Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-One

Danielin kirja - Numero seitsemänkymmentäyksi

The Prophetic Tapestry: Unveiling the Four Abominations of Ezekiel Chapter Eight and Their Significance in the Modern Era

Profeetallinen kudelma: Hesekielin kahdeksannen luvun neljän kauhistuksen paljastaminen ja niiden merkitys nykyajassa

Author

Jeff Pippenger

Published

February 4, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The four abominations of Ezekiel chapter eight, represent the four generations of modern Israel, and the beginning of modern Israel was typified by the beginning of ancient Israel. Both of those beginning histories testify to the ending of modern Israel at the soon coming Sunday law. The two beginnings of Israel, both ancient literal, and modern spiritual, are witnessed to by the beginning history of the northern kingdom of Israel as it separated from Judah.

Hesekielin kahdeksannen luvun neljä kauhistusta edustavat nykyisen Israelin neljää sukupolvea, ja nykyisen Israelin alkua esikuvasi muinaisen Israelin alku. Molemmat nuo alun historialliset vaiheet todistavat nykyisen Israelin päättymisestä pian tulevan sunnuntailain yhteydessä. Israelin kahta alkua, sekä muinaista kirjaimellista että nykyistä hengellistä, todistaa Israelin pohjoisen valtakunnan varhaishistoria sen erottautuessa Juudasta.

When ancient Israel erected the golden calf, they had just come out of Egypt in fulfillment of a prophecy identifying that God would make them a kingdom. The story of Jeroboam, the first king of the northern kingdom of Israel, includes those very characteristics. Jeroboam had fled to Egypt from the wrath of Solomon. He had been given a prophetic promise that he would be made king over ten of the twelve tribes, by the prophet Ahijah. Before the prophecy was fulfilled, Jeroboam would flee into Egypt to put distance between himself and Solomon, until Solomon died.

Kun muinainen Israel pystytti kultaisen vasikan, se oli juuri tullut Egyptistä täyttäen profetian, joka osoitti, että Jumala tekisi siitä valtakunnan. Jerobeamin, Israelin pohjoisen valtakunnan ensimmäisen kuninkaan, kertomus sisältää juuri nuo samat piirteet. Jerobeam oli paennut Egyptiin Salomon vihaa. Profeetta Ahia oli antanut hänelle profeetallisen lupauksen, että hänet tehtäisiin kymmenen kahdestatoista heimosta koostuvan kansan kuninkaaksi. Ennen kuin profetia täyttyi, Jerobeam pakeni Egyptiin saadakseen etäisyyttä itsensä ja Salomon välille, kunnes Salomo kuoli.

> And it came to pass at that time when Jeroboam went out of Jerusalem, that the prophet Ahijah the Shilonite found him in the way; and he had clad himself with a new garment; and they two were alone in the field: And Ahijah caught the new garment that was on him, and rent it in twelve pieces: And he said to Jeroboam, Take thee ten pieces: for thus saith the Lord, the God of Israel, Behold, I will rend the kingdom out of the hand of Solomon, and will give ten tribes to thee: (But he shall have one tribe for my servant David’s sake, and for Jerusalem’s sake, the city which I have chosen out of all the tribes of Israel:) Because that they have forsaken me, and have worshipped Ashtoreth the goddess of the Zidonians, Chemosh the god of the Moabites, and Milcom the god of the children of Ammon, and have not walked in my ways, to do that which is right in mine eyes, and to keep my statutes and my judgments, as did David his father. Howbeit I will not take the whole kingdom out of his hand: but I will make him prince all the days of his life for David my servant’s sake, whom I chose, because he kept my commandments and my statutes: But I will take the kingdom out of his son’s hand, and will give it unto thee, even ten tribes. And unto his son will I give one tribe, that David my servant may have a light alway before me in Jerusalem, the city which I have chosen me to put my name there.

> Ja tapahtui siihen aikaan, kun Jerobeam lähti Jerusalemista, että profeetta Ahia, siilolainen, kohtasi hänet tiellä; ja hän oli verhoutunut uuteen vaippaan; ja he olivat kahden kesken kedolla. Silloin Ahia tarttui siihen uuteen vaippaan, joka hänellä oli yllään, ja repäisi sen kahdeksitoista kappaleeksi. Ja hän sanoi Jerobeamille: Ota itsellesi kymmenen kappaletta, sillä näin sanoo Herra, Israelin Jumala: Katso, minä revin valtakunnan Salomon kädestä ja annan sinulle kymmenen sukukuntaa. (Mutta yhden sukukunnan hän saa minun palvelijani Daavidin tähden ja Jerusalemin tähden, sen kaupungin, jonka minä olen valinnut kaikista Israelin sukukunnista.) Koska he ovat hyljänneet minut ja kumartaneet siidonilaisten jumalatarta Astoretia, mooabilaisten jumalaa Kemosia ja ammonilaisten jumalaa Milkonia eivätkä ole vaeltaneet minun teilläni, tehden sitä, mikä on oikein minun silmissäni, ja noudattaen minun säädöksiäni ja oikeuksiani, niin kuin Daavid, hänen isänsä, teki. Kuitenkaan minä en ota koko valtakuntaa hänen kädestään, vaan teen hänet ruhtinaaksi koko hänen elinaikansa minun palvelijani Daavidin tähden, jonka minä valitsin, koska hän piti minun käskyni ja minun säädökseni. Mutta minä otan valtakunnan hänen poikansa kädestä ja annan sen sinulle, nimittäin kymmenen sukukuntaa. Ja hänen pojalleen minä annan yhden sukukunnan, että palvelijallani Daavidilla olisi aina lamppu minun edessäni Jerusalemissa, siinä kaupungissa, jonka minä olen valinnut asettaakseni nimeni sinne.

> And I will take thee, and thou shalt reign according to all that thy soul desireth, and shalt be king over Israel. And it shall be, if thou wilt hearken unto all that I command thee, and wilt walk in my ways, and do that is right in my sight, to keep my statutes and my commandments, as David my servant did; that I will be with thee, and build thee a sure house, as I built for David, and will give Israel unto thee. And I will for this afflict the seed of David, but not for ever. Solomon sought therefore to kill Jeroboam. And Jeroboam arose, and fled into Egypt, unto Shishak king of Egypt, and was in Egypt until the death of Solomon. And the rest of the acts of Solomon, and all that he did, and his wisdom, are they not written in the book of the acts of Solomon? And the time that Solomon reigned in Jerusalem over all Israel was forty years. And Solomon slept with his fathers, and was buried in the city of David his father: and Rehoboam his son reigned in his stead. 1 Kings 11:28–43.

> Ja minä otan sinut, ja sinä saat hallita kaiken sen mukaan, mitä sielusi halajaa, ja sinusta on tuleva kuningas Israelin yli. Ja on tapahtuva, että jos kuulet kaikkea, mitä minä sinulle käsken, ja vaellat minun teitäni ja teet sen, mikä on oikein minun silmissäni, noudattaen minun käskyjäni ja minun käskyvaltojani, niin kuin palvelijani Daavid teki, niin minä olen oleva sinun kanssasi ja rakennan sinulle pysyvän huoneen, niin kuin minä rakensin Daavidille, ja annan Israelin sinulle. Ja tämän tähden minä nöyryytän Daavidin siementä, mutta en ainiaaksi. Sentähden Salomo koetti tappaa Jerobeamin. Mutta Jerobeam nousi ja pakeni Egyptiin, Sisakin, Egyptin kuninkaan, luo, ja oli Egyptissä Salomon kuolemaan asti. Ja muu Salomon historia ja kaikki, mitä hän teki, ja hänen viisautensa, eivätkö ne ole kirjoitettuina Salomon aikakirjassa? Ja aika, jonka Salomo hallitsi Jerusalemissa koko Israelin yli, oli neljäkymmentä vuotta. Ja Salomo meni lepoon isiensä tykö ja hänet haudattiin hänen isänsä Daavidin kaupunkiin; ja hänen poikansa Rehabeam tuli kuninkaaksi hänen sijaansa. 1. Kun. 11:28–43.

At the death of king Solomon, the kingdom was to be divided and Jeroboam was to be king over the ten northern tribes, and Solomon’s son, Rehoboam was to be king at Jerusalem. Before the division of the tribes occurred, Jeroboam needed to come out of Egypt.

Kuningas Salomon kuoltua valtakunta oli jaettava, ja Jerobeamin tuli olla kuninkaana kymmenen pohjoisen heimon yli, ja Salomon pojan, Rehabeamin, tuli olla kuninkaana Jerusalemissa. Ennen kuin heimojen jakautuminen tapahtui, Jerobeamin täytyi tulla pois Egyptistä.

> And Rehoboam went to Shechem: for all Israel were come to Shechem to make him king. And it came to pass, when Jeroboam the son of Nebat, who was yet in Egypt, heard of it, (for he was fled from the presence of king Solomon, and Jeroboam dwelt in Egypt;) That they sent and called him. And Jeroboam and all the congregation of Israel came, and spake unto Rehoboam, saying, Thy father made our yoke grievous: now therefore make thou the grievous service of thy father, and his heavy yoke which he put upon us, lighter, and we will serve thee. And he said unto them, Depart yet for three days, then come again to me. And the people departed. 1 Kings 12:1–5.

> Ja Rehabeam meni Sikemiin, sillä koko Israel oli tullut Sikemiin tehdäkseen hänet kuninkaaksi. Ja tapahtui, että kun Jerobeam, Nebatin poika, joka oli vielä Egyptissä, kuuli siitä — sillä hän oli paennut kuningas Salomon kasvojen edestä, ja Jerobeam asui Egyptissä — niin he lähettivät kutsumaan hänet. Ja Jerobeam ja koko Israelin seurakunta tulivat ja puhuivat Rehabeamille sanoen: ”Sinun isäsi teki meidän iesmme raskaaksi; kevennä nyt siis isäsi ankaraa palvelusta ja hänen raskasta iestään, jonka hän pani meidän päällemme, niin me palvelemme sinua.” Ja hän sanoi heille: ”Menkää pois vielä kolmeksi päiväksi, ja tulkaa sitten jälleen minun luokseni.” Niin kansa meni pois. 1. Kun. 12:1–5.

The story of how foolish Rehoboam acted during the three days, lays the blame upon his foolish rejection of the old men’s counsel, but the separation of the tribes had been prophesied, so it would have happened one way or another. It is worth noting here for a future article that the separation process was specifically identified as three days. The two kingdoms become one kingdom again during the history of the Millerites, and when the northern and southern tribes become one kingdom during the Millerite history, which is the period of time of the arrival of the three angels of Revelation chapter fourteen. Those three angels in the Millerite history were typified by the three days of Rehoboam’s decision. Those forty-six years when the three angels arrived from 1798 unto 1844, were also the three symbolic days, that Christ had stated in John chapter two, would be required for Him to raise a destroyed temple, but that portion of the study is for a future article.

Kertomus siitä, kuinka typerästi Rehabeam toimi noiden kolmen päivän aikana, asettaa syyn hänen typerän vanhinten neuvon hylkäämisensä varaan, mutta heimojen ero oli ennustettu, joten se olisi tapahtunut tavalla tai toisella. Tässä yhteydessä on tulevaa artikkelia varten syytä panna merkille, että erkanemisen prosessi määriteltiin nimenomaisesti kolmeksi päiväksi. Nämä kaksi valtakuntaa tulevat jälleen yhdeksi valtakunnaksi milleriittien historian aikana, ja kun pohjoiset ja eteläiset heimot tulevat yhdeksi valtakunnaksi milleriittien historian aikana, kyseessä on Ilmestyskirjan neljännentoista luvun kolmen enkelin saapumisen ajanjakso. Nuo kolme enkeliä milleriittien historiassa olivat Rehabeamin ratkaisun kolmen päivän esikuvallisesti ennakoimia. Nuo neljäkymmentäkuusi vuotta, joiden aikana kolme enkeliä saapuivat vuodesta 1798 vuoteen 1844, olivat myös ne kolme vertauskuvallista päivää, joiden Kristus oli Johanneksen evankeliumin toisessa luvussa sanonut olevan tarpeen, jotta Hän herättäisi hävitetyn temppelin, mutta tämä tutkimuksen osa jää tulevaan artikkeliin.

When Rehoboam gave his foolish pronouncement at the end of three days the kingdoms were divided.

Kun Rehabeam antoi typerän julistuksensa kolmen päivän kuluttua, valtakunnat jakaantuivat.

> So when all Israel saw that the king hearkened not unto them, the people answered the king, saying, What portion have we in David? neither have we inheritance in the son of Jesse: to your tents, O Israel: now see to thine own house, David. So Israel departed unto their tents. But as for the children of Israel which dwelt in the cities of Judah, Rehoboam reigned over them. Then king Rehoboam sent Adoram, who was over the tribute; and all Israel stoned him with stones, that he died. Therefore king Rehoboam made speed to get him up to his chariot, to flee to Jerusalem. So Israel rebelled against the house of David unto this day. And it came to pass, when all Israel heard that Jeroboam was come again, that they sent and called him unto the congregation, and made him king over all Israel: there was none that followed the house of David, but the tribe of Judah only. 1 Kings 12:16–20.

> Kun koko Israel näki, ettei kuningas kuullut heitä, kansa vastasi kuninkaalle sanoen: ”Mikä osa meillä on Daavidiin? Ei meillä ole perintöosaa Iisain pojassa. Teltoillesi, Israel! Katso nyt omaa huonettasi, Daavid.” Niin Israel lähti teltoillensa. Mutta israelilaisista, jotka asuivat Juudan kaupungeissa, Rehabeam hallitsi heitä. Silloin kuningas Rehabeam lähetti Adoramin, joka oli verotyön valvoja; mutta koko Israel kivitti hänet kivillä kuoliaaksi. Sen tähden kuningas Rehabeam kiirehti nousemaan vaunuihinsa paetaksensa Jerusalemiin. Näin Israel luopui kapinaan Daavidin sukua vastaan aina tähän päivään asti. Ja tapahtui, kun koko Israel kuuli, että Jerobeam oli palannut, että he lähettivät kutsumaan hänet seurakunnan kokoukseen ja tekivät hänet koko Israelin kuninkaaksi; ei ollut ketään, joka olisi seurannut Daavidin sukua, paitsi Juudan heimo yksin. 1. Kun. 12:16–20.

The prophecy that Jeroboam would be given a kingdom had been fulfilled, and it was fulfilled at the time he had come out of Egypt. Jealous that God’s sanctuary was in the city of Jerusalem, the city which God had chosen to place his name, Jeroboam set about to counterfeit the sanctuary, the priesthood and worship service that was ordained to only be accomplished in Jerusalem. The work of Jeroboam in setting up a counterfeit system of worship in the northern ten tribes, is a direct parallel to the rebellion of Aaron and the golden calf, and thus provides another witness, not only to the soon-coming Sunday law, but also to the rebellion of 1863.

Profetia, jonka mukaan Jerobeamille annettaisiin valtakunta, oli täyttynyt, ja se täyttyi silloin, kun hän oli tullut Egyptistä. Kateellisena siitä, että Jumalan pyhäkkö oli Jerusalemin kaupungissa, siinä kaupungissa, jonka Jumala oli valinnut pannakseen sinne nimensä, Jerobeam ryhtyi jäljittelemään pyhäkköä, pappeutta ja jumalanpalvelusjärjestystä, joka oli säädetty toimitettavaksi yksinomaan Jerusalemissa. Jerobeamin työ väärän jumalanpalvelusjärjestelmän pystyttämisessä pohjoisten kymmenen heimon keskuuteen on suora rinnakkaistapaus Aaronin kapinalle ja kultaiselle vasikalle, ja siten se tarjoaa jälleen yhden todistuksen paitsi pian tulevasta sunnuntailaista myös vuoden 1863 kapinasta.

> And Jeroboam said in his heart, Now shall the kingdom return to the house of David: If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. And this thing became a sin: for the people went to worship before the one, even unto Dan. And he made an house of high places, and made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi. And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. 1 Kings 12:26–33.

> Ja Jerobeam sanoi sydämessään: Nyt valtakunta palautuu Daavidin huoneelle. Jos tämä kansa menee uhraamaan Herran huoneeseen Jerusalemiin, niin tämän kansan sydän kääntyy jälleen heidän herransa, Juudan kuninkaan Rehabeamin, puoleen, ja he tappavat minut ja palaavat Juudan kuninkaan Rehabeamin luo. Niin kuningas neuvotteli ja teki kaksi kultaista vasikkaa ja sanoi heille: On teille liikaa mennä ylös Jerusalemiin; katso, tässä ovat sinun jumalasi, Israel, jotka toivat sinut ylös Egyptin maasta. Ja hän asetti toisen Beeteliin ja toisen pani Daaniin. Ja tästä tuli synti; sillä kansa meni kumartamaan toista aina Daaneen asti. Ja hän teki uhrikukkuloiden temppelin ja asetti papeiksi kansan alhaisimpia, jotka eivät olleet Leevin poikia. Ja Jerobeam sääti juhlan kahdeksannessa kuussa, kuukauden viidentenätoista päivänä, Juudassa vietettävän juhlan kaltaiseksi, ja hän uhrasi alttarilla. Niin hän teki Beetelissä, uhraten vasikoille, jotka hän oli tehnyt; ja hän asetti Beeteliin niiden uhrikukkuloiden papit, jotka hän oli tehnyt. Niin hän uhrasi alttarilla, jonka hän oli tehnyt Beeteliin, kahdeksannen kuun viidentenätoista päivänä, siinä kuussa, jonka hän oli omasta sydämestään keksinyt; ja hän sääti juhlan israelilaisille ja uhrasi alttarilla ja poltti suitsuketta. 1. Kun. 12:26–33.

Jeroboam’s rebellion provides another line of truth to lay over the rebellion of Aaron, the rebellion of the Protestant horn in 1863, and the rebellion of the Republican horn at the soon-coming Sunday law, and in so doing it broadens the prophetic testimony. In the rebellion of Aaron’s golden calf, the Lord changed the ordained method of selecting the priesthood.

Jerobeamin kapina tarjoaa toisen totuuden linjan asetettavaksi Aaronin kapinan, protestanttisen sarven kapinan vuonna 1863 ja tasavaltalaisen sarven kapinan päälle pian tulevan sunnuntailain aikana, ja näin tehdessään se laajentaa profeetallista todistusta. Aaronin kultaisen vasikan kapinassa Herra muutti säädetyn menetelmän papiston valitsemiseksi.

Prior to the rebellion the firstborn of any tribe was to become part of the priesthood. But in Aaron’s golden calf rebellion, it was only the tribe of Levi that stood with Moses. For this reason God changed the ordained method of supplying men for the priesthood, and from that point on it was only the family of Levi that would make up the priesthood.

Ennen kapinaa minkä tahansa heimon esikoisen tuli kuulua papistoon. Mutta Aaronin kultaisen vasikan kapinassa ainoastaan Leevin heimo asettui Mooseksen puolelle. Tästä syystä Jumala muutti säädetyn tavan, jolla papistoon annettiin miehiä, ja siitä lähtien ainoastaan Leevin heimo muodosti papiston.

> And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies:) Then Moses stood in the gate of the camp, and said, Who is on the Lord’s side? let him come unto me. And all the sons of Levi gathered themselves together unto him. And he said unto them, Thus saith the Lord God of Israel, Put every man his sword by his side, and go in and out from gate to gate throughout the camp, and slay every man his brother, and every man his companion, and every man his neighbour. And the children of Levi did according to the word of Moses: and there fell of the people that day about three thousand men. Exodus 32:25–28.

> Ja kun Mooses näki, että kansa oli paljastettu; (sillä Aaron oli saattanut heidät paljastetuiksi häpeäksi vihollistensa silmissä:) silloin Mooses asettui leirin portille ja sanoi: Kuka on Herran puolella? Tulkoon minun luokseni. Ja kaikki Leevin pojat kokoontuivat hänen luokseen. Ja hän sanoi heille: Näin sanoo Herra, Israelin Jumala: Pankoon kukin miekkansa kupeelleen ja kulkekaa edestakaisin portista porttiin kautta koko leirin, ja tappakaa kukin veljensä, kukin toverinsa ja kukin lähimmäisensä. Ja Leevin lapset tekivät Mooseksen sanan mukaan; ja kansasta kaatui sinä päivänä noin kolmetuhatta miestä. 2. Mooseksen kirja 32:25–28.

Jeroboam counterfeited the work God had accomplished in the rebellion of Aaron when God had raised up a new priesthood from the tribe of Levi, for Jeroboam “made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi.” The rebellion at the beginning of the kingdom of the northern ten tribes, parallels the rebellion of Aaron and the dancing fools. The rebellion took place after coming out of Egypt, in fulfillment of a prophecy that promised a kingdom would be established. In both cases a new priesthood was established, that was a change from the former order of selecting priests.

Jerobeam väärensi sen työn, jonka Jumala oli toteuttanut Aaronin kapinan yhteydessä, kun Jumala oli asettanut uuden papiston Leevin sukukunnasta, sillä Jerobeam ”teki papeiksi kansan halvimpia, jotka eivät olleet Leevin poikia”. Kapina pohjoisen kymmenen heimon valtakunnan alussa on rinnakkainen Aaronin kapinan ja tanssivien narrien kanssa. Kapina tapahtui Egyptistä lähdön jälkeen sen profetian täyttymykseksi, joka oli luvannut, että valtakunta perustettaisiin. Molemmissa tapauksissa perustettiin uusi papisto, mikä merkitsi muutosta aikaisempaan pappien valitsemisen järjestykseen.

Aaron’s golden calf rebellion was repeated, but it was doubled by Jeroboam, for he made two golden calves and placed them in two cities. The city of Dan, represents statecraft, for Dan means “to judge”, and the city of Bethel represents churchcraft, for Bethel means “the house of God”. The golden calves possessed the same symbolism as Aaron’s calf, but with the added witness of the union of Church and State as represented by the two cities. A calf was the highest form of pagan offering, and therefore represents a counterfeit offering of Christ. Gold is a symbol of Babylon, and the calf was an image of a beast. Just as Aaron ordained a false day of worship, Jeroboam also ordained a feast, and made sure the date for the feast did not agree with the time of the true worship in Jerusalem.

Aaronin kapina kultaisen vasikan kanssa toistui, mutta Jerobeam kaksinkertaisti sen, sillä hän teki kaksi kultaista vasikkaa ja sijoitti ne kahteen kaupunkiin. Danin kaupunki edustaa valtiotaitoa, sillä Dan merkitsee ”tuomita”, ja Beetelin kaupunki edustaa kirkkovaltaa, sillä Beetel merkitsee ”Jumalan huonetta”. Kultaisilla vasikoilla oli sama symboliikka kuin Aaronin vasikalla, mutta siihen liittyi lisätodistuksena kirkon ja valtion liitto, jota nuo kaksi kaupunkia edustivat. Vasikka oli korkein pakanallinen uhri, ja sen vuoksi se edustaa Kristuksen väärennöstä uhrina. Kulta on Babylonin vertauskuva, ja vasikka oli pedon kuva. Samoin kuin Aaron sääti väärän palvontapäivän, Jerobeamkin sääti juhlan ja huolehti siitä, ettei juhlan ajankohta vastannut Jerusalemin oikean jumalanpalveluksen aikaa.

All the elements of the soon-coming Sunday law are represented in Jeroboam’s testimony of rebellion; the false sacrifice (calf), the false Christ (the altar), the image of the beast (combination of Church and State), false day of worship (Sunday) and a counterfeit priesthood.

Kaikki pian tulevan sunnuntailain osatekijät ovat edustettuina Jerobeamin kapinatodistuksessa: väärä uhri (vasikka), väärä Kristus (alttari), pedon kuva (kirkon ja valtion yhdistelmä), väärä palvontapäivä (sunnuntai) sekä väärennetty papisto.

The beginning of ancient Israel, the beginning of the ten northern tribes as a kingdom, and the beginning of Adventism all possess the same prophetic elements, and together they identify the prophetic elements of the soon-coming Sunday law. Ancient Israel had come out of the bondage of Egypt, Jeroboam came out of Egypt where he had fled to escape the persecution of Solomon, and Millerite Adventism had just come out of the bondage of the papacy.

Muinaisen Israelin alku, kymmenen pohjoisen heimon alku valtakuntana sekä adventismin alku sisältävät kaikki samat profeetalliset osatekijät, ja yhdessä ne osoittavat pian tulevan sunnuntailain profeetalliset osatekijät. Muinainen Israel oli tullut pois Egyptin orjuudesta, Jerobeam oli tullut pois Egyptistä, jonne hän oli paennut välttääkseen Salomon vainon, ja milleriittinen adventismi oli juuri tullut pois paavinvallan orjuudesta.

The priesthood of Levi was established at Aaron’s rebellion, the counterfeit priesthood of the lowest of men was set up in Jeroboam’s testimony, and when the Lord entered into covenant with Millerite Adventism, according to Peter, the Millerites were “a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light.” The light the Millerites had been called unto was the light of Miller’s jewels represented upon Habakkuk’s two tables that had been typified in the history of Aaron’s rebellion by the two tables of the Ten Commandments. The darkness they were called out of was the Dark Ages of papal rule, that had been typified by the darkness of Egyptian bondage.

Leevin pappeus perustettiin Aaronin kapinan yhteydessä, kaikkein alhaisimpien miesten väärennetty pappeus asetettiin Jerobeamin todistuksessa, ja kun Herra teki liiton milleriläisen adventismin kanssa, olivat milleriläiset Pietarin mukaan ”valittu sukukunta, kuninkaallinen papisto, pyhä kansa, omaisuuskansa, julistaaksenne sen jaloja tekoja, joka on pimeydestä kutsunut teidät ihmeelliseen valkeuteensa”. Se valkeus, johon milleriläiset oli kutsuttu, oli Millerin jalokivien valo, joka oli kuvattuna Habakukin kahdella taululla ja jota Aaronin kapinan historiassa olivat esikuvallisesti ennakoineet Kymmenen käskyn kaksi taulua. Se pimeys, josta heidät oli kutsuttu pois, oli paavillisen vallan pimeä keskiaika, jota oli esikuvallisesti kuvannut Egyptin orjuuden pimeys.

When Christ raised up the temple that had been trodden down by both paganism and papalism, He did so in forty-six years from 1798 to 1844. When he had erected the temple, then as the Messenger of the Covenant, He suddenly came to His temple on October 22, 1844, for He had erected the temple that had been trodden down and destroyed, and He also purified a priesthood that was represented by the tribe of Levi.

Kun Kristus kohotti temppelin, jonka sekä pakanuus että paavillisuus olivat tallanneet maahan, Hän teki sen neljänäkymmenenä kuutena vuotena vuosien 1798 ja 1844 välillä. Kun Hän oli pystyttänyt temppelin, silloin Hän liiton Sanansaattajana äkisti tuli temppeliinsä 22. lokakuuta 1844, sillä Hän oli pystyttänyt temppelin, joka oli tallattu maahan ja hävitetty, ja Hän myös puhdisti papiston, jota edusti Leevin heimo.

> But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:2–4.

> Mutta kuka voi kestää hänen tulemisensa päivän, ja kuka pysyy pystyssä, kun hän ilmestyy? Sillä hän on kuin sulattajan tuli ja kuin vaatteenvalkaisijain saippua. Ja hän istuu hopean sulattajana ja puhdistajana; ja hän puhdistaa Leevin pojat ja kirkastaa heidät niin kuin kullan ja hopean, että he voisivat uhrata Herralle uhrilahjan vanhurskaudessa. Silloin Juudan ja Jerusalemin uhrilahja on oleva Herralle otollinen niin kuin muinaisina päivinä ja niin kuin entisinä vuosina. Malakia 3:2–4.

On October 22, 1844 Christ suddenly came to His temple and entered into covenant with a people who were represented by the Levitical priesthood, yet by 1863, they had repeated the rebellion of Aaron, and the Millerite priesthood transitioned to the Laodicean priesthood, as represented by Jeroboam’s priesthood of the lowest of men, and Aaron’s dancing fools. Yet the testimony of Jeroboam’s rebellion has a larger testimony of the rebellion of 1863. When Jeroboam inaugurated his false system of worship a prophet from Jerusalem was sent to rebuke Jeroboam’s rebellion, as typified by Millerite Adventism being led to accept the Sabbath of the Ten Commandments as the day of rest.

22. lokakuuta 1844 Kristus tuli äkisti temppeliinsä ja astui liittoon kansan kanssa, jota edusti leeviläinen pappeus; mutta vuoteen 1863 mennessä he olivat toistaneet Aaronin kapinan, ja milleriittinen pappeus siirtyi laodikealaiseen pappeuteen, jota edustivat Jerobeamin kaikkein alhaisimmista miehistä asettama pappeus sekä Aaronin tanssivat narrit. Kuitenkin Jerobeamin kapinan todistuksessa on laajempi todistus vuoden 1863 kapinasta. Kun Jerobeam vihki käyttöön väärän jumalanpalvelusjärjestelmänsä, Jerusalemista lähetettiin profeetta nuhtelemaan Jerobeamin kapinaa, esikuvana siitä, kuinka milleriittinen adventismi johdettiin hyväksymään kymmenen käskyn sapatti lepopäiväksi.

When Adventism accepted the light of the third angel and the sanctuary they represented a rebuke to those Protestants that had rejected the increasing light of the unsealing that began at the time of the end in 1798. Just as ancient Israel had forgotten the Sabbath while in their Egyptian bondage, the church in the wilderness had forgotten the Sabbath by the time 1798 arrived. The increasing light of the judgment-hour message brought by the Millerites ultimately led to the sanctuary and the law of God.

Kun adventismi otti vastaan kolmannen enkelin ja pyhäkön valon, he edustivat nuhdetta niitä protestantteja kohtaan, jotka olivat hylänneet lisääntyvän valon siitä sinettien avaamisesta, joka alkoi lopun aikana vuonna 1798. Samoin kuin muinainen Israel oli unohtanut sapatin Egyptin orjuudessaan, myös erämaassa oleva seurakunta oli unohtanut sapatin siihen mennessä, kun vuosi 1798 koitti. Milleriittien julistaman tuomion hetken sanoman lisääntyvä valo johti lopulta pyhäkköön ja Jumalan lakiin.

That light arrived on October 22, 1844, and represented a rebuke of false worship to those who had been called to come all the way out of the false doctrines of Catholicism. The worship of the sun is the mark of Catholicism’s authority over the churches who returned to her fold. That rebuke is represented at Jeroboam’s inauguration of his false system of worship.

Tuo valo saapui 22. lokakuuta 1844, ja se merkitsi väärän jumalanpalveluksen nuhdetta niille, jotka oli kutsuttu tulemaan kokonaan ulos katolilaisuuden vääristä opeista. Auringon palvonta on merkki katolilaisuuden vallasta niiden seurakuntien yli, jotka palasivat sen helmaan. Tuo nuhde on kuvattuna Jerobeamin hänen väärän jumalanpalvelusjärjestelmänsä käyttöönvihkimisessä.

> And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. And, behold, there came a man of God out of Judah by the word of the Lord unto Bethel: and Jeroboam stood by the altar to burn incense. And he cried against the altar in the word of the Lord, and said, O altar, altar, thus saith the Lord; Behold, a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee. And he gave a sign the same day, saying, This is the sign which the Lord hath spoken; Behold, the altar shall be rent, and the ashes that are upon it shall be poured out. And it came to pass, when king Jeroboam heard the saying of the man of God, which had cried against the altar in Bethel, that he put forth his hand from the altar, saying, Lay hold on him.

> Ja Jerobeam sääti juhlan kahdeksanteen kuuhun, kuukauden viidentenätoista päivänä, Juudassa vietettävän juhlan kaltaiseksi, ja hän uhrasi alttarilla. Niin hän teki Beetelissäkin, uhraten tekemilleen vasikoille; ja hän asetti Beeteliin niiden uhrikukkuloiden papit, jotka hän oli tehnyt. Niin hän uhrasi Beeteliin tekemällään alttarilla kahdeksannen kuun viidentenätoista päivänä, juuri siinä kuussa, jonka hän oli omasta sydämestään keksinyt; ja hän sääti juhlan Israelin lapsille; ja hän uhrasi alttarilla ja poltti suitsuketta. Ja katso, Jumalan mies tuli Juudasta Herran sanan voimasta Beeteliin; ja Jerobeam seisoi alttarin ääressä polttaakseen suitsuketta. Ja hän huusi alttaria vastaan Herran sanan voimasta ja sanoi: Alttari, alttari, näin sanoo Herra: Katso, Daavidin huoneelle syntyy poika, nimeltä Joosia; ja sinun päälläsi hän uhraa niiden uhrikukkuloiden papit, jotka polttavat sinun päälläsi suitsuketta, ja ihmisten luita poltetaan sinun päälläsi. Ja hän antoi samana päivänä merkin sanoen: Tämä on se merkki, jonka Herra on puhunut: katso, alttari halkeaa, ja tuhka, joka sen päällä on, vuodatetaan maahan. Ja tapahtui, kun kuningas Jerobeam kuuli Jumalan miehen sanat, hänen, joka oli huutanut Beetelin alttaria vastaan, että hän ojensi kätensä alttarilta sanoen: Ottakaa hänet kiinni.

> And his hand, which he put forth against him, dried up, so that he could not pull it in again to him. The altar also was rent, and the ashes poured out from the altar, according to the sign which the man of God had given by the word of the Lord. And the king answered and said unto the man of God, Intreat now the face of the Lord thy God, and pray for me, that my hand may be restored me again. And the man of God besought the Lord, and the king’s hand was restored him again, and became as it was before. And the king said unto the man of God, Come home with me, and refresh thyself, and I will give thee a reward. And the man of God said unto the king, If thou wilt give me half thine house, I will not go in with thee, neither will I eat bread nor drink water in this place: For so was it charged me by the word of the Lord, saying, Eat no bread, nor drink water, nor turn again by the same way that thou camest. So he went another way, and returned not by the way that he came to Bethel. 1 Kings 12:32–13:10.

> Ja hänen kätensä, jonka hän ojensi häntä vastaan, kuivettui, niin ettei hän voinut vetää sitä takaisin luokseen. Alttarikin halkesi, ja tuhka valui alttarilta sen tunnusmerkin mukaisesti, jonka Jumalan mies oli antanut Herran sanan kautta. Ja kuningas puhui ja sanoi Jumalan miehelle: Rukoile nyt Herran, sinun Jumalasi, kasvoja ja ano minun puolestani, että käteni palautuisi ennalleen. Niin Jumalan mies rukoili Herraa, ja kuninkaan käsi palautui ennalleen ja tuli sellaiseksi kuin se oli ollut ennen. Ja kuningas sanoi Jumalan miehelle: Tule kotiin minun kanssani ja virvoita itseäsi, niin minä annan sinulle lahjan. Mutta Jumalan mies sanoi kuninkaalle: Vaikka antaisit minulle puolet talostasi, en tulisi sinun kanssasi enkä söisi leipää enkä joisi vettä tässä paikassa. Sillä niin minua on Herran sanalla käsketty, sanoen: Älä syö leipää äläkä juo vettä, äläkä palaa samaa tietä, jota tulit. Niin hän meni toista tietä eikä palannut sitä tietä, jota oli tullut Beeteliin. 1. Kuninkaiden kirja 12:32–13:10.

Along with the rebellion of the golden calves in the testimony of Aaron and Jeroboam, the actual inauguration of the false system of worship that Jeroboam ordained is included in his testimony. That inauguration represents the distinction between the worship that was to be carried out in Jerusalem, and Jeroboam’s counterfeit system. From 1798 through to 1844, the Lord brought his people out of the darkness of papal rule into the marvelous prophetic light represented by the three angels of Revelation fourteen. The Protestant churches rejected that light and in so doing became the daughters of Catholicism in 1844.

Aaronin ja Jerobeamin todistuksessa ilmenevän kultaisten vasikoiden kapinan ohella siihen sisältyy myös Jerobeamin säätämän väärän jumalanpalvelusjärjestelmän varsinainen vihkiäinen. Tuo vihkiäinen edustaa sitä eroa, joka vallitsi Jerusalemissa toimitettavan jumalanpalveluksen ja Jerobeamin väärennetyn järjestelmän välillä. Vuosien 1798 ja 1844 välisenä aikana Herra toi kansansa paavillisen vallan pimeydestä siihen ihmeelliseen profeetalliseen valoon, jota Ilmestyskirjan neljäntoista luvun kolme enkeliä edustavat. Protestanttiset kirkot hylkäsivät tuon valon ja siten niistä tuli katolilaisuuden tyttäriä vuonna 1844.

Jeroboam’s worship typified the Catholic system of worship, and in his story the northern kingdom of Israel represents the false system of Catholicism that the Protestants of Millerite history chose to remain in. The symbol of that system is the worship of the sun.

Jerobeamin jumalanpalvelus oli esikuvallinen katoliselle jumalanpalvelusjärjestelmälle, ja hänen kertomuksessaan Israelin pohjoinen valtakunta edustaa katolisuuden väärää järjestelmää, jossa milleriittisen historian protestantit päättivät pysyä. Tämän järjestelmän vertauskuva on auringonpalvonta.

The faithful and wise virgins that entered into the Most Holy Place on October 22, 1844, represented a rebuke to the Protestants who had just returned to the influence of Catholicism, and became the daughters of Rome. In the inauguration of Jeroboam’s counterfeit system of worship a prophet came from Judah and rebuked Jeroboam, thus typifying the faithful virgins who entered into the Most Holy Place and were led to recognize the law of God. The story of that prophet and his rebuke to Jeroboam is highly informative when considering the rebellion of 1863, yet the story needs to wait until an ending is placed along with a beginning.

Uskolliset ja viisaat neitsyet, jotka menivät kaikkeinpyhimpään 22. lokakuuta 1844, merkitsivät nuhdetta protestanteille, jotka olivat juuri palanneet katolisuuden vaikutuspiiriin ja tulleet Rooman tyttäriksi. Jerobeamin väärän jumalanpalvelusjärjestelmän käyttöönoton yhteydessä Juudasta tuli profeetta ja nuhteli Jerobeamia, kuvaten siten esikuvallisesti uskollisia neitsyitä, jotka menivät kaikkeinpyhimpään ja joita johdatettiin tunnustamaan Jumalan laki. Kertomus tuosta profeetasta ja hänen Jerobeamille osoittamastaan nuhteesta on erittäin opettavainen tarkasteltaessa vuoden 1863 kapinaa, mutta kertomuksen on odotettava, kunnes loppu asetetaan alkuun rinnalle.

The beginnings of ancient Israel, Jeroboam’s kingdom, and modern Israel all align and together they provide three witnesses of the end of the earth beast of Revelation thirteen, at the soon-coming Sunday law. The faithful of Millerite Adventism on October 22, 1844, became the true Protestant horn of the earth beast, and they did so in the history which began at the time of the end in 1798. 1798 was the beginning of the sixth kingdom of Bible prophecy, the United States, and the establishment of the true Protestant horn of Adventism in the United States. In that beginning history represents the ending history of the United States, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Muinaisen Israelin alkuvaiheet, Jerobeamin valtakunta ja nykyinen Israel ovat kaikki samansuuntaisia, ja yhdessä ne antavat kolme todistajaa Ilmestyskirjan kolmannentoista luvun maapetoon liittyvästä lopusta pian tulevan sunnuntailain yhteydessä. Milleriläisen adventismin uskollisista tuli 22. lokakuuta 1844 maapedon todellinen protestanttinen sarvi, ja näin tapahtui siinä historiassa, joka alkoi lopun aikana vuonna 1798. Vuosi 1798 oli Raamatun profetian kuudennen valtakunnan, Yhdysvaltojen, alku sekä adventismin todellisen protestanttisen sarven perustamisen alku Yhdysvalloissa. Tässä alkuhistoriassa kuvastuu Yhdysvaltojen päättymisen historia, sillä Jeesus havainnollistaa aina jonkin asian lopun sen alun kautta.

The three beginning witnesses of ancient, modern and Jeroboam’s Israel illustrate the end of the earth beast, but there is also another ending that needs to be put in place in advance of laying out the testimony of the prophet that came from Judah and rebuked Jeroboam. The ending history that needs to be included is the ending of the northern and southern kingdoms of Israel as represented by the prophet Ezekiel.

Muinaisen, nykyajan ja Jerobeamin Israelin kolme alkuperäistä todistajaa havainnollistavat maapetona tunnetun vallan loppua, mutta on myös toinen loppu, joka on asetettava paikoilleen ennen kuin esitetään Juudasta tulleen profeetan todistus, hänen, joka nuhteli Jerobeamia. Päätöshistoria, joka on sisällytettävä, on Israelin pohjoisen ja eteläisen valtakunnan loppu, sellaisena kuin profeetta Hesekiel sitä edustaa.

It should not be forgotten that what we are now illustrating is that the rebellion of 1863 is marked by the first abomination of Ezekiel chapter eight, which was the image of jealousy. Once we address the ending of the northern and southern kingdoms as represented by Ezekiel we will have more than enough evidence to uphold that the rebellion of 1863 was illustrated by Aaron and Jeroboam’s rebellion, and that it identifies the beginning of the first of four generations of Laodicean Adventism.

Ei pidä unohtaa, että se, mitä nyt havainnollistamme, on se, että vuoden 1863 kapina on merkitty Hesekielin kahdeksannen luvun ensimmäisellä kauhistuksella, joka oli kiivauden kuva. Kun käsittelemme Hesekielin esittämää pohjoisen ja eteläisen valtakunnan loppua, meillä on enemmän kuin riittävästi todistusaineistoa vahvistamaan, että vuoden 1863 kapinaa havainnollistivat Aaronin ja Jerobeamin kapina ja että se osoittaa Laodikean adventismin neljästä sukupolvesta ensimmäisen alun.

We will continue this study in the next article.

Jatkamme tätä tutkielmaa seuraavassa artikkelissa.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. And when the children of thy people shall speak unto thee, saying, Wilt thou not shew us what thou meanest by these? Say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the stick of Joseph, which is in the hand of Ephraim, and the tribes of Israel his fellows, and will put them with him, even with the stick of Judah, and make them one stick, and they shall be one in mine hand. And the sticks whereon thou writest shall be in thine hand before their eyes. And say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the children of Israel from among the heathen, whither they be gone, and will gather them on every side, and bring them into their own land:

> Ja Herran sana tuli minulle jälleen, ja se kuului: Sinä, ihmislapsi, ota itsellesi yksi sauva ja kirjoita siihen: Juudalle ja israelilaisille, hänen tovereilleen. Ota sitten toinen sauva ja kirjoita siihen: Joosefille, Efraimin sauva, ja koko Israelin heimolle, hänen tovereilleen. Liitä ne sitten toisiinsa yhdeksi sauvaksi, niin että ne tulevat yhdeksi sinun kädessäsi. Ja kun sinun kansasi lapset puhuvat sinulle sanoen: Etkö ilmoita meille, mitä tarkoitat näillä? niin sano heille: Näin sanoo Herra Jumala: Katso, minä otan Joosefin sauvan, joka on Efraimin kädessä, sekä Israelin sukukunnat, hänen toverinsa, ja liitän ne siihen, Juudan sauvaan, ja teen niistä yhden sauvan, ja ne ovat yksi minun kädessäni. Ja sauvat, joihin kirjoitat, olkoot sinun kädessäsi heidän silmäinsä edessä. Ja sano heille: Näin sanoo Herra Jumala: Katso, minä otan Israelin lapset pakanakansojen keskeltä, minne he ovat menneet, kokoan heidät joka puolelta ja tuon heidät omaan maahansa:

> And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. And the heathen shall know that I the Lord do sanctify Israel, when my sanctuary shall be in the midst of them for evermore. Ezekiel 37:15–28.

> Ja minä teen heistä yhden kansan siinä maassa, Israelin vuorilla, ja yksi kuningas on oleva kuninkaana heille kaikille; eivätkä he enää ole kahtena kansana, eivätkä he enää jakaannu kahdeksi valtakunnaksi milloinkaan. Eivätkä he enää saastuta itseään epäjumalillaan eivätkä iljetyksillään eivätkä millään rikkomuksillaan, vaan minä pelastan heidät kaikista heidän asuinsijoistaan, joissa he ovat tehneet syntiä, ja puhdistan heidät; niin he ovat minun kansani, ja minä olen heidän Jumalansa. Ja palvelijani Daavid on oleva heidän kuninkaansa, ja heillä kaikilla on oleva yksi paimen; ja he vaeltavat minun oikeuksieni mukaan ja noudattavat minun käskyjäni ja tekevät niiden mukaan. Ja he asuvat siinä maassa, jonka minä annoin palvelijalleni Jaakobille, jossa teidän isänne ovat asuneet; ja he asuvat siinä, he ja heidän lapsensa ja lastensa lapset, iankaikkisesti; ja palvelijani Daavid on oleva heidän ruhtinaansa iankaikkisesti. Ja minä teen heidän kanssaan rauhan liiton; se on oleva iankaikkinen liitto heidän kanssaan; ja minä asetan heidät paikalleen ja teen heidät lukuisiksi ja panen pyhäkköni heidän keskelleen iankaikkisesti. Myös minun asumukseni on oleva heidän kanssaan; niin, minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani. Ja pakanakansat tulevat tietämään, että minä, Herra, pyhitän Israelin, kun minun pyhäkköni on oleva heidän keskellään iankaikkisesti. Hesekiel 37:15–28.

Back to Articles