Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Two

Danielin kirja – numero seitsemänkymmentäkaksi

The Prophetic Joining: From Ancient Israel’s Division to the United States’ End

Profeetallinen yhdistyminen: Muinaisen Israelin jakautumisesta Yhdysvaltojen loppuun

Author

Jeff Pippenger

Published

February 5, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The testimony of Jeroboam’s rebellion is also the history of ancient Israel’s division into two nations. The northern kingdom made up of ten tribes was known as Israel, or sometimes Ephraim, and the southern kingdom was known as Judah. In the time of Ezekiel, the kingdom had already been two kingdoms for many years, and in chapter thirty-seven, Ezekiel was given a prophecy identifying that the two kingdoms would once again become one nation. That prophecy was fulfilled in the beginning history of the earth beast (the United States), and is fulfilled for the final time at the end of the United States, for Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing.

Jerobeamin kapinan todistus on myös muinaisen Israelin jakautumisen historia kahdeksi kansaksi. Kymmenestä heimosta muodostunut pohjoinen valtakunta tunnettiin nimellä Israel tai toisinaan Efraim, ja eteläinen valtakunta tunnettiin nimellä Juuda. Hesekielin aikana valtakunta oli jo monien vuosien ajan ollut kahtena valtakuntana, ja luvussa kolmekymmentäseitsemän Hesekielille annettiin profetia, joka osoitti, että nuo kaksi valtakuntaa tulisivat jälleen yhdeksi kansaksi. Tuo profetia täyttyi maapetona tunnetun vallan (Yhdysvaltojen) varhaisessa historiassa ja täyttyy lopullisen kerran Yhdysvaltojen lopussa, sillä Jeesus havainnollistaa aina jonkin asian lopun sen alulla.

The rebellion of Jeroboam at the time that Israel was divided into two kingdoms, represents a rebellion at the beginning of the United States, and also at the end of the United States. The rebellion in the beginning and ending of the United States includes the joining of two kingdoms. Revelation chapter eighteen, as repeatedly cited from the writings of Sister White in these articles, represents two calls to the churches. The two nations that are joined during the hour of the Sunday law crisis is the one-hundred and forty-four thousand, and God’s other flock that are still in Babylon.

Jerobeamin kapina aikana, jolloin Israel jakautui kahdeksi valtakunnaksi, kuvaa kapinaa Yhdysvaltojen alussa ja myös Yhdysvaltojen lopussa. Kapina Yhdysvaltojen alussa ja lopussa sisältää kahden valtakunnan liittymisen yhteen. Ilmestyskirjan kahdeksastoista luku, kuten näissä kirjoituksissa on toistuvasti lainattu sisar Whiten kirjoituksista, kuvaa kahta kutsua seurakunnille. Ne kaksi kansaa, jotka liittyvät yhteen sunnuntailakikriisin hetkenä, ovat sataneljäkymmentäneljätuhatta ja Jumalan toinen lauma, joka on yhä Babylonissa.

The two nations that were joined in the Millerite history were Judah and Ephraim. They were joined when the individual indignations against the two kingdoms respectively ended in 1798 and then in 1844. The word “moreover” in Ezekiel chapter thirty-seven, allows us to be certain of this application. The word “moreover” means to place the message that follows “moreover,” over the message that preceded the word “moreover.”

Kaksi kansaa, jotka yhdistettiin milleriläisessä historiassa, olivat Juuda ja Efraim. Ne yhdistettiin, kun kumpaakin valtakuntaa vastaan erikseen kohdistuneet vihastukset päättyivät ensin vuonna 1798 ja sitten vuonna 1844. Sana ”vielä” Hesekielin kirjan luvussa kolmekymmentäseitsemän antaa meille varmuuden tästä sovelluksesta. Sana ”vielä” merkitsee sitä, että sanan ”vielä” jälkeen seuraava sanoma asetetaan sen sanoman yläpuolelle, joka edelsi sanaa ”vielä”.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. Ezekiel 37:15–17.

> Ja Herran sana tuli minulle jälleen, sanoen: Ja sinä, ihmislapsi, ota itsellesi yksi sauva ja kirjoita siihen: Juudalle ja israelilaisille, hänen kumppaneilleen; ota sitten toinen sauva ja kirjoita siihen: Joosefille, Efraimin sauva, ja koko Israelin huoneelle, hänen kumppaneilleen. Ja liitä ne toinen toiseensa yhdeksi sauvaksi, niin että ne tulevat yhdeksi sinun kädessäsi. Hesekiel 37:15–17.

Ezekiel is applying the prophetic principle of repeat and enlarge when he states, “moreover.” Ezekiel is to take two sticks, one for Judah and one for Ephraim, and take the prophecy illustrated with the two sticks and place it over the top of the previous prophecy. The previous prophetic illustration began in verse one when Ezekiel was carried to a valley of dead dry bones.

Hesekiel soveltaa profeetallista toiston ja laajentamisen periaatetta sanoessaan: ”Lisäksi”. Hesekielin tulee ottaa kaksi sauvaa, toinen Juudalle ja toinen Efraimille, ja asettaa kahdella sauvalla havainnollistettu profetia edellisen profetian päälle. Edellinen profeetallinen havainnollistus alkoi jakeessa 1, kun Hesekiel vietiin kuolleiden, kuivien luiden laaksoon.

> The hand of the Lord was upon me, and carried me out in the spirit of the Lord, and set me down in the midst of the valley which was full of bones, And caused me to pass by them round about: and, behold, there were very many in the open valley; and, lo, they were very dry. And he said unto me, Son of man, can these bones live? And I answered, O Lord God, thou knowest. Again he said unto me, Prophesy upon these bones, and say unto them, O ye dry bones, hear the word of the Lord. Thus saith the Lord God unto these bones; Behold, I will cause breath to enter into you, and ye shall live: And I will lay sinews upon you, and will bring up flesh upon you, and cover you with skin, and put breath in you, and ye shall live; and ye shall know that I am the Lord. So I prophesied as I was commanded: and as I prophesied, there was a noise, and behold a shaking, and the bones came together, bone to his bone. And when I beheld, lo, the sinews and the flesh came up upon them, and the skin covered them above: but there was no breath in them. Then said he unto me, Prophesy unto the wind, prophesy, son of man, and say to the wind, Thus saith the Lord God; Come from the four winds, O breath, and breathe upon these slain, that they may live. So I prophesied as he commanded me, and the breath came into them, and they lived, and stood up upon their feet, an exceeding great army. Then he said unto me, Son of man, these bones are the whole house of Israel: behold, they say, Our bones are dried, and our hope is lost: we are cut off for our parts. Therefore prophesy and say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, O my people, I will open your graves, and cause you to come up out of your graves, and bring you into the land of Israel. And ye shall know that I am the Lord, when I have opened your graves, O my people, and brought you up out of your graves, And shall put my spirit in you, and ye shall live, and I shall place you in your own land: then shall ye know that I the Lord have spoken it, and performed it, saith the Lord. Ezekiel 37:1–14.

> Herran käsi tuli minun päälleni, ja Herra vei minut ulos Hengessään ja asetti minut keskelle laaksoa, joka oli täynnä luita. Ja hän kuljetti minua niiden ohi ympäriinsä; ja katso, niitä oli hyvin paljon avonaisessa laaksossa; ja katso, ne olivat ylen kuivia. Ja hän sanoi minulle: Ihmislapsi, voivatko nämä luut tulla eläviksi? Minä vastasin: Herra, Herra, sinä tiedät sen. Niin hän sanoi minulle jälleen: Ennusta näistä luista ja sano niille: Te kuivat luut, kuulkaa Herran sana. Näin sanoo Herra, Herra näille luille: Katso, minä annan hengen tulla teihin, ja te tulette eläviksi. Ja minä panen teihin jänteet, annan lihan kasvaa teidän päällenne, peitän teidät nahalla ja annan teihin hengen, ja te tulette eläviksi; ja te tulette tietämään, että minä olen Herra. Niin minä ennustin, niin kuin minua oli käsketty; ja ennustaessani kuului ääni, ja katso, tapahtui vavistus, ja luut liittyivät toisiinsa, luu luuhunsa. Ja kun minä katselin, katso, niihin tuli jänteitä, ja liha kasvoi niiden päälle, ja nahka peitti ne päältä; mutta niissä ei ollut henkeä. Silloin hän sanoi minulle: Ennusta tuulelle, ennusta, ihmislapsi, ja sano tuulelle: Näin sanoo Herra, Herra: Tule neljästä tuulesta, sinä henki, ja puhalla näihin tapettuihin, että he tulisivat eläviksi. Niin minä ennustin, niin kuin hän oli minua käskenyt, ja henki tuli heihin, ja he tulivat eläviksi ja nousivat jaloillensa, ylen suuri sotajoukko. Sitten hän sanoi minulle: Ihmislapsi, nämä luut ovat koko Israelin heimo. Katso, he sanovat: Meidän luumme ovat kuivuneet, ja toivomme on mennyt; me olemme hukassa. Sentähden ennusta ja sano heille: Näin sanoo Herra, Herra: Katso, minun kansani, minä avaan teidän hautanne ja nostan teidät ylös haudoistanne ja vien teidät Israelin maahan. Ja te tulette tietämään, että minä olen Herra, kun minä avaan teidän hautanne, minun kansani, ja nostan teidät ylös haudoistanne. Ja minä annan Henkeni teihin, niin että te tulette eläviksi, ja sijoitan teidät omaan maahanne; ja te tulette tietämään, että minä, Herra, olen puhunut sen ja tehnyt sen, sanoo Herra. Hesekiel 37:1–14.

From the very beginning of these articles, we have shown that the valley of dead bones represents God’s people in the last days, and that the message of the four winds that causes them to stand upon their feet as a mighty army, is the Midnight Cry message identifying Islam of the third Woe. Sister White identifies the bones as God’s people.

Jo näiden artikkelien aivan alusta lähtien olemme osoittaneet, että kuolleiden luiden laakso edustaa Jumalan kansaa viimeisinä päivinä ja että neljän tuulen sanoma, joka saa heidät nousemaan jaloilleen suurena sotajoukkona, on Keskiyön huudon sanoma, joka tunnistaa Islamin kolmanneksi Voi-huudoksi. Sisar White tunnistaa luut Jumalan kansaksi.

> “I lay down my pen and lift up my soul in prayer, that the Lord would breathe upon his backslidden people, which are as dry bones, that they may live.” General Conference Bulletin, February 4, 1893.

> ”Lasken kynäni kädestäni ja kohotan sieluni rukoukseen, että Herra puhaltaisi luopiokansansa päälle, joka on kuin kuivat luut, jotta he saisivat elää.” General Conference Bulletin, 4. helmikuuta 1893.

We have shown in previous articles that the prophetic message identifying July 18, 2020, was erroneous, and that the false proclamation marked the arrival of the first disappointment and tarrying time in the parable of the ten virgins. Though the proclamation of time was legitimate in the Millerite period, after 1844, there was never to be another message hung upon time. When Future for America made the proclamation of July 18, 2020, they slid back to a history that the proclamation of time was acceptable and in so doing they sinned, and they were slain in the street of the great city of Revelation chapter eleven. Dead in the street, they then needed to be resurrected, as were the two witnesses after three and a half days.

Olemme aiemmissa artikkeleissa osoittaneet, että profeetallinen sanoma, joka yksilöi 18. heinäkuuta 2020, oli virheellinen ja että tuo väärä julistus merkitsi ensimmäisen pettymyksen ja viivytysajan alkamista kymmenen neitsyen vertauksessa. Vaikka ajan julistus oli oikeutettu milleriittien aikana, vuoden 1844 jälkeen ei enää milloinkaan ollut tuleva toista aikaan ripustettua sanomaa. Kun Future for America esitti 18. heinäkuuta 2020 koskevan julistuksen, he luisuivat takaisin sellaiseen historiaan, jossa ajan julistus oli hyväksyttävää, ja näin tehdessään he tekivät syntiä, ja heidät surmattiin suuren kaupungin kadulla Ilmestyskirjan luvussa yksitoista. Kuolleina kadulla he tarvitsivat sitten ylösnousemuksen, niin kuin kaksi todistajaa kolmen ja puolen päivän jälkeen.

> “The dry bones need to be breathed upon by the Holy Spirit of God, that they may come into action, as by a resurrection from the dead.” Bible Training School, December 1, 1903.

> ”Kuivien luiden päälle täytyy puhaltaa Jumalan Pyhän Hengen, jotta ne voisivat tulla toimintaan, ikään kuin kuolleista ylösnousemuksen kautta.” Bible Training School, December 1, 1903.

In previous articles we have shown that the message of the four winds that resurrects the two witnesses, is the message of Islam of the third Woe, and that the message is the Midnight Cry message of the last days. Ezekiel says, “moreover,” and in so doing identified that during the history that illustrates the proclamation of the Midnight Cry, two sticks, one represented as Ephraim and one as Judah, were to be joined together and become one nation. The parable of the ten virgins is fulfilled in the last days, “to the very letter,” as it was fulfilled in Millerite history. In the period when the Midnight Cry was fulfilled in the Millerite history, and again in the fulfillment of the last days, “two sticks” were and will be joined together.

Aikaisemmissa artikkeleissa olemme osoittaneet, että neljän tuulen sanoma, joka herättää henkiin kaksi todistajaa, on kolmannen voi-huudon islamin sanoma ja että tämä sanoma on viimeisten päivien keskiyön huudon sanoma. Hesekiel sanoo: ”vielä”, ja näin tehdessään hän osoitti, että sen historian aikana, joka havainnollistaa keskiyön huudon julistamista, kaksi sauvaa, joista toista edustaa Efraim ja toista Juuda, oli yhdistettävä yhteen ja niiden oli tultava yhdeksi kansaksi. Vertaus kymmenestä neitsyestä täyttyy viimeisinä päivinä ”kirjaimellisesti”, niin kuin se täyttyi milleriläisessä historiassa. Sillä ajanjaksolla, jolloin keskiyön huuto täyttyi milleriläisessä historiassa, ja jälleen viimeisten päivien täyttymyksessä, ”kaksi sauvaa” yhdistettiin ja tullaan yhdistämään yhdeksi.

The two sticks represented the northern (Ephraim) and southern kingdoms (Judah) of ancient Israel. We have also shown that William Miller was typified by Elijah, and that during the three-and-a-half years of drought Elijah had gone to the widow of Zarephath.

Nämä kaksi sauvaa edustivat muinaisen Israelin pohjoista (Efraim) ja eteläistä valtakuntaa (Juuda). Olemme myös osoittaneet, että Elia oli William Millerin esikuva ja että kuivuuden kolmen ja puolen vuoden aikana Elia oli mennyt Sareptan lesken luo.

> And the word of the Lord came unto him, saying, Arise, get thee to Zarephath, which belongeth to Zidon, and dwell there: behold, I have commanded a widow woman there to sustain thee. So he arose and went to Zarephath. And when he came to the gate of the city, behold, the widow woman was there gathering of sticks: and he called to her, and said, Fetch me, I pray thee, a little water in a vessel, that I may drink. And as she was going to fetch it, he called to her, and said, Bring me, I pray thee, a morsel of bread in thine hand. And she said, As the Lord thy God liveth, I have not a cake, but an handful of meal in a barrel, and a little oil in a cruse: and, behold, I am gathering two sticks, that I may go in and dress it for me and my son, that we may eat it, and die. And Elijah said unto her, Fear not; go and do as thou hast said: but make me thereof a little cake first, and bring it unto me, and after make for thee and for thy son. For thus saith the Lord God of Israel, The barrel of meal shall not waste, neither shall the cruse of oil fail, until the day that the Lord sendeth rain upon the earth. And she went and did according to the saying of Elijah: and she, and he, and her house, did eat many days. 1 Kings 17:8–15.

> Ja Herran sana tuli hänelle, sanoen: Nouse ja mene Sarpatiin, joka kuuluu Sidonille, ja asu siellä; katso, minä olen käskenyt siellä olevan leskivaimon elättää sinua. Niin hän nousi ja meni Sarpatiin. Ja kun hän tuli kaupungin portille, katso, leskivaimo oli siellä kokoamassa puita; ja hän huusi hänelle ja sanoi: Tuo minulle, minä pyydän, vähän vettä astiassa, että saisin juoda. Ja hänen mennessään hakemaan sitä hän huusi hänelle ja sanoi: Tuo minulle, minä pyydän, kädessäsi palanen leipää. Ja hän sanoi: Niin totta kuin Herra, sinun Jumalasi, elää, minulla ei ole leivonnaista, vaan ainoastaan kourallinen jauhoja ruukussa ja vähän öljyä astiassa; ja katso, minä kokoan kahta puuta, mennäkseni sisään valmistamaan sen itselleni ja pojalleni, jotta söisimme sen ja kuolisimme. Ja Elia sanoi hänelle: Älä pelkää; mene ja tee, niin kuin olet sanonut; mutta valmista siitä minulle ensin pieni leipäkakku ja tuo se minulle, ja tee sitten itsellesi ja pojallesi. Sillä näin sanoo Herra, Israelin Jumala: Jauhoruukku ei tyhjene eikä öljyastia ehdy siihen päivään saakka, jona Herra antaa sateen maan päälle. Ja hän meni ja teki Elian sanan mukaan; ja hän sekä Elia että hänen perheensä söivät monta päivää. 1. Kun. 17:8–15.

The “many days” in the passage is the three-and-a-half years that Ahab searched for Elijah and represented the twelve-hundred-and-sixty years of papal persecution. Concerning the “many days” of papal persecution, Jesus said:

Kohdan ”monet päivät” ovat ne kolme ja puoli vuotta, joiden ajan Ahab etsi Eliaa, ja ne kuvasivat paavillisen vainon tuhatta kahtasataa kuuttakymmentä vuotta. Paavillisen vainon ”monista päivistä” Jeesus sanoi:

> And except those days should be shortened, there should no flesh be saved: but for the elect’s sake those days shall be shortened. Matthew 24:22.

> Ja ellei noita päiviä lyhennettäisi, ei mikään liha pelastuisi; mutta valittujen tähden ne päivät lyhennetään. Matteus 24:22.

Sister White directly identifies Jesus’ pronouncement of “those days” as the period of papal persecution.

Sisar White samaistaa Jeesuksen lausuman ”nuo päivät” suoraan paavillisen vainon ajanjaksoon.

> “The persecution of the church did not continue throughout the entire period of the 1260 years. God in mercy to His people cut short the time of their fiery trial. In foretelling the ‘great tribulation’ to befall the church, the Saviour said: ‘Except those days should be shortened, there should no flesh be saved: but for the elect’s sake those days shall be shortened.’ Matthew 24:22. Through the influence of the Reformation the persecution was brought to an end prior to 1798.” The Great Controversy, 266, 267.

> ”Seurakunnan vaino ei jatkunut koko 1260 vuoden ajanjakson ajan. Jumala lyhensi armossaan kansaansa kohtaan heidän tulisen koetuksensa ajan. Ennustaessaan seurakuntaa kohtaavan ”suuren ahdistuksen” Vapahtaja sanoi: ”Ja ellei niitä päiviä lyhennettäisi, ei mikään liha pelastuisi; mutta valittujen tähden ne päivät lyhennetään.” Matteus 24:22. Uskonpuhdistuksen vaikutuksesta vaino saatettiin päätökseen ennen vuotta 1798.” Suuri taistelu, 266, 267.

The “many days” that Elijah was sustained by the widow, were also the “many days” of papal persecution identified by Daniel.

Ne ”monet päivät”, joiden aikana leski piti Eliaa yllä, olivat myös ne ”monet päivät” paavillista vainoa, joista Daniel puhui.

> And they that understand among the people shall instruct many: yet they shall fall by the sword, and by flame, by captivity, and by spoil, many days. Now when they shall fall, they shall be holpen with a little help: but many shall cleave to them with flatteries. And some of them of understanding shall fall, to try them, and to purge, and to make them white, even to the time of the end: because it is yet for a time appointed. Daniel 11:33–35.

> Ja ne kansan keskuudessa, joilla on ymmärrystä, opettavat monia; kuitenkin he kaatuvat miekkaan ja liekkiin, vankeuteen ja ryöstöön, moniksi päiviksi. Ja kun he kaatuvat, heitä autetaan vähäisellä avulla; mutta monet liittyvät heihin mielistelyin. Ja muutamat niistä, joilla on ymmärrystä, kaatuvat, jotta heitä koeteltaisiin ja puhdistettaisiin ja valkaistaisiin lopun aikaan asti; sillä se on vielä määrättyyn aikaan. Daniel 11:33–35.

The “time of the end,” which is also the “time appointed” in the verses, was 1798, and it marked the end of papal persecution, as had been typified by Elijah’s time with the widow of Zarephath. In that history the widow, representing an unmarried church, was identified as the church in the wilderness in chapter twelve of the book of Revelation. She was gathering two sticks, not one stick or ten sticks, but two sticks. Ezekiel was to take two sticks, one for the northern kingdom of Israel and one for the southern kingdom of Israel and join them together to make one stick. Those two kingdoms had both been scattered for twenty-five hundred and twenty years, but God’s promise was that He would gather them. The woman was gathering the two sticks that were to be joined together, and she was doing so “until the day that the Lord sendeth rain upon the earth.”

”Lopun aika”, joka jakeissa on myös ”määrätty aika”, oli vuosi 1798, ja se merkitsi paavillisen vainon päättymistä, niin kuin sitä oli esikuvallisesti kuvannut Elian aika Sareptan lesken luona. Tuossa kertomuksessa leski, joka edusti naimatonta seurakuntaa, samastettiin Ilmestyskirjan kahdennessatoista luvussa erämaassa olevaan seurakuntaan. Hän keräsi kahta puuta, ei yhtä puuta eikä kymmentä puuta, vaan kahta puuta. Hesekielin tuli ottaa kaksi puuta, yksi Israelin pohjoista valtakuntaa varten ja yksi Israelin eteläistä valtakuntaa varten, ja liittää ne yhteen tehdäkseen niistä yhden puun. Nuo molemmat valtakunnat olivat olleet hajallaan kaksituhatta viisisataa kaksikymmentä vuotta, mutta Jumalan lupaus oli, että Hän kokoaisi ne. Nainen keräsi ne kaksi puuta, jotka oli määrä liittää yhteen, ja hän teki niin ”siihen päivään asti, jona Herra antaa sateen maan päälle”.

The day when the Lord sent “rain” was identifying the Midnight Cry of Millerite history, that reached its conclusion on October 22, 1844, when the Messenger of the Covenant suddenly came to the temple He had erected from 1798 (the end of the first indignation), through until October 22, 1844 (the end of the last indignation). In that period of time, the Midnight Cry message, represented in Ezekiel’s illustration of the valley of bones was fulfilled, when the two sticks of the northern and southern kingdoms were joined to form one nation, with one king, for on October 22, 1844, Christ came before the Father and received a kingdom.

Se päivä, jona Herra lähetti ”sateen”, yksilöi milleriittihistorian keskiyön huudon, joka saavutti päätöksensä 22. lokakuuta 1844, jolloin liiton Sanansaattaja äkisti tuli temppeliin, jonka Hän oli pystyttänyt vuodesta 1798 (ensimmäisen vihastuksen loppu) aina 22. lokakuuta 1844 asti (viimeisen vihastuksen loppu). Tänä ajanjaksona täyttyi keskiyön huudon sanoma, jota Hesekielin kuvaus luulaaksosta edustaa, kun pohjoisen ja eteläisen valtakunnan kaksi sauvaa liitettiin yhteen muodostamaan yksi kansa, jolla on yksi kuningas; sillä 22. lokakuuta 1844 Kristus tuli Isän eteen ja vastaanotti valtakunnan.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> ”Kristuksen tuleminen meidän ylimmäisenä pappinamme kaikkeinpyhimpään pyhäkön puhdistamista varten, sellaisena kuin se tuodaan esiin Danielin kirjassa 8:14; Ihmisen Pojan tuleminen Vanhaikäisen tykö, niin kuin se esitetään Danielin kirjassa 7:13; ja Herran tuleminen temppeliinsä, josta Malakia ennusti, ovat kuvauksia samasta tapahtumasta; ja tätä esittää myös yljän tuleminen häihin, jonka Kristus kuvasi vertauksessa kymmenestä neitsyestä Matteuksen evankeliumin 25. luvussa.” Suuri taistelu, 426.

Christ received a kingdom on October 22, 1844, as identified in Daniel.

Kristus sai valtakunnan 22. lokakuuta 1844, kuten Danielin kirjassa osoitetaan.

> I saw in the night visions, and, behold, one like the Son of man came with the clouds of heaven, and came to the Ancient of days, and they brought him near before him. And there was given him dominion, and glory, and a kingdom, that all people, nations, and languages, should serve him: his dominion is an everlasting dominion, which shall not pass away, and his kingdom that which shall not be destroyed. Daniel 7:13, 14.

> Minä näin yöllisissä näyissä, ja katso, ikään kuin Ihmisen Pojan kaltainen tuli taivaan pilvien kanssa ja saapui Vanhaikäisen tykö, ja hänet tuotiin hänen eteensä. Ja hänelle annettiin valta, kunnia ja valtakunta, niin että kaikki kansat, kansanheimot ja kielet palvelisivat häntä; hänen valtansa on iankaikkinen valta, joka ei katoa, ja hänen valtakuntansa on sellainen, joka ei häviä. Daniel 7:13, 14.

When Ezekiel’s two sticks are joined together, they have one king over them.

Kun Hesekielin kaksi sauvaa liitetään yhteen, heillä on yksi kuningas yllänsä.

> And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Ezekiel 37:24, 25.

> Ja minun palvelijani Daavid on oleva heidän kuninkaansa, ja heillä kaikilla on oleva yksi paimen; ja he vaeltavat minun oikeuksieni mukaan ja noudattavat minun käskyjäni ja tekevät niiden mukaan. Ja he asuvat maassa, jonka minä annoin palvelijalleni Jaakobille, jossa teidän isänne ovat asuneet; ja he asuvat siinä, he ja heidän lapsensa ja lastensa lapset iankaikkisesti; ja minun palvelijani Daavid on oleva heidän ruhtinaansa iankaikkisesti. Hesekiel 37:24, 25.

All the prophets agree with one another, and king David is Christ who came before the Father on October 22, 1844, and received a kingdom that had been gathered together from the two sticks of Israel (the northern kingdom) and Judah (the southern kingdom). The scattering of the two kingdoms ended during the forty-six years from 1798 to 1844, as Christ raised a temple that had been desolated and trampled down. When He raised the temple, He then suddenly came unto His temple as the Messenger of the Covenant, in fulfillment of Malachi chapter three. Ezekiel agrees with that fact, for all the prophets agree with one another.

Kaikki profeetat ovat yhtä mieltä keskenään, ja kuningas Daavid on Kristus, joka tuli Isän eteen 22. lokakuuta 1844 ja sai valtakunnan, joka oli koottu yhteen Israelin kahdesta sauvasta, Israelista (pohjoinen valtakunta) ja Juudasta (eteläinen valtakunta). Näiden kahden valtakunnan hajotus päättyi niiden neljänkymmenenkuuden vuoden aikana, jotka ulottuivat vuodesta 1798 vuoteen 1844, kun Kristus pystytti temppelin, joka oli autioitettu ja tallattu maahan. Kun Hän oli pystyttänyt temppelin, Hän tuli sitten äkisti temppeliinsä liiton sanansaattajana, Malakian kolmannen luvun täyttymykseksi. Hesekiel on samaa mieltä tämän tosiasian kanssa, sillä kaikki profeetat ovat yhtä mieltä keskenään.

> And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. Ezekiel 37:24–27.

> Ja minun palvelijani Daavid on oleva heidän kuninkaansa, ja heillä kaikilla on oleva yksi paimen. He vaeltavat minun oikeuksissani, noudattavat minun käskyjäni ja tekevät niiden mukaan. Ja he saavat asua maassa, jonka minä annoin palvelijalleni Jaakobille, missä teidän isänne ovat asuneet; siinä he saavat asua, he itse ja heidän lapsensa ja lastensa lapset iankaikkisesti. Ja minun palvelijani Daavid on oleva heidän ruhtinaansa iankaikkisesti. Ja minä teen heidän kanssaan rauhanliiton; se on oleva iankaikkinen liitto heidän kanssaan. Minä asetan heidät sijoillensa, teen heidät lukuisiksi ja asetan pyhäkköni heidän keskellensä iankaikkisesti. Minun asumukseni on myös oleva heidän kanssaan; minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani. Hesekiel 37:24–27.

It is Christ that erects the temple.

Kristus on se, joka rakentaa temppelin.

> And speak unto him, saying, Thus speaketh the Lord of hosts, saying, Behold the man whose name is The BRANCH; and he shall grow up out of his place, and he shall build the temple of the Lord: Even he shall build the temple of the Lord; and he shall bear the glory, and shall sit and rule upon his throne; and he shall be a priest upon his throne: and the counsel of peace shall be between them both. And the crowns shall be to Helem, and to Tobijah, and to Jedaiah, and to Hen the son of Zephaniah, for a memorial in the temple of the Lord. And they that are far off shall come and build in the temple of the Lord, and ye shall know that the Lord of hosts hath sent me unto you. And this shall come to pass, if ye will diligently obey the voice of the Lord your God. Zechariah 6:12–15.

> Ja puhu hänelle sanoen: Näin sanoo Herra Sebaot: Katso, mies, jonka nimi on Vesa; ja hän on puhkeava esiin sijaltansa, ja hän rakentaa Herran temppelin. Niin, hän rakentaa Herran temppelin; ja hän kantaa kunnian, ja hän istuu ja hallitsee valtaistuimellansa; ja hän on oleva pappi valtaistuimellansa; ja rauhan neuvo on oleva heidän molempainsa välillä. Ja kruunut tulevat Helemille ja Tobijalle ja Jedajalle ja Henille, Sefanjan pojalle, muistoksi Herran temppeliin. Ja kaukana olevat tulevat ja rakentavat Herran temppelissä, ja te tulette tietämään, että Herra Sebaot on lähettänyt minut teidän tykönne. Ja tämä tapahtuu, jos te ahkerasti kuulette Herran, teidän Jumalanne, ääntä. Sakarja 6:12–15.

Christ is the BRANCH, and He identified that if they destroyed His temple that He would raise it in three days, to which the Jews replied that it took forty-six years to build the temple.

Kristus on VESA, ja Hän ilmaisi, että jos he hajottaisivat Hänen temppelinsä, Hän pystyttäisi sen kolmessa päivässä; siihen juutalaiset vastasivat, että temppelin rakentamiseen oli kulunut neljäkymmentäkuusi vuotta.

> Then answered the Jews and said unto him, What sign showest thou unto us, seeing that thou doest these things? Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? John 2:18–20.

> Niin juutalaiset vastasivat ja sanoivat hänelle: Minkä merkin sinä näytät meille, koska teet näitä? Jeesus vastasi ja sanoi heille: Hajottakaa maahan tämä temppeli, niin minä kolmessa päivässä pystytän sen. Niin juutalaiset sanoivat: Tätä temppeliä on rakennettu neljäkymmentä kuusi vuotta, ja sinäkö pystytät sen kolmessa päivässä? Joh. 2:18–20.

Christ was speaking of His body in the passage, but all the prophets are speaking more about the last days than the days in which they lived. The resurrection of Christ on the third day, represented the resurrection of the dead bones during the outpouring of the Holy Spirit in the Midnight Cry. The rain that is the subject of Elijah’s testimony, was manifested during the climax of his confrontation with the prophets of Baal and Ashtaroth. It was then demonstrated that the God of Elijah was the true God, and also that Elijah was the true prophet.

Kristus puhui tässä kohdassa ruumiistaan, mutta kaikki profeetat puhuvat enemmän viimeisistä päivistä kuin niistä päivistä, joissa he elivät. Kristuksen ylösnousemus kolmantena päivänä kuvasi kuolleiden luiden ylösnousemusta Pyhän Hengen vuodatuksen aikana keskiyön huudossa. Sade, joka on Elian todistuksen aiheena, ilmeni hänen vastakkainasettelunsa huipentumassa Baalin ja Astarten profeettojen kanssa. Silloin osoitettiin, että Elian Jumala oli tosi Jumala ja myös että Elia oli tosi profeetta.

At the arrival of the first disappointment, it was manifested that the Protestants had become false prophets, as typified by the prophets of Baal and Ashtaroth. The tarrying time then began, and led to the message of the Midnight Cry, that led to Christ suddenly coming to His temple. The Midnight Cry is represented by Ezekiel’s message that brings the bones up as a mighty army. Moreover, during that period (forty-six years), the two sticks were to be joined together to produce one nation, with one king.

Ensimmäisen pettymyksen saapuessa tuli ilmeiseksi, että protestanteista oli tullut vääriä profeettoja, kuten Baalin ja Astarten profeetat esikuvallisesti osoittavat. Viipymisen aika alkoi silloin, ja se johti Keskiyön huudon sanomaan, joka johti siihen, että Kristus tuli äkisti temppeliinsä. Keskiyön huuto on kuvattuna Hesekielin sanomassa, joka nostaa luut ylös mahtavaksi sotajoukoksi. Lisäksi tuona aikana (neljäkymmentäkuusi vuotta) nämä kaksi sauvaa oli liitettävä yhteen, jotta syntyisi yksi kansa, jolla olisi yksi kuningas.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. And when the children of thy people shall speak unto thee, saying, Wilt thou not shew us what thou meanest by these? Say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the stick of Joseph, which is in the hand of Ephraim, and the tribes of Israel his fellows, and will put them with him, even with the stick of Judah, and make them one stick, and they shall be one in mine hand. And the sticks whereon thou writest shall be in thine hand before their eyes. And say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the children of Israel from among the heathen, whither they be gone, and will gather them on every side, and bring them into their own land: And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. Ezekiel 37:15–23.

> Ja Herran sana tuli minulle jälleen sanoen: Ja sinä, ihmislapsi, ota itsellesi yksi sauva ja kirjoita siihen: Juudalle ja israelilaisille, hänen tovereilleen. Ota sitten toinen sauva ja kirjoita siihen: Joosefille, Efraimin sauva, ja koko Israelin heimolle, hänen tovereilleen. Ja liitä ne toisiinsa yhdeksi sauvaksi, niin että ne tulevat yhdeksi sinun kädessäsi. Ja kun sinun kansasi lapset puhuvat sinulle sanoen: Etkö ilmoita meille, mitä tarkoitat näillä? sano heille: Näin sanoo Herra Jumala: Katso, minä otan Joosefin sauvan, joka on Efraimin kädessä, ja Israelin sukukunnat, hänen toverinsa, ja liitän ne hänen kanssaan, Juudan sauvan kanssa, ja teen niistä yhden sauvan, ja ne ovat yksi minun kädessäni. Ja sauvat, joihin kirjoitat, olkoot sinun kädessäsi heidän silmäinsä edessä. Ja sano heille: Näin sanoo Herra Jumala: Katso, minä otan Israelin lapset pakanakansojen seasta, minne he ovat menneet, ja kokoan heidät joka puolelta ja vien heidät omaan maahansa. Ja minä teen heidät yhdeksi kansaksi maassa, Israelin vuorilla, ja yksi kuningas on oleva heidän kaikkien kuninkaansa. Eivätkä he enää ole kaksi kansaa, eivätkä enää milloinkaan jakaudu kahdeksi valtakunnaksi. Eivätkä he enää saastuta itseään epäjumalillaan eivätkä iljetyksillään eivätkä millään rikkomuksillaan, vaan minä pelastan heidät kaikista asuinsijoistaan, joissa he ovat syntiä tehneet, ja puhdistan heidät. Ja niin he ovat minun kansani, ja minä olen heidän Jumalansa. Hesekiel 37:15–23.

The two sticks which the widow was gathering in advance of Elijah’s rain at the Midnight Cry, were the northern and southern kingdoms of Israel that had been scattered and were to be gathered into one nation on October 22, 1844, when the antitypical Day of Atonement began, for the promise was that at that time God “will cleanse them.” The cleansing, representing the Investigative Judgment, began at that time. That gathering of the two sticks must be understood correctly, for God always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Ne kaksi sauvaa, joita leski kokosi ennen Elian sadetta keskiyön huudon aikana, olivat Israelin pohjoinen ja eteläinen valtakunta, jotka oli hajotettu ja jotka oli määrä koota yhdeksi kansaksi 22. lokakuuta 1844, jolloin esikuvantäyttymyksellinen sovituspäivä alkoi, sillä lupaus oli, että tuolloin Jumala ”puhdistaa heidät”. Puhdistus, joka edusti tutkivaa tuomiota, alkoi tuolloin. Tuo kahden sauvan kokoaminen on ymmärrettävä oikein, sillä Jumala havainnollistaa aina asian lopun sen alulla.

1844, was the end of the two kingdoms of Israel, for they had then become one kingdom, spiritual Israel, and they were from that point on only to be one nation. That history was illustrated by the beginning history when they had become two nations, which is the history of the rebellion of Jeroboam.

Vuosi 1844 oli Israelin kahden valtakunnan loppu, sillä niistä oli silloin tullut yksi valtakunta, hengellinen Israel, ja siitä lähtien niiden tuli olla vain yksi kansa. Tätä historiaa kuvasi alkuhistorian tapahtuma, jolloin niistä oli tullut kaksi kansakuntaa; tämä on kertomus Jerobeamin kapinasta.

The history of Jeroboam’s counterfeit system of worship must also be illustrated at the end of his kingdom. Aaron’s rebellion in the beginning of ancient Israel and Jeroboam’s rebellion at the beginning of the northern kingdom, represent the rebellion of 1863, and 1863 is only clearly understood when the end of Jeroboam’s kingdom, as represented by the joining of the two sticks, is also laid over the top of 1863. It is then that 1863 is clearly seen to be represented as a generation that erected an image of jealousy.

Jerobeamin väärennetyn jumalanpalvelusjärjestelmän historia täytyy niin ikään havainnollistaa hänen valtakuntansa loppuvaiheessa. Aaronin kapina muinaisen Israelin alussa ja Jerobeamin kapina pohjoisen valtakunnan alussa edustavat vuoden 1863 kapinaa, ja vuosi 1863 ymmärretään selvästi vasta silloin, kun myös Jerobeamin valtakunnan loppu, sellaisena kuin sitä kuvaa kahden sauvan yhteen liittäminen, asetetaan vuoden 1863 päälle. Vasta silloin nähdään selvästi, että vuotta 1863 edustaa sukupolvi, joka pystytti kiivaudenkuvan.

We will continue this study in the next article.

Jatkamme tätä tutkimusta seuraavassa artikkelissa.

> “But not only does this simile of the dry bones apply to the world, but also to those who have been blessed with great light; for they also are like the skeletons of the valley. They have the form of men, the framework of the body; but they have not spiritual life. But the parable does not leave the dry bones merely knit together into the forms of men; for it is not enough that there is symmetry of limb and feature. The breath of life must vivify the bodies, that they may stand upright, and spring into activity. These bones represent the house of Israel, the church of God, and the hope of the church is the vivifying influence of the Holy Spirit. The Lord must breathe upon the dry bones, that they may live.

> ”Mutta tämä kuivien luiden vertauskuva ei koske ainoastaan maailmaa, vaan myös niitä, joita on siunattu suurella valolla; sillä hekin ovat kuin laakson luurangot. Heillä on ihmisen muoto, ruumiin rakenne; mutta heillä ei ole hengellistä elämää. Mutta vertaus ei jätä kuivia luita pelkästään yhteen liitetyiksi ihmishahmoiksi; sillä ei riitä, että jäsenissä ja piirteissä on sopusuhtaisuutta. Elämän hengen on tehtävä ruumiit eläviksi, jotta ne voisivat seistä pystyssä ja syöksyä toimintaan. Nämä luut edustavat Israelin heimoa, Jumalan seurakuntaa, ja seurakunnan toivo on Pyhän Hengen eläväksi tekevä vaikutus. Herran on puhallettava kuivien luiden päälle, jotta ne eläisivät.

> “The Spirit of God, with its vivifying power, must be in every human agent, that every spiritual muscle and sinew may be in exercise. Without the Holy Spirit, without the breath of God, there is torpidity of conscience, loss of spiritual life. Many who are without spiritual life have their names on the church records, but they are not written in the Lamb’s book of life. They may be joined to the church, but they are not united to the Lord. They may be diligent in the performance of a certain set of duties, and may be regarded as living men; but many are among those who have ‘a name that thou livest, and art dead.’

> Jumalan Hengen on elävöittävine voimineen oltava jokaisessa ihmisvälikappaleessa, jotta jokainen hengellinen lihas ja jänne olisi toiminnassa. Ilman Pyhää Henkeä, ilman Jumalan henkäystä, omatunto vaipuu turtumukseen ja hengellinen elämä menetetään. Monilla, joilta hengellinen elämä puuttuu, on nimensä seurakunnan kirjoissa, mutta niitä ei ole kirjoitettu Karitsan elämän kirjaan. He voivat olla liittyneitä seurakuntaan, mutta he eivät ole yhdistyneet Herraan. He voivat olla ahkeria tietynlaisten velvollisuuksien täyttämisessä, ja heitä voidaan pitää elävinä ihmisinä; mutta monet kuuluvat niihin, joilla on ”nimi, että elät, mutta olet kuollut”.

> “Unless there is genuine conversion of the soul to God; unless the vital breath of God quickens the soul to spiritual life; unless the professors of truth are actuated by heaven-born principle, they are not born of the incorruptible seed which liveth and abideth forever. Unless they trust in the righteousness of Christ as their only security; unless they copy His character, labor in His spirit, they are naked, they have not on the robe of His righteousness. The dead are often made to pass for the living; for those who are working out what they term salvation after their own ideas, have not God working in them to will and to do of His good pleasure.

> ”Ellei sielu aidosti käänny Jumalan puoleen; ellei Jumalan elämänhenkäys virvoita sielua hengelliseen elämään; elleivät totuuden tunnustajat ole taivaasta syntyneen periaatteen johtamia, he eivät ole syntyneet siitä turmeltumattomasta siemenestä, joka elää ja pysyy iankaikkisesti. Ellei heidän ainoa turvansa ole Kristuksen vanhurskaus; elleivät he jäljittele Hänen luonnettaan ja tee työtä Hänen hengessään, he ovat alastomat, heillä ei ole yllään Hänen vanhurskautensa viittaa. Kuolleet pannaan usein käymään elävistä; sillä ne, jotka omien käsitystensä mukaan toteuttavat sitä, mitä nimittävät pelastukseksi, eivät ole sellaisia, joissa Jumala vaikuttaa sekä tahtomisen että tekemisen oman hyvän tahtonsa mukaan.”

> “This class is well represented by the valley of dry bones Ezekiel saw in vision.” Review and Herald, January 17, 1893.

> ”Tätä luokkaa kuvaa hyvin se näky, jonka Hesekiel näki laaksosta, joka oli täynnä kuivia luita.” Review and Herald, 17. tammikuuta 1893.

Back to Articles