Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Eight

Danielin kirja – numero seitsemänkymmentäkahdeksan

Unveiling the Four Abominations: The Historical Parallel of Rebellion in Laodicean Adventism

Neljän kauhistuksen paljastaminen: kapinan historiallinen rinnakkaisuus laodikealaisessa adventismissa

Author

Jeff Pippenger

Published

February 11, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The history of the Amorites is employed to illustrate the time when God’s wrath is executed against Laodicean Adventism. Sister White identifies that God’s timing for executing His punishment is the same in the last days when the one hundred and forty-four thousand are sealed, as it was when God brought his wrath upon the Amorites. She states, “Although” the nation of the Amorites “was conspicuous because of its idolatry and corruption, it had not yet filled up the cup of its iniquity . . . The compassionate Creator was willing to bear with their iniquity until the fourth generation. Then, if no change was seen for the better, His judgments were to fall upon them. With unerring accuracy the Infinite One still keeps an account with all nations. While His mercy is tendered with calls to repentance, this account will remain open; but when the figures reach a certain amount which God has fixed, the ministry of His wrath commences. The account is closed. Divine patience ceases.”

Amorilaisten historiaa käytetään havainnollistamaan aikaa, jolloin Jumalan viha pannaan täytäntöön Laodikean adventismia vastaan. Sisaren White tunnistaa, että Jumalan ajankohta Hänen rangaistuksensa täytäntöönpanolle on sama viimeisinä päivinä, jolloin sataneljäkymmentäneljätuhatta sinetöidään, kuin se oli silloin, kun Jumala toi vihansa amorilaisten päälle. Hän toteaa: ”Vaikka” amorilaisten kansa ”oli silmiinpistävä epäjumalanpalveluksensa ja turmeluksensa tähden, se ei ollut vielä täyttänyt pahuutensa mittaa... Laupias Luoja oli valmis kärsivällisesti sietämään heidän pahuuttaan neljänteen sukupolveen asti. Sitten, ellei mitään muutosta parempaan havaittaisi, Hänen tuomionsa kohtaisivat heitä. Erehtymättömällä tarkkuudella Ääretön pitää yhä kirjaa kaikista kansakunnista. Niin kauan kuin Hänen armonsa tarjoutuu parannukseen kutsuvien kehotusten kautta, tämä tili pysyy avoinna; mutta kun luvut saavuttavat tietyn määrän, jonka Jumala on määrännyt, Hänen vihansa palvelustehtävä alkaa. Tili suljetaan. Jumalallinen kärsivällisyys lakkaa.”

Sister White clearly associates the ministry of God’s wrath against Laodicean Adventism during Ezekiel’s illustration of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, as commencing when their cup of iniquity is filled, and the cup reaches its fulness in the fourth generation. All of this information is set forth in the context of the vision that began in chapter eight, which illustrates four escalating abominations.

Sisar White liittää selvästi Jumalan vihan palvelutyön Laodikean adventismia vastaan Hesekielin kuvauksessa sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisestä siihen hetkeen, jolloin heidän syntivelkansa malja on täyttynyt, ja malja saavuttaa täyteytensä neljännessä sukupolvessa. Kaikki tämä tieto esitetään sen näyn yhteydessä, joka alkoi kahdeksannessa luvussa ja joka kuvaa neljää asteittain pahenevaa kauhistusta.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. He said furthermore unto me, Son of man, seest thou what they do? even the great abominations that the house of Israel committeth here, that I should go far off from my sanctuary? but turn thee yet again, and thou shalt see greater abominations. And he brought me to the door of the court; and when I looked, behold a hole in the wall. Then said he unto me, Son of man, dig now in the wall: and when I had digged in the wall, behold a door. And he said unto me, Go in, and behold the wicked abominations that they do here. So I went in and saw; and behold every form of creeping things, and abominable beasts, and all the idols of the house of Israel, pourtrayed upon the wall round about. And there stood before them seventy men of the ancients of the house of Israel, and in the midst of them stood Jaazaniah the son of Shaphan, with every man his censer in his hand; and a thick cloud of incense went up. Then said he unto me, Son of man, hast thou seen what the ancients of the house of Israel do in the dark, every man in the chambers of his imagery? for they say, The Lord seeth us not; the Lord hath forsaken the earth. He said also unto me, Turn thee yet again, and thou shalt see greater abominations that they do. Then he brought me to the door of the gate of the Lord’s house which was toward the north; and, behold, there sat women weeping for Tammuz.

> Sitten hän sanoi minulle: Ihmislapsi, nosta nyt silmäsi pohjoiseen päin. Niin minä nostin silmäni pohjoiseen päin, ja katso, alttariportin pohjoispuolella, sisäänkäynnin luona, oli tämä kiivauden kuva. Ja hän sanoi minulle vielä: Ihmislapsi, näetkö, mitä he tekevät? niitä suuria kauhistuksia, joita Israelin heimo täällä harjoittaa, niin että minä joutuisin menemään kauas pois pyhäköstäni? Mutta käänny vielä, niin saat nähdä vielä suurempia kauhistuksia. Ja hän vei minut esipihan oven luo; ja kun minä katsoin, niin katso, seinässä oli aukko. Sitten hän sanoi minulle: Ihmislapsi, kaiva nyt seinää. Ja kun minä olin kaivanut seinää, katso, siinä oli ovi. Ja hän sanoi minulle: Mene sisään ja katso niitä pahoja kauhistuksia, joita he täällä tekevät. Niin minä menin sisään ja näin; ja katso, kaikenlaisia matelijoiden kuvia ja inhottavia eläimiä sekä kaikkia Israelin heimon epäjumalia oli kuvattu ympäri seinää. Ja niiden edessä seisoi seitsemänkymmentä Israelin heimon vanhinta, ja heidän keskellään seisoi Jaasanja, Saafanin poika, kunkin miehen suitsutusastia kädessään; ja sakea suitsutuspilvi nousi ylös. Sitten hän sanoi minulle: Ihmislapsi, oletko nähnyt, mitä Israelin heimon vanhimmat tekevät pimeässä, kukin kuvakammiossaan? Sillä he sanovat: Herra ei näe meitä; Herra on hylännyt maan. Ja hän sanoi minulle myös: Käänny vielä, niin saat nähdä vielä suurempia kauhistuksia, joita he tekevät. Sitten hän vei minut Herran temppelin portin ovelle, joka oli pohjoiseen päin; ja katso, siellä istui naisia itkemässä Tammusia.

> Then said he unto me, Hast thou seen this, O son of man? turn thee yet again, and thou shalt see greater abominations than these. And he brought me into the inner court of the Lord’s house, and, behold, at the door of the temple of the Lord, between the porch and the altar, were about five and twenty men, with their backs toward the temple of the Lord, and their faces toward the east; and they worshipped the sun toward the east. Then he said unto me, Hast thou seen this, O son of man? Is it a light thing to the house of Judah that they commit the abominations which they commit here? for they have filled the land with violence, and have returned to provoke me to anger: and, lo, they put the branch to their nose. Therefore will I also deal in fury: mine eye shall not spare, neither will I have pity: and though they cry in mine ears with a loud voice, yet will I not hear them. Ezekiel 8:5–18.

> Sitten hän sanoi minulle: Oletko nähnyt tämän, ihmislapsi? Käänny vielä jälleen, niin saat nähdä vielä suurempia kauhistuksia kuin nämä. Ja hän vei minut Herran temppelin sisempään esipihaan, ja katso, Herran temppelin oven luona, eteishallin ja alttarin välissä, oli noin kaksikymmentäviisi miestä selin Herran temppeliin ja kasvot itään päin; ja he kumarsivat aurinkoa itää kohti. Sitten hän sanoi minulle: Oletko nähnyt tämän, ihmislapsi? Onko Juudan heimolle vähäinen asia tehdä ne kauhistukset, joita he täällä tekevät? Sillä he ovat täyttäneet maan väkivallalla ja jälleen palanneet vihoittamaan minua; ja katso, he pitävät oksaa nenänsä edessä. Sen tähden minäkin toimin kiivaudessa: minun silmäni ei säästä, enkä minä armahda; ja vaikka he huutaisivat minun korviini suurella äänellä, en kuitenkaan kuule heitä. Hesekiel 8:5–18.

After Ezekiel was shown the first abomination of the setting up of the image of jealousy at the entry of the gate of the altar, he is informed that he will be shown even greater abominations than the image of jealousy. The second abomination is represented by the secret chambers, where the leadership, represented as the ancient men, are offering prayer, represented by incense, and proclaiming that the Lord has forsaken the earth and does not see them. But Ezekiel is informed that he will see even greater abominations than these.

Sen jälkeen kun Hesekielille oli näytetty ensimmäinen kauhistus, mustasukkaisuuden kuvan pystyttäminen alttariportin sisäänkäynnille, hänelle ilmoitetaan, että hänelle näytetään vielä suurempia kauhistuksia kuin mustasukkaisuuden kuva. Toinen kauhistus esitetään salaisina kammioina, joissa johto, muinaisina miehinä kuvattuna, uhraa rukousta, suitsutuksella kuvattuna, ja julistaa, että Herra on hylännyt maan eikä näe heitä. Mutta Hesekielille ilmoitetaan, että hän tulee näkemään vielä suurempia kauhistuksia kuin nämä.

The third abomination is represented by “women weeping for Tammuz,” but there is still a greater abomination than that, for the fourth abomination identifies a leadership of twenty-five men worshipping the sun, with the backs toward the temple.

Kolmatta kauhistus kuvataan sanoin: ”naiset itkemässä Tammusia”, mutta sitäkin suurempi kauhistus on vielä olemassa, sillä neljäs kauhistus osoittaa kahdenkymmenenviiden miehen johtajiston kumartavan aurinkoa selin temppeliin päin.

In the fourth abomination the pronouncement is made that “the ancient men,” “have filled the land with violence, and have returned to provoke me to anger: and, lo, they put the branch to their nose.” The “day of provocation” is the day when God’s ministry of wrath begins, as it did with ancient Israel when they rejected the message of Joshua and Caleb concerning the Promised Land. The rejection of the sealing message marks when the cup of iniquity is full for Jerusalem. Joshua and Caleb represent the little company, who are the faithful few that are sighing and crying for the abominations in the church and in the land.

Neljännessä kauhistuksessa julistetaan, että ”vanhat miehet” ”ovat täyttäneet maan väkivallalla ja ovat jälleen yllyttäneet minut vihaan; ja katso, he panevat oksan nenänsä eteen.” ”Ärsytyksen päivä” on se päivä, jolloin Jumalan vihan palvelutyö alkaa, niin kuin kävi muinaisen Israelin kohdalla, kun he hylkäsivät Joosuan ja Kaalebin sanoman Luvatusta maasta. Sinetöimissanoman hylkääminen osoittaa hetken, jolloin Jerusalemin syntivelan malja on täynnä. Joosua ja Kaaleb edustavat pientä joukkoa, niitä uskollisia harvoja, jotka huokaavat ja valittavat seurakunnassa ja maassa tapahtuvien kauhistusten tähden.

> Then Moses and Aaron fell on their faces before all the assembly of the congregation of the children of Israel. And Joshua the son of Nun, and Caleb the son of Jephunneh, which were of them that searched the land, rent their clothes: And they spake unto all the company of the children of Israel, saying, The land, which we passed through to search it, is an exceeding good land. If the Lord delight in us, then he will bring us into this land, and give it us; a land which floweth with milk and honey. Only rebel not ye against the Lord, neither fear ye the people of the land; for they are bread for us: their defence is departed from them, and the Lord is with us: fear them not. But all the congregation bade stone them with stones. And the glory of the Lord appeared in the tabernacle of the congregation before all the children of Israel. And the Lord said unto Moses, How long will this people provoke me? and how long will it be ere they believe me, for all the signs which I have showed among them? I will smite them with the pestilence, and disinherit them, and will make of thee a greater nation and mightier than they. Numbers 14:5–12.

> Silloin Mooses ja Aaron lankesivat kasvoilleen kaiken Israelin lasten seurakunnan kokouksen edessä. Ja Joosua, Nuunin poika, ja Kaaleb, Jefunnen poika, jotka olivat niiden joukossa, jotka olivat vakoilleet maata, repäisivät vaatteensa. Ja he puhuivat koko Israelin lasten seurakunnalle sanoen: Maa, jonka läpi kuljimme vakoillaksemme sen, on ylen ihana maa. Jos Herra on meille suosiollinen, hän vie meidät siihen maahan ja antaa sen meille, maan, joka vuotaa maitoa ja hunajaa. Älkää vain kapinoiko Herraa vastaan älkääkä pelätkö sen maan kansaa, sillä he ovat meille kuin leipä; heidän suojansa on poistunut heidän yltään, ja Herra on meidän kanssamme: älkää pelätkö heitä. Mutta koko seurakunta vaati kivittämään heidät kivillä. Silloin Herran kirkkaus ilmestyi ilmestysmajassa kaikkien Israelin lasten nähten. Ja Herra sanoi Moosekselle: Kuinka kauan tämä kansa halveksii minua? Ja kuinka kauan kestää, ennen kuin he uskovat minuun, huolimatta kaikista niistä merkeistä, jotka minä olen tehnyt heidän keskellään? Minä lyön heitä rutolla ja hylkään heidät perinnöstään, ja sinusta minä teen kansan, joka on heitä suurempi ja väkevämpi. 4. Moos. 14:5–12.

The “provocation” that was brought about by the rebels in Numbers, and also in Ezekiel is based upon the rebel’s refusal to acknowledge the “signs” that have been manifested. The “signs” that were rejected in the time of Moses, were the “signs” that typified the manifestation of the power of God in the history of the Millerites. Ancient Israel provoked God by rejecting the “signs” of the manifestation of his power in their foundational history. In the sealing time of the one hundred and forty-four thousand, modern Israel also rejects (turns its back against) the very foundational history that was to be the “sign,” that would allow them to “recognize” the repetition of the history of the Midnight Cry which is repeated in the last days.

Se ”kiihotus”, jonka kapinalliset saivat aikaan 4. Mooseksen kirjassa ja myös Hesekielissä, perustuu kapinallisen kieltäytymiseen tunnustamasta niitä ”merkkejä”, jotka on ilmaistu. Ne ”merkit”, jotka hylättiin Mooseksen aikana, olivat ne ”merkit”, jotka esikuvallisesti kuvasivat Jumalan voiman ilmenemistä milleriittien historiassa. Muinainen Israel kiihotti Jumalaa hylkäämällä hänen voimansa ilmenemisen ”merkit” heidän perustavassa historiassaan. Sinetöimisen aikana, jolloin sata neljäkymmentäneljä tuhatta sinetöidään, nykyinen Israel myös hylkää (kääntää selkänsä) juuri sen perustavan historian, jonka oli määrä olla se ”merkki”, joka mahdollistaisi heille Keskiyön huudon historian toistumisen ”tunnistamisen”, historian, joka toistuu viimeisinä päivinä.

God allows the rebels to see the repetition of the manifestation of the power of God, for it was the repetition of the manifestation of the power of God that was not only the latter rain, but the truth that would have saved them if they would have been among those who loved the truth.

Jumala sallii kapinallisten nähdä Jumalan voiman ilmestymisen toistumisen, sillä juuri Jumalan voiman ilmestymisen toistuminen ei ollut ainoastaan jälkisade, vaan myös se totuus, joka olisi pelastanut heidät, jos he olisivat olleet niiden joukossa, jotka rakastivat totuutta.

The identification of the four abominations of Ezekiel eight as symbols of the four generations of Laodicean Adventism is part of the message that is unsealed by the Lion of the tribe of Judah in the last days. The first generation began at the rebellion of 1863, and twenty-five years later in 1888, the rebellion that marked the beginning of the second generation with the symbol of secret chambers arrived. Thirty-one years later, in 1919, the publication of the book by W. W. Prescott titled, The Doctrine of Christ, marked the beginning of the third generation, which Ezekiel had represented as women weeping for Tammuz. Thirty-eight years after that, in 1957, with the publication of the book, Questions on Doctrine, the fourth generation arrived that identifies the time when the rebels will turn against the sealing message that arises from the east, and worship the sun.

Hesekielin kahdeksannen luvun neljän kauhistuksen tunnistaminen Laodikean adventismin neljän sukupolven vertauskuviksi kuuluu siihen sanomaan, jonka Juudan heimon Leijona avaa viimeisinä päivinä. Ensimmäinen sukupolvi alkoi vuoden 1863 kapinasta, ja kaksikymmentäviisi vuotta myöhemmin, vuonna 1888, saapui se kapina, joka salakammioiden vertauskuvan myötä merkitsi toisen sukupolven alkua. Kolmekymmentäyksi vuotta myöhemmin, vuonna 1919, W. W. Prescottin kirjan The Doctrine of Christ julkaiseminen merkitsi kolmannen sukupolven alkua, jonka Hesekiel oli esittänyt naisina itkemässä Tammusta. Kolmekymmentäkahdeksan vuotta sen jälkeen, vuonna 1957, kirjan Questions on Doctrine julkaisemisen myötä saapui neljäs sukupolvi, joka osoittaa ajan, jolloin kapinalliset kääntyvät idästä nousevaa sinetöimissanomaa vastaan ja kumartavat aurinkoa.

We will begin to consider the second generation of Laodicean Adventism’s rebellion that arrived at the Minneapolis General Conference in 1888. It is important to remember that all four of Ezekiel’s abominations occur in Jerusalem, though they represent a progressive history of rebellion, it is always addressing the rebellion that occurs within the city that represents Laodicean Adventism in the last days.

Aloitamme tarkastella Laodikean adventismin kapinan toista sukupolvea, joka saapui Minneapoliksen yleiskokoukseen vuonna 1888. On tärkeää muistaa, että kaikki neljä Hesekielin kauhistusta tapahtuvat Jerusalemissa; vaikka ne kuvaavat kapinan etenevää historiaa, ne käsittelevät aina sitä kapinaa, joka tapahtuu sen kaupungin sisällä, joka edustaa Laodikean adventismia viimeisinä päivinä.

> “As one of the signs of Jerusalem’s destruction, Christ had said, ‘Many false prophets shall rise, and shall deceive many.’ False prophets did rise, deceiving the people, and leading great numbers into the desert. Magicians and sorcerers, claiming miraculous power, drew the people after them into the mountain solitudes. But this prophecy was spoken also for the last days. This sign is given as a sign of the Second Advent. Even now false christs and false prophets are showing signs and wonders to seduce His disciples. Do we not hear the cry, ‘Behold, He is in the desert’? Have not thousands gone forth into the desert, hoping to find Christ? And from thousands of gatherings where men profess to hold communion with departed spirits is not the call now heard, ‘Behold, He is in the secret chambers’? This is the very claim that spiritism puts forth. But what says Christ? ‘Believe it not. For as the lightning cometh out of the east, and shineth even unto the west; so shall also the coming of the Son of man be.’” The Desire of Ages, 631.

> ”Yhtenä Jerusalemin hävityksen merkeistä Kristus oli sanonut: ’Monet väärät profeetat nousevat, ja eksyttävät monia.’ Vääriä profeettoja nousikin, ja he eksyttivät kansaa sekä johtivat suuria joukkoja erämaahan. Taikurit ja noidat, jotka väittivät omaavansa ihmeellisen voiman, vetivät kansaa perässään vuorten yksinäisyyteen. Mutta tämä profetia lausuttiin myös viimeisiä päiviä varten. Tämä merkki annetaan merkiksi toisesta adventista. Jo nyt väärät kristukset ja väärät profeetat näyttävät merkkejä ja ihmeitä vietelläkseen Hänen opetuslapsiaan. Emmekö kuule huutoa: ’Katso, hän on erämaassa’? Eivätkö tuhannet ole lähteneet erämaahan toivoen löytävänsä Kristuksen? Ja eikö nyt tuhansista kokoontumisista, joissa ihmiset väittävät olevansa yhteydessä kuolleiden henkiin, kuulu kutsu: ’Katso, hän on kammioissa’? Juuri tätä väitettä spiritismi esittää. Mutta mitä Kristus sanoo? ’Älkää uskoko. Sillä niin kuin salama leimahtaa idästä ja näkyy hamaan länteen, niin on myös Ihmisen Pojan tulemus oleva.’” Alfa ja omega, 631.

The secret chambers are a symbol of spiritualism, and the second abomination of Ezekiel chapter eight, takes place within the temple, where earthly images had been secretly hung upon the walls.

Salaiset kammiot ovat spiritualismin vertauskuva, ja Hesekielin kahdeksannen luvun toinen kauhistus tapahtuu temppelin sisällä, missä maallisia kuvia oli salaa ripustettu seinille.

> So I went in and saw; and behold every form of creeping things, and abominable beasts, and all the idols of the house of Israel, portrayed upon the wall round about. And there stood before them seventy men of the ancients of the house of Israel, and in the midst of them stood Jaazaniah the son of Shaphan, with every man his censer in his hand; and a thick cloud of incense went up. Then said he unto me, Son of man, hast thou seen what the ancients of the house of Israel do in the dark, every man in the chambers of his imagery? for they say, The Lord seeth us not; the Lord hath forsaken the earth. Ezekiel 8:10–12.

> Niin minä menin sisään ja näin; ja katso, siinä oli kaikenlaisia matelijoiden kuvia ja inhottavia petoja sekä kaikki Israelin heimon epäjumalat kuvattuina ympäri seinää. Ja niiden edessä seisoi seitsemänkymmentä Israelin heimon vanhinta, ja heidän keskellään seisoi Jaasanja, Safanin poika, kullakin miehellä suitsutusastia kädessään; ja suitsutuksen sakea pilvi nousi ylöspäin. Silloin hän sanoi minulle: Ihmislapsi, oletko nähnyt, mitä Israelin heimon vanhimmat tekevät pimeässä, kukin kuvakammioissaan? Sillä he sanovat: Herra ei näe meitä; Herra on hylännyt maan. Hesekiel 8:10–12.

Ezekiel sees “the idols of the house of Israel, portrayed upon the walls” of the sanctuary, but he is plainly told that this rebellion is also occurring within each of the ancient men’s “chambers of imagery.” The rebellion within the literal temple identifies the rebellion within the human temple.

Hesekiel näkee pyhäkön seinille kuvattuina ”Israelin heimon epäjumalat”, mutta hänelle sanotaan selvästi, että tämä kapina tapahtuu myös kunkin vanhimman ”kuvakammioissa”. Kapina kirjaimellisessa temppelissä osoittaa kapinan inhimillisessä temppelissä.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. Malachi 3:1–3 quoted.” The Desire of Ages, 161.

> “Puhdistaessaan temppelin maailman ostajista ja myyjistä Jeesus ilmoitti tehtävänsä puhdistaa sydän synnin saastutuksesta — maallisista haluista, itsekkäistä himoista ja pahoista tavoista, jotka turmelevat sielun. Malakia 3:1–3 siteerattu.” Alfa ja omega, s. 161.

The second abomination represented a manifestation of wickedness both within the church, and the minds of the elders that were to be the church’s guardians. The wickedness there manifested is the wickedness of spiritualism. In the days of Noah, when every imagination of men’s hearts were wicked, the antediluvians had filled up their cup of iniquity.

Toinen kauhistus edusti jumalattomuuden ilmenemistä sekä seurakunnan sisällä että niiden vanhinten mielissä, joiden tuli olla seurakunnan vartijoita. Siellä ilmennyt jumalattomuus on spiritualismin jumalattomuutta. Nooan päivinä, jolloin ihmisten sydänten kaikki ajatukset olivat pahat, vedenpaisumusta edeltänyt sukupolvi oli täyttänyt syntiensä maljan.

> And God saw that the wickedness of man was great in the earth, and that every imagination of the thoughts of his heart was only evil continually. Genesis 6:5.

> Ja Jumala näki, että ihmisen pahuus oli suuri maan päällä ja että kaikki hänen sydämensä ajatusten aivoitukset olivat kaiken aikaa ainoastaan pahat. 1. Moos. 6:5.

The second generation identifies when spiritualism entered into both the leaders of Jerusalem, and also into the corporate structure of Laodicean Adventism. What “the ancients of the house of Israel” did “in the dark,” “in” their “chambers of” “imagery,” identifies “that every imagination of the thoughts of” their hearts “was only evil.” Sister White is clear that the destruction of Jerusalem represents the end of the world, and the testimony of the flood in Noah’s age also represents the end of the world. In the last days those who refuse to be sanctified by the truth are overtaken by spiritualism, as represented by the second abomination of Ezekiel chapter eight.

Toinen sukupolvi tunnistaa, milloin spiritualismi tuli sekä Jerusalemin johtajiin että Laodikealaisen adventismin yhteisölliseen rakenteeseen. Se, mitä ”Israelin heimon vanhimmat” tekivät ”pimeässä”, ”kuvakammioissaan”, osoittaa, että ”kaikki heidän sydämensä ajatusten aivoitukset olivat ainoastaan pahat”. Sisarten White kirjoituksista käy selvästi ilmi, että Jerusalemin hävitys kuvaa maailman loppua, ja myös vedenpaisumuksen todistus Nooan päivinä kuvaa maailman loppua. Viimeisinä päivinä ne, jotka kieltäytyvät pyhittymästä totuuden kautta, joutuvat spiritualismin valtaan, niin kuin sitä edustaa Hesekielin kahdeksannen luvun toinen kauhistus.

The second abomination of Ezekiel represents the rebellion that arrived in 1888, and becomes the symbol of the second generation, but more than this, 1888, and all that it represents or is represented by, was repeated on September 11, 2001. Sister White specifically identifies that in 1888, the mighty angel of Revelation eighteen descended, and therefore the history represents the time when the great buildings of New York City were to be thrown down by a touch from God, and Revelation eighteen, verses one through three were to be fulfilled.

Hesekielin toinen kauhistus edustaa sitä kapinaa, joka saapui vuonna 1888, ja siitä tulee toisen sukupolven vertauskuva; mutta enemmänkin: vuosi 1888 ja kaikki, mitä se edustaa tai minkä vertauskuva se on, toistui 11. syyskuuta 2001. Sisaren White mukaan vuonna 1888 Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun väkevä enkeli laskeutui; ja sen tähden tämä historia edustaa sitä aikaa, jolloin New Yorkin suuret rakennukset oli määrä heittää maahan Jumalan kosketuksesta ja jolloin Ilmestyskirjan 18. luvun jakeiden 1–3 tuli täyttyä.

> “An unwillingness to yield up preconceived opinions, and to accept this truth, lay at the foundation of a large share of the opposition manifested at Minneapolis against the Lord’s message through Brethren Waggoner and Jones. By exciting that opposition Satan succeeded in shutting away from our people, in a great measure, the special power of the Holy Spirit that God longed to impart to them. The enemy prevented them from obtaining that efficiency which might have been theirs in carrying the truth to the world, as the apostles proclaimed it after the day of Pentecost. The light that is to lighten the whole earth with its glory was resisted, and by the action of our own brethren has been in a great degree kept away from the world.” Selected Messages, book 1, 235.

> ”Haluttomuus luopua ennakkokäsityksistä ja vastaanottaa tämä totuus oli perustavana syynä suureen osaan siitä vastustuksesta, joka Minneapolisissa ilmeni Herran sanomaa vastaan veljien Waggonerin ja Jonesin kautta. Herättämällä tuon vastustuksen Saatana onnistui suurelta osin sulkemaan kansaltamme pois sen Pyhän Hengen erityisen voiman, jonka Jumala hartaasti tahtoi antaa heille. Vihollinen esti heitä saavuttamasta sitä vaikutusvoimaa, joka olisi voinut olla heidän osanaan totuuden viemisessä maailmaan, niin kuin apostolit julistivat sitä helluntaipäivän jälkeen. Sitä valoa, jonka on määrä valaista koko maa kirkkaudellaan, vastustettiin, ja omien veljiemme toiminnan vuoksi se on suuressa määrin pidetty poissa maailmasta.” Selected Messages, kirja 1, 235.

The history of 1888, provided the example of the rejection of the message of the latter rain that arrived on September 11, 2001. 1888 is a symbol of the second generation of Laodicean Adventism, that is represented by Ezekiel’s second abomination, and the history therein identifies a rebellion that was typified by the seventy elders in Ezekiel. Their rebellion represented spiritualism, and paralleled the cup of probationary time being fulfilled in the time of Noah. The rejection of the message illustrated the rejection by the leadership of the message of the latter rain, which was to identify the arrival of the third Woe of Islam.

Vuoden 1888 historia antoi esimerkin myöhäissateen sanoman hylkäämisestä, joka saapui 11. syyskuuta 2001. Vuosi 1888 on Laodikean adventismin toisen sukupolven symboli, jota edustaa Hesekielin toinen kauhistus, ja tuo historia yksilöi kapinan, jota Hesekielin seitsemänkymmentä vanhinta esikuvallisesti kuvasi. Heidän kapinansa edusti spiritualismia ja oli rinnakkainen sen kanssa, että koetusajan malja tuli täyteen Nooan päivinä. Sanoman hylkääminen havainnollisti sitä, että johto hylkäsi myöhäissateen sanoman, jonka tuli osoittaa islamin kolmannen voi-huudon saapuminen.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> ”Myöhäissade on lankeava Jumalan kansan päälle. Väkevä enkeli on astuva alas taivaasta, ja koko maa on valaistuva hänen kirkkaudestaan.” Review and Herald, 21. huhtikuuta 1891.

The leadership that in 1888 rejected the message, typified the rejection of the message of Islam on September 11, 2001, but God intends to produce a manifestation of power that those leaders will witness as part of his judgment upon them. The manifestation of the power of the latter rain occurs at the end of the period of the sealing. It began on September 11, 2001, but it reaches its climax at the end of the three-and-a-half days of Revelation eleven, when the “great earthquake” arrives.

Johto, joka vuonna 1888 hylkäsi sanoman, oli esikuva islamin sanoman hylkäämisestä 11. syyskuuta 2001, mutta Jumala aikoo tuottaa voiman ilmenemisen, jonka nuo johtajat tulevat näkemään osana hänen heihin kohdistuvaa tuomiotaan. Myöhäissateen voiman ilmeneminen tapahtuu sinetöimisen ajan lopussa. Se alkoi 11. syyskuuta 2001, mutta saavuttaa huippukohtansa Ilmestyskirjan yhdennentoista luvun kolmen ja puolen päivän päättyessä, kun ”suuri maanjäristys” saapuu.

The message of 1888, was the Laodicean message, the last call for a former chosen people who were then in the process of being passed by.

Vuoden 1888 sanoma oli laodikealainen sanoma, viimeinen kutsu entiselle valitulle kansalle, joka tuolloin oli sivuutettavana.

> “The message given us by A. T. Jones, and E. J. Waggoner is the message of God to the Laodicean church, and woe be unto anyone who professes to believe the truth and yet does not reflect to others the God-given rays.” The 1888 Materials, 1053.

> ”A. T. Jonesin ja E. J. Waggonerin meille antama sanoma on Jumalan sanoma Laodikean seurakunnalle, ja voi sitä, joka tunnustaa uskovansa totuuden, mutta ei kuitenkaan heijasta toisille Jumalan antamia säteitä.” The 1888 Materials, 1053.

The message of 1888, represented the message that identified that when the great buildings of New York City were thrown down on September 11, 2001, the straight testimony to the Laodicean church was to be given, and the straight testimony is the message of Islam of the third Woe that, when breathed upon a backslidden people, has the power to bring them to life as a mighty army.

Vuoden 1888 sanoma edusti sitä sanomaa, joka osoitti, että kun New Yorkin suuret rakennukset kaadettiin 11. syyskuuta 2001, suora todistus Laodikean seurakunnalle oli annettava; ja suora todistus on kolmannen Voi-huudon islamia koskeva sanoma, jolla, kun siihen puhalletaan luopiokansan päälle, on voima herättää heidät eloon väkevänä sotajoukkona.

> “A straight testimony must be borne to our churches and institutions, to arouse the sleeping ones.’

> “Seurakunnillemme ja laitoksillemme on annettava suora todistus, jotta nukkuvat herätettäisiin.”

> “When the word of the Lord is believed and obeyed, steady advancement will be made. Let us now see our great need. The Lord cannot use us until he breathes life into the dry bones. I heard the words spoken: ‘Without the deep moving of the Spirit of God upon the heart, without its life-giving influence, truth becomes a dead letter.’” Review and Herald, November 18, 1902.

> ”Kun Herran sana uskotaan ja sitä totellaan, tapahtuu vakaata edistymistä. Katsokaamme nyt suurta tarvettamme. Herra ei voi käyttää meitä, ennen kuin hän puhaltaa elämän kuiviin luihin. Kuulin lausuttavan sanat: ’Ilman Jumalan Hengen syvää vaikutusta sydämessä, ilman sen elämää antavaa vaikutusta, totuudesta tulee kuollut kirjain.’” Review and Herald, 18. marraskuuta 1902.

1888 marks the beginning of the second generation of Adventism, but it also provides a line of prophecy that aligns with the last days. On September 11, 2001 God led the people who chose to accept that the attack of Islam upon the earth beast was a fulfillment of prophecy back to the old paths. God’s people needed to return to the jewels of William Miller and become educated upon the foundational truths that included the fulfillment of the first and second Woes, that in turn established the arrival of the third Woe at that time. Once those people returned to those old paths they were led to see the sacredness of Habakkuk’s two tables.

Vuosi 1888 merkitsee adventismin toisen sukupolven alkua, mutta se tarjoaa myös profetian linjan, joka on sopusoinnussa viimeisten päivien kanssa. Syyskuun 11. päivänä 2001 Jumala johdatti ne ihmiset, jotka päättivät hyväksyä sen, että islamin hyökkäys maapetoa vastaan oli profetian täyttymys, takaisin vanhoille poluille. Jumalan kansan oli palattava William Millerin jalokivien äärelle ja saatava opetusta perustavanlaatuisista totuuksista, joihin sisältyi ensimmäisen ja toisen voi-huudon täyttyminen ja jotka puolestaan vahvistivat kolmannen voi-huudon saapumisen tuona aikana. Kun nämä ihmiset olivat palanneet noille vanhoille poluille, heidät johdatettiin näkemään Habakukin kahden taulun pyhyys.

The rebellion of 1863 against Habakkuk’s two tables, which are Miller’s jewels and also the foundations of Adventism, typified a rebellion that was repeated on September 11, 2001; for once again the leadership of Laodicean Adventism was given opportunity to uphold the jewels of Miller, or reject them. All four generations of Adventism that are represented in Ezekiel eight, are also representing the rebellion of Laodicean Adventism on September 11, 2001.

Vuoden 1863 kapina Habakukin kahta taulua vastaan, jotka ovat Millerin jalokivet ja myös adventismin perustukset, esikuvasi kapinaa, joka toistui 11. syyskuuta 2001; sillä jälleen kerran Laodikean adventismin johdolle annettiin tilaisuus pitää yllä Millerin jalokiviä tai hylätä ne. Kaikki ne neljä adventismin sukupolvea, joita Hesekielin kahdeksannessa luvussa kuvataan, edustavat myös Laodikean adventismin kapinaa 11. syyskuuta 2001.

We will continue to identify the second generation of Laodicean Adventism in the next article.

Jatkamme laodikealaisen adventismin toisen sukupolven tunnistamista seuraavassa artikkelissa.

> “God created man with affections capable of embracing eternal realities. These affections were to be kept pure and holy, free from all earthliness. But human beings have lost eternity out of their reckoning. God, the Alpha and Omega, the beginning and the end, the One who holds in His keeping the destiny of every soul, is forgotten. Supposing themselves to be mighty in knowledge, men have let themselves down to the lowest level in God’s sight.

> Jumala loi ihmisen tunteineen kykeneväksi omaksumaan iankaikkiset todellisuudet. Nämä tunteet oli määrä säilyttää puhtaina ja pyhinä, vapaina kaikesta maallisuudesta. Mutta ihmiset ovat kadottaneet iankaikkisuuden laskuistaan. Jumala, Alfa ja Omega, alku ja loppu, Hän, jonka hallussa on jokaisen sielun kohtalo, on unohdettu. Luullen olevansa mahtavia tiedossa ihmiset ovat alentaneet itsensä alimmalle tasolle Jumalan silmissä.

> “The mind of man has become earthly. In the place of revealing the impress of divinity, it reveals the impress of humanity. In its chambers are seen the imagery of earth. The debasing practises which prevailed in the days of Noah, placing the inhabitants of that age beyond hope of salvation, are seen today.” Signs of the Times, December 18, 1901.

> “Ihmisen mieli on tullut maalliseksi. Sen sijaan, että se ilmentäisi jumalallisuuden leimaa, se ilmentää inhimillisyyden leimaa. Sen kammioissa nähdään maan kuvastoa. Alentavat käytännöt, jotka vallitsivat Nooan päivinä ja asettivat tuon aikakauden asukkaat pelastuksen toivon ulkopuolelle, nähdään tänä päivänä.” Signs of the Times, December 18, 1901.

Back to Articles