’s message appeared to fail.

Sekä Hesekiel että Johannes havainnollistavat Jumalan kansan syövän sanoman ensimmäisen enkelin voimaannuttamisen yhteydessä vuonna 1840, ja profeetta Jeremia havainnollistaa sitä pettymystä, joka kohtasi Jumalan kansaa, kun ensimmäisen enkelin sanoma näytti epäonnistuvan.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brasen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. And I will deliver thee out of the hand of the wicked, and I will redeem thee out of the hand of the terrible. Jeremiah 15:16–21.

> Sinun sanasi tulivat, ja minä söin ne; ja sinun sanasi olivat minulle sydämeni ilo ja riemu, sillä minä olen otettu sinun nimesi omaksi, Herra, Jumala Sebaot. En istunut pilkkaajien seurassa enkä iloinnut; minä istuin yksinäni sinun kätesi tähden, sillä sinä täytit minut närkästyksellä. Miksi on tuskani alituinen, ja haavani parantumaton, se ei tahdo tulla terveeksi? Oletko sinä minulle aivan kuin petollinen puro, kuin vedet, jotka ehtyvät? Sentähden näin sanoo Herra: Jos sinä palaat, niin minä annan sinun jälleen astua eteeni; ja jos erotat kalliin halpahintaisesta, sinä saat olla minun suuni. He palatkoot sinun tykösi, mutta älä sinä palaa heidän tykönsä. Ja minä teen sinut tälle kansalle lujaksi vaskimuuriksi; ja he sotivat sinua vastaan, mutta eivät voita sinua, sillä minä olen sinun kanssasi, pelastaakseni sinut ja vapauttaakseni sinut, sanoo Herra. Ja minä pelastan sinut pahojen käsistä, minä lunastan sinut väkivaltaisten käsistä. Jeremia 15:16–21.

Jeremiah had found the words of the little book as had John and Ezekiel, and he too had eaten the message, but the message had become a message (water) that had failed. It was as if God had lied, which is of course impossible, but the accusation of a “lie” provides the key to locate Jeremiah at the first Millerite disappointment that was represented in Habakkuk.

Jeremia oli löytänyt pienen kirjan sanat, samoin kuin Johannes ja Hesekiel, ja hänkin oli syönyt sanoman, mutta sanoma oli tullut sanomaksi (vedeksi), joka oli pettänyt. Oli ikään kuin Jumala olisi valehdellut, mikä tietenkin on mahdotonta, mutta syytös ”valheesta” antaa avaimen sijoittaa Jeremian siihen ensimmäiseen milleriittien pettymykseen, jota Habakuk edusti.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Habakkuk 2:1–3.

> Minä seison vartiopaikallani ja asetun varustukseen, ja tarkkaan nähdäkseni, mitä hän minulle puhuu ja mitä minun on vastattava, kun minua nuhdellaan. Ja Herra vastasi minulle ja sanoi: Kirjoita näky ja piirrä se selvästi tauluihin, niin että sen lukija voi juosta. Sillä näky odottaa vielä määräaikaansa, mutta lopussa se puhuu eikä petä. Vaikka se viipyisi, odota sitä, sillä varmasti se toteutuu eikä viivästy. Habakuk 2:1–3.

The vision of the first angel’s message was written on the 1843 pioneer chart which was directed by the “hand” of God.

Ensimmäisen enkelin sanoman näky kirjoitettiin vuoden 1843 tienraivaajatauluun, jota Jumalan ”käsi” johdatti.

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74.

> ”Minulle on näytetty, että vuoden 1843 kartta oli Herran käden ohjaama ja ettei sitä tullut muuttaa; että luvut olivat sellaiset kuin Hän tahtoi niiden olevan; että Hänen kätensä oli niiden yllä ja peitti erehdyksen joissakin luvuissa, niin ettei kukaan voinut sitä nähdä, ennen kuin Hänen kätensä poistettiin.” Early Writings, 74.

The “appointed time” of 1843 was represented upon the chart, and that is why it is called the 1843 chart. It was published in 1842, in fulfillment of the command in Habakkuk to “write the vision, and make it plain upon tables.” The vision was to be made plain upon “tables,” in the plural, thus identifying that after the Lord removed His hand from the mistake on the 1843 chart it would be corrected upon the 1850 pioneer chart. The mistake produced the first disappointment and Jeremiah represents those who had eaten the little book on August 11, 1840 and were disappointed when the appointed time of 1843 failed.

Vuoden 1843 ”määräaika” esitettiin kartalla, ja siitä syystä sitä kutsutaan vuoden 1843 kartaksi. Se julkaistiin vuonna 1842, täyttäen Habakukin kirjassa annetun käskyn ”kirjoita näky ja piirrä se selvästi tauluihin”. Näky oli tehtävä selväksi ”tauluihin”, monikossa, mikä osoittaa, että sen jälkeen kun Herra poisti kätensä vuoden 1843 kartassa olleesta erehdyksestä, se korjattaisiin vuoden 1850 pioneerikartassa. Erehdys aiheutti ensimmäisen pettymyksen, ja Jeremia edustaa niitä, jotka olivat syöneet pienen kirjan 11. elokuuta 1840 ja pettyivät, kun vuoden 1843 määräaika ei toteutunut.

When Jeremiah had eaten the little book in 1840 it was “the joy and rejoicing” of his heart, but when the disappointment arrived, he no longer “rejoiced,” and he “sat alone because of” God’s “hand.” God’s hand had covered “a mistake in some of the figures,” thus causing Jeremiah to consider the possibility that God had lied. The promise given to Jeremiah was that if he would “return,” from his despondency, God would make Jeremiah as God’s “mouth.” If Jeremiah would return to God from his disappointment and recognize that he was in the tarrying time of the parable of the ten virgins, God would use him to be the mouthpiece that would identify exactly when the vision should arrive and no longer tarry.

Kun Jeremia oli syönyt pienen kirjan vuonna 1840, se oli hänen sydämensä ”ilo ja riemu”, mutta kun pettymys tuli, hän ei enää ”iloinnut”, vaan ”istui yksin” Jumalan ”käden tähden”. Jumalan käsi oli peittänyt ”virheen joissakin luvuissa”, saaden siten Jeremian harkitsemaan mahdollisuutta, että Jumala oli valehdellut. Jeremialle annettu lupaus oli, että jos hän ”palaisi” alakuloisuudestaan, Jumala tekisi Jeremiasta oman ”suunsa”. Jos Jeremia palaisi Jumalan luo pettymyksestään ja tunnustaisi olevansa kymmenen neitsyen vertauksen viipymisen ajassa, Jumala käyttäisi häntä äänitorvenaan osoittamaan täsmälleen, milloin näky oli toteutuva eikä enää viipyvä.

The purpose of laying these facts out here, is to establish that with all the angel’s messages, their “arrivals” and “empowerments” present a life-or-death message that produces two classes of worshippers. The three angels are three steps of a progressive testing process. More important to our intended point is that even though the understanding of the seven thunders was recognized shortly after the arrival of the “time of the end” in 1989 when the last six verses of Daniel were unsealed announcing the close of the judgment, there is another unsealing of the seven thunders at the end of history of the third angel.

Näiden tosiasioiden esittämisen tarkoituksena tässä on osoittaa, että kaikkien enkelin sanomien yhteydessä niiden ”saapumiset” ja ”voimaantumiset” esittävät elämän ja kuoleman sanoman, joka synnyttää kaksi palvojien luokkaa. Nämä kolme enkeliä ovat kolme vaihetta edistyvässä koetteluprosessissa. Vielä tärkeämpää tavoitellun pääkohtamme kannalta on se, että vaikka seitsemän ukkosen ymmärtäminen tunnistettiin pian ”lopun ajan” saapumisen jälkeen vuonna 1989, jolloin Danielin viimeiset kuusi jaetta avattiin sineteistään julistamaan tuomion päättymistä, historian lopussa, kolmannen enkelin yhteydessä, tapahtuu vielä toinen seitsemän ukkosen sinettien avaaminen.

The history of the beginning of Adventism starts at the unsealing of the first angel in 1798, and it ends with the unsealing of a truth the Lord held his hand over in order to produce a disappointment. He thereafter removed His hand (unsealed), and revealed the message of the tarrying time.

Adventismin alkuvaiheen historia alkaa ensimmäisen enkelin sinetin avaamisesta vuonna 1798, ja se päättyy sellaisen totuuden sinetin avaamiseen, jonka yli Herra piti kättään synnyttääkseen pettymyksen. Sen jälkeen Hän poisti kätensä (avasi sinetin) ja ilmoitti viivytyksen ajan sanoman.

The history of the ending of Adventism starts at the unsealing of the third angel’s message in 1989, and it ends with the unsealing of a truth the Lord held his hand over in order to produce a disappointment. He is now removing His hand, and thus unsealing the message of the first disappointment and tarrying time. He is unsealing the purpose of July 18, 2020.

Adventismin lopun historia alkaa kolmannen enkelin sanoman sinetin avaamisesta vuonna 1989, ja se päättyy sellaisen totuuden sinetin avaamiseen, jonka yli Herra piti kättään aiheuttaakseen pettymyksen. Hän poistaa nyt kätensä ja avaa siten ensimmäisen pettymyksen ja viivytysajan sanoman sinetin. Hän avaa 18. heinäkuuta 2020 tarkoituksen.

> Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brasen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. And I will deliver thee out of the hand of the wicked, and I will redeem thee out of the hand of the terrible. Jeremiah 15:19–21.

> Sentähden näin sanoo Herra: Jos sinä palaat, niin minä annan sinun palata jälleen, ja sinä saat seistä minun edessäni; ja jos erotat kalliin halpaan sekoittuneesta, sinä saat olla minun suuni. Heidän tulee palata sinun tykösi, mutta sinun ei tule palata heidän tykönsä. Ja minä teen sinut tälle kansalle lujaksi vaskimuuriksi; ja he sotivat sinua vastaan, mutta eivät voita sinua, sillä minä olen sinun kanssasi pelastaakseni sinut ja vapauttaakseni sinut, sanoo Herra. Ja minä pelastan sinut pahain kädestä ja lunastan sinut väkivaltaisten kädestä. Jeremia 15:19–21.

Back to Articles