Article

# Parallel Warnings - Number One

Rinnakkaiset varoitukset – numero yksi

The Revelation of Jesus Christ: Understanding the Final Warning for Mankind

Jeesuksen Kristuksen ilmestys: ihmiskuntaa koskevan viimeisen varoituksen ymmärtäminen

Author

Jeff Pippenger

Published

August 8, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The “Revelation of Jesus Christ” is opened up to God’s people when “the time is at hand.” The final warning message for mankind is given just before the close of human probation and that final message is represented in several prophetic lines in the Bible. In Revelation fourteen that final warning message is represented by three angels.

“Jeesuksen Kristuksen ilmestys” avautuu Jumalan kansalle, kun “aika on lähellä”. Ihmiskunnalle annetaan viimeinen varoitussanoma juuri ennen ihmisten koetusajan päättymistä, ja tuo viimeinen sanoma esitetään Raamatussa useissa profeetallisissa linjoissa. Ilmestyskirjan neljännessätoista luvussa tuo viimeinen varoitussanoma esitetään kolmen enkelin välityksellä.

> And I saw another angel fly in the midst of heaven, having the everlasting gospel to preach unto them that dwell on the earth, and to every nation, and kindred, and tongue, and people, Saying with a loud voice, Fear God, and give glory to him; for the hour of his judgment is come: and worship him that made heaven, and earth, and the sea, and the fountains of waters.

> Ja minä näin toisen enkelin lentävän keskitaivaalla, ja hänellä oli iankaikkinen evankeliumi julistettavana maan päällä asuville sekä kaikille kansakunnille ja sukukunnille ja kielille ja kansoille. Ja hän sanoi suurella äänellä: Peljätkää Jumalaa ja antakaa hänelle kunnia, sillä hänen tuomionsa hetki on tullut; ja kumartakaa häntä, joka on tehnyt taivaan ja maan ja meren ja vetten lähteet.

> And there followed another angel, saying, Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication.

> Ja hänen jälkeensä seurasi toinen enkeli, joka sanoi: Kukistunut, kukistunut on Babylon, tuo suuri kaupunki, koska se on juottanut kaikille kansoille haureutensa vihan viiniä.

> And the third angel followed them, saying with a loud voice, If any man worship the beast and his image, and receive his mark in his forehead, or in his hand, The same shall drink of the wine of the wrath of God, which is poured out without mixture into the cup of his indignation; and he shall be tormented with fire and brimstone in the presence of the holy angels, and in the presence of the Lamb: And the smoke of their torment ascendeth up for ever and ever: and they have no rest day nor night, who worship the beast and his image, and whosoever receiveth the mark of his name. Here is the patience of the saints: here are they that keep the commandments of God, and the faith of Jesus. Revelation 14:6–12.

> Ja kolmas enkeli seurasi heitä ja sanoi suurella äänellä: Jos joku kumartaa petoa ja sen kuvaa ja ottaa sen merkin otsaansa tai käteensä, hänkin on juova Jumalan vihan viiniä, joka laimentamattomana on kaadettu hänen vihansa maljaan; ja häntä kidutetaan tulella ja tulikivellä pyhien enkelien edessä ja Karitsan edessä. Ja heidän vaivansa savu nousee aina ja iankaikkisesti, eikä niillä ole lepoa päivällä eikä yöllä, jotka kumartavat petoa ja sen kuvaa, eikä kenelläkään, joka ottaa hänen nimensä merkin. Tässä on pyhien kärsivällisyys; tässä ovat ne, jotka pitävät Jumalan käskyt ja Jeesuksen uskon. Ilmestys 14:6–12.

In chapter eighteen of Revelation the very same message announces the fall of Babylon.

Ilmestyskirjan kahdeksannessatoista luvussa aivan sama sanoma julistaa Babylonin kukistumisen.

> And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. For all nations have drunk of the wine of the wrath of her fornication, and the kings of the earth have committed fornication with her, and the merchants of the earth are waxed rich through the abundance of her delicacies. And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Revelation 18:1–5.

> Ja näiden jälkeen minä näin toisen enkelin tulevan alas taivaasta; hänellä oli suuri valta, ja maa valkeni hänen kirkkaudestaan. Ja hän huusi voimallisella äänellä sanoen: “Kukistunut, kukistunut on Babylon, se suuri, ja siitä on tullut riivaajien asuinsija ja kaikkien saastaisten henkien tyyssija ja kaikkien saastaisten ja inhottavien lintujen häkki. Sillä kaikki kansat ovat juoneet hänen haureutensa vihan viiniä, ja maan kuninkaat ovat harjoittaneet haureutta hänen kanssaan, ja maan kauppiaat ovat rikastuneet hänen hekumansa runsaudesta.” Ja minä kuulin toisen äänen taivaasta sanovan: “Lähtekää siitä ulos, minun kansani, ettette tulisi osallisiksi hänen synneistään ja ettette saisi osaksenne hänen vitsauksiaan. Sillä hänen syntinsä ulottuvat taivaaseen asti, ja Jumala on muistanut hänen vääryytensä.” Ilmestys 18:1–5.

The prophetic line of history, or we might say, the sequence of events represented by the angel that lightens the earth with his glory in chapter eighteen represents the events that lead to the close of judgment, the close of probation and the seven last plagues. The prophetic history represented in chapter eighteen runs “parallel” to the line of prophetic history represented by the three angels of chapter fourteen.

Historian profeetallinen linja, tai voisimme sanoa, se tapahtumien järjestys, jota edustaa enkeli, joka valaisee maan kirkkaudellaan kahdeksannessatoista luvussa, edustaa niitä tapahtumia, jotka johtavat tuomion päättymiseen, armonajan päättymiseen ja seitsemään viimeiseen vitsaukseen. Kahdeksannessatoista luvussa esitetty profeetallinen historia kulkee ”rinnakkain” sen profeetallisen historian linjan kanssa, jota edustavat neljäntoista luvun kolme enkeliä.

> “God has given the messages of Revelation 14 their place in the line of prophecy, and their work is not to cease till the close of this earth’s history. The first and second angel’s messages are still truth for this time, and are to run parallel with this which follows. The third angel proclaims his warning with a loud voice. ‘After these things,’ said John, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power, and the earth was lightened with his glory.’ In this illumination, the light of all the three messages is combined.” The 1888 Materials, 803, 804.

> ”Jumala on antanut Ilmestyskirjan 14. luvun sanomille niiden paikan profetian jatkumossa, eikä niiden työn tule lakata ennen tämän maan historian päättymistä. Ensimmäisen ja toisen enkelin sanoma ovat yhä tätä aikaa varten oleva totuus, ja niiden tulee kulkea rinnakkain tämän seuraavan kanssa. Kolmas enkeli julistaa varoituksensa suurella äänellä. ’Tämän jälkeen’, sanoi Johannes, ’minä näin toisen enkelin tulevan alas taivaasta; hänellä oli suuri valta, ja maa valkeni hänen kirkkaudestaan.’ Tässä valaistuksessa kaikkien kolmen sanoman valo yhdistyy.” The 1888 Materials, 803, 804.

The three angels of chapter fourteen flying in the midst of heaven, symbolizes a worldwide message that concludes with the mark of the beast and the close of probation. In chapter eighteen the entire earth is lightened by the glory of the angel whose message also concludes with the close of probation.

Neljäntoista luvun kolme enkeliä, jotka lentävät keskitaivaalla, symboloivat maailmanlaajuista sanomaa, joka päättyy pedon merkkiin ja armonajan päättymiseen. Kahdeksannessatoista luvussa koko maa valaistaan sen enkelin kirkkaudella, jonka sanoma niin ikään päättyy armonajan päättymiseen.

The message that is symbolically represented by three angels in chapter fourteen and that is also represented by the angel that descends in chapter eighteen are two illustrations of the same warning message. There is nothing redundant in the Bible, nothing wasted. The fact that the very same message is identified more than once by John is an emphasis on the importance of the message and it illustrates the divine method of teaching that is a biblical rule called “repeat and enlarge.” Bringing two lines of prophetic history together reveals truths that would not be recognized in either line when considered apart from the other line. Today if you brought two witnesses of the same event into court to testify, they might very well give opposite reports based upon their political or social ideology. This is not the case with Bible witnesses, they always agree, and if it appears to you that they don’t agree, then you are looking at something incorrectly.

Sanoma, jota neljäntenätoista luvussa kuvataan vertauskuvallisesti kolmena enkelinä ja jota myös kahdeksannessatoista luvussa edustaa alas laskeutuva enkeli, ovat kaksi havainnollistusta samasta varoitussanomasta. Raamatussa ei ole mitään tarpeetonta, ei mitään hukkaan menevää. Se, että Johannes yksilöi täsmälleen saman sanoman useammin kuin kerran, korostaa sanoman tärkeyttä ja havainnollistaa jumalallista opetusmenetelmää, joka on raamatullinen sääntö nimeltä ”toistaminen ja laajentaminen”. Kahden profeetallisen historian linjan tuominen yhteen paljastaa totuuksia, joita ei havaittaisi kummassakaan linjassa, jos niitä tarkasteltaisiin erillään toisesta linjasta. Jos tänä päivänä tuotaisiin oikeuteen kaksi saman tapahtuman todistajaa todistamaan, he saattaisivat hyvinkin antaa vastakkaiset lausunnot poliittisen tai yhteiskunnallisen ideologiansa perusteella. Näin ei ole Raamatun todistajien laita; he ovat aina yhtä mieltä, ja jos sinusta näyttää siltä, etteivät he ole yhtä mieltä, silloin tarkastelet jotakin virheellisesti.

The two illustrations we are considering are the very same warning message that the book of Malachi represents as the return of Elijah the prophet. All three of the messages arrive in advance of the close of probation—for the warning message contained in all three lines of prophecy are not simply given in advance of the close of probation, but the close of probation is the very point of reference, the subject if you will, of each of those warning messages. In fact, if any warning message is proclaimed or illustrated by any prophet, it’s the same warning as Revelation fourteen, eighteen and Malachi’s Elijah prophecy.

Nämä kaksi vertausta, joita tarkastelemme, ovat täsmälleen sama varoitussanoma, jonka Malakian kirja esittää profeetta Elian paluuna. Kaikki kolme sanomaa tulevat ennen armonajan päättymistä—sillä kaikkiin näihin kolmeen profetialinjaan sisältyvä varoitussanoma ei ainoastaan anneta ennen armonajan päättymistä, vaan armonajan päättyminen on juuri se viitekohta, itse aihe, jos niin haluatte sanoa, kussakin noista varoitussanomista. Itse asiassa, jos jokin varoitussanoma julistetaan tai havainnollistetaan minkä tahansa profeetan kautta, se on sama varoitus kuin Ilmestyskirjan neljäntoista ja kahdeksannentoista luvun sekä Malakian Elia-profetian varoitus.

These three lines of prophecy can easily be shown to run parallel to each other. That being said there are two primary sources of information in biblical prophecy. One is the identification of the sequence of events that unfold at the end of the world. The other source of information is the illustration of the prophets’ activities connected with the message outlining the future events.

Nämä kolme profetian linjaa voidaan helposti osoittaa kulkevan rinnakkain keskenään. Tämän todettua on raamatullisessa profetiassa kaksi ensisijaista tiedonlähdettä. Toinen on niiden tapahtumien järjestyksen tunnistaminen, jotka avautuvat maailman lopulla. Toinen tiedonlähde on niiden profeettojen toiminnan kuvaus, joka liittyy sanomaan, jossa tulevat tapahtumat hahmotetaan.

There are two rules worth considering in connection with these ideas. The first is that all the prophets speak about the end of the world, which is where probation closes.

Näiden ajatusten yhteydessä on syytä ottaa huomioon kaksi sääntöä. Ensimmäinen on se, että kaikki profeetat puhuvat maailman lopusta, jossa koetusaika päättyy.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. . . .

> ”Jokainen muinaisista profeetoista puhui vähemmän omaa aikaansa kuin meidän aikaamme varten, niin että heidän profetoimisensa on voimassa meille. ’Mutta tämä kaikki tapahtui heille varoittaviksi esikuviksi, ja se on kirjoitettu nuhteeksi meille, joille maailmanaikojen loppukausi on tullut.’ 1. Korinttolaiskirje 10:11. ’Ja heille, koska eivät he itsellensä, vaan meille palvelivat niissä, mikä nyt on teille ilmoitettu niiden kautta, jotka taivaasta lähetetyssä Pyhässä Hengessä ovat teille evankeliumia julistaneet; mihin enkelitkin halajavat katsahtaa.’ 1. Pietarin kirje 1:12....”

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> ”Raamattu on koonnut ja sitonut yhteen aarteensa tätä viimeistä sukupolvea varten. Kaikki Vanhan testamentin historian suuret tapahtumat ja vakavat toimitukset ovat toistuneet ja toistuvat seurakunnassa näinä viimeisinä päivinä.” Selected Messages, kirja 3, 338, 339.

All the prophetic messages of the Bible are “in force for us” “upon whom the ends of the world are come.” That rule, in conjunction with another rule that identifies “matters” which the Holy Spirit has “shaped,” “both in the giving of the prophecy and” also “in the events portrayed” add strength to the claim that prophetic events at the beginning of a prophecy typify and run parallel to the prophetic events at the end of any given prophecy.

Kaikki Raamatun profeetalliset sanomat ovat ”voimassa meille”, ”joille maailman aikojen loppu on tullut”. Tämä sääntö yhdessä toisen säännön kanssa, joka yksilöi ne ”asiat”, jotka Pyhä Henki on ”muovannut” ”sekä profetiaa annettaessa” että myös ”kuvatuissa tapahtumissa”, vahvistaa väitettä, että profetian alussa olevat profeetalliset tapahtumat ovat esikuvallisia ja kulkevat rinnakkain kyseisen profetian lopussa olevien profeetallisten tapahtumien kanssa.

> “There is need of a much closer study of the word of God; especially should Daniel and the Revelation have attention as never before in the history of our work. We may have less to say in some lines, in regard to the Roman power and the papacy; but we should call attention to what the prophets and apostles have written under the inspiration of the Holy Spirit of God. The Holy Spirit has so shaped matters, both in the giving of the prophecy and in the events portrayed, as to teach that the human agent is to be kept out of sight, hid in Christ, and that the Lord God of heaven and His law are to be exalted. Read the book of Daniel. Call up, point by point, the history of the kingdoms there represented.” Testimonies to Ministers, 112.

> ”Jumalan sanan paljon läheisemmälle tutkimiselle on tarvetta; erityisesti Danielin kirjaan ja Ilmestyskirjaan tulee kiinnittää huomiota enemmän kuin koskaan ennen työmme historiassa. Meillä saattaa olla joissakin kohdin vähemmän sanottavaa Rooman vallasta ja paaviudesta; mutta meidän tulee kiinnittää huomio siihen, mitä profeetat ja apostolit ovat kirjoittaneet Jumalan Pyhän Hengen innoituksesta. Pyhä Henki on järjestänyt asiat niin sekä profetiaa annettaessa että kuvatuissa tapahtumissa, että opettaakseen, että inhimillinen toimija on pidettävä poissa näkyvistä, kätkettynä Kristuksessa, ja että taivaan Herra Jumala ja Hänen lakinsa on korotettava. Lue Danielin kirja. Kertaa kohta kohdalta siellä esitettyjen valtakuntien historia.” Testimonies to Ministers, 112.

The “Holy Spirit has so shaped matters, both in the giving of the prophecy and in the events portrayed.” In “giving of the prophecy and in the events portrayed” “matters” have been “so shaped” by “the Holy Spirit” that both “the giving of the prophecy” and “the events portrayed,” are to be recognized as inspired and applied to the prophetic illustration of the end of the world.

”Pyhä Henki on niin järjestänyt asiat sekä profetian antamisessa että kuvatuissa tapahtumissa.” Sekä ”profetian antamisessa” että ”kuvatuissa tapahtumissa” ”asiat” on ”Pyhän Hengen” toimesta ”niin järjestetty”, että sekä ”profetian antaminen” että ”kuvatut tapahtumat” on tunnistettava innoitetuiksi ja sovellettava maailman lopun profeetalliseen kuvaukseen.

John was given the prophecy from Gabriel and told to write it in a book and send it to the churches. He was then being persecuted by Rome; he was exiled in a fashion that would parallel what in the world today would call a black-site. In that history John was as isolated from mankind as is any prisoner at Guantanamo Bay.

Johannes sai profetian Gabrielilta, ja häntä käskettiin kirjoittamaan se kirjaan ja lähettämään seurakunnille. Tuohon aikaan Rooma vainosi häntä; hänet karkotettiin tavalla, jota tämän päivän maailmassa kutsuttaisiin eräänlaiseksi salaiseksi vankilaksi. Tuossa historiallisessa tilanteessa Johannes oli yhtä eristetty ihmiskunnasta kuin yksikään Guantánamo Bayn vanki.

John identifies that the vision took place when he was worshipping on the seventh-day Sabbath, which is the Lord’s Day.

Johannes toteaa, että näky annettiin hänelle hänen palvoessaan seitsemännen päivän sapattina, joka on Herran päivä.

> For the Son of man is Lord even of the sabbath day. Matthew 12:8.

> Sillä Ihmisen Poika on sapatinkin herra. Matteus 12:8.

While worshipping in the Spirit, he heard a great voice behind him.

Kun hän palvoi Hengessä, hän kuuli takanaan suuren äänen.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet, Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea. Revelation 1:9–11.

> Minä, Johannes, teidän veljenne ja osallinen ahdistuksessa ja Jeesuksen Kristuksen valtakunnassa ja kärsivällisyydessä, olin saaressa, jonka nimi on Patmos, Jumalan sanan tähden ja Jeesuksen Kristuksen todistuksen tähden. Minä olin Hengessä Herran päivänä, ja kuulin takaani suuren äänen, ikään kuin pasuunan, joka sanoi: Minä olen Alfa ja Omega, ensimmäinen ja viimeinen; ja: minkä näet, se kirjoita kirjaan ja lähetä niille seitsemälle seurakunnalle, jotka ovat Aasiassa: Efesoon ja Smyrnaan ja Pergamoon ja Tyatiraan ja Sardeeseen ja Filadelfiaan ja Laodikeaan. Ilmestys 1:9–11.

John, his surroundings and the circumstances identified describe him as one that is being persecuted for being a seventh-day Sabbath worshipper, but one who is also being persecuted because they believe in both the Bible and the writings of Ellen White, which is the “testimony of Jesus.” He hears a great voice behind him, which he turns to see, and in so doing he represents a Seventh-day Adventist at the end of the world who hear a voice behind them saying, “this is the way, walk ye in it.”

Johannes, hänen ympäristönsä ja ne olosuhteet, joissa hänet kuvataan, osoittavat hänet henkilöksi, jota vainotaan siksi, että hän on seitsemännen päivän sapatin palvoja, mutta jota vainotaan myös siksi, että hän uskoo sekä Raamattuun että Ellen Whiten kirjoituksiin, jotka ovat ”Jeesuksen todistus”. Hän kuulee takanaan suuren äänen, jota hän kääntyy katsomaan, ja siten hän edustaa maailman lopulla elävää seitsemännen päivän adventistia, joka kuulee takanaan äänen sanovan: ”Tässä on tie, vaeltakaa sitä.”

All the lines of prophecy parallel each other at the end of the world.

Kaikki profetian linjat kulkevat rinnakkain maailman lopussa.

> “In the Revelation all the books of the Bible meet and end.” Acts of the Apostles, 585.

> ”Ilmestyskirjassa kaikki Raamatun kirjat kohtaavat toisensa ja päättyvät.” Apostolien teot, 585.

Any prophet that hears a voice behind them, aligns with John in the illustration of God’s people at the end of the world. John heard a voice behind him that gave him instructions. Isaiah also heard a voice of instruction.

Jokainen profeetta, joka kuulee äänen takanaan, asettuu yhdenmukaiseksi Johanneksen kanssa kuvauksessa Jumalan kansasta maailman lopussa. Johannes kuuli takanaan äänen, joka antoi hänelle ohjeita. Myös Jesaja kuuli ohjaavan äänen.

> And therefore will the Lord wait, that he may be gracious unto you, and therefore will he be exalted, that he may have mercy upon you: for the Lord is a God of judgment: blessed are all they that wait for him.

> Sen tähden Herra odottaa, että saisi olla teille armollinen, ja sen tähden hän korottaa itsensä, että armahtaisi teitä; sillä Herra on oikeuden Jumala: autuaita ovat kaikki, jotka häntä odottavat.

> For the people shall dwell in Zion at Jerusalem: thou shalt weep no more: he will be very gracious unto thee at the voice of thy cry; when he shall hear it, he will answer thee. And though the Lord give you the bread of adversity, and the water of affliction, yet shall not thy teachers be removed into a corner any more, but thine eyes shall see thy teachers: And thine ears shall hear a word behind thee, saying, This is the way, walk ye in it, when ye turn to the right hand, and when ye turn to the left. Isaiah 30:18–21.

> Sillä kansa on asuva Siionissa, Jerusalemissa; sinun ei enää tarvitse itkeä. Hän on oleva sinulle sangen armollinen, kun huudat; heti sen kuullessaan hän vastaa sinulle. Ja vaikka Herra antaa teille ahdingon leivän ja vaivan veden, eivät opettajasi enää väisty syrjään, vaan sinun silmäsi saavat nähdä opettajasi. Ja sinun korvasi kuulevat takanasi sanan, joka sanoo: Tämä on tie, vaeltakaa sitä, poiketessanne oikealle tai vasemmalle. Jesaja 30:18–21.

God’s remnant people hear a voice behind them identifying which way they should walk. They then need to decide if they will listen or not listen. The people represented by John and Isaiah are people at the end of the world who wait for the Lord while He tarries, and Isaiah informs us he tarries because He is a God of judgment. From the beginning of Millerite history in 1798 until the close of probation for Adventism at the Sunday law, God is accomplishing the judgment in the heavenly sanctuary. The promise is that those who wait for the Lord during the judgment period will be blessed.

Jumalan jäännöskansa kuulee takanaan äänen, joka osoittaa, mitä tietä heidän tulee kulkea. Sen jälkeen heidän on päätettävä, kuuntelevatko he vai eivät. Johanneksen ja Jesajan edustamat ihmiset ovat maailman lopun ajan ihmisiä, jotka odottavat Herraa, kun Hän viipyy, ja Jesaja ilmoittaa meille, että Hän viipyy, koska Hän on tuomion Jumala. Milleriläisen historian alusta vuonna 1798 aina adventismin armonajan päättymiseen sunnuntailaissa Jumala toimittaa tuomiota taivaallisessa pyhäkössä. Lupaus kuuluu, että ne, jotka odottavat Herraa tuomion aikana, tullaan siunaamaan.

God’s people who are blessed for waiting, are represented by the virgins who wait for the Bridegroom in the parable of the ten virgins. All ten fell asleep, and then at midnight a crisis arrives that separates the sleeping virgins into two classes. One class had heard a voice behind them and turned to see the voice which instructed them as to which way to proceed, and the other class refused to turn around and hear the voice—in spite of the fact that the message that runs throughout the book of Revelation is, “He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches.”

Jumalan kansaa, jota siunataan odottamisesta, kuvaavat vertauksessa kymmenestä neitsyestä neitsyet, jotka odottavat Ylkää. Kaikki kymmenen nukahtivat, ja sitten keskiyöllä tulee kriisi, joka erottaa nukkuvat neitsyet kahteen luokkaan. Toinen luokka oli kuullut äänen takanaan ja kääntynyt katsomaan ääntä, joka neuvoi heitä siinä, mitä tietä heidän tuli kulkea, ja toinen luokka kieltäytyi kääntymästä ympäri kuullakseen äänen – huolimatta siitä, että koko Ilmestyskirjan läpi kulkeva sanoma on: ”Jolla on korva, se kuulkoon, mitä Henki seurakunnille sanoo.”

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> ”Myös Matteuksen 25. luvun vertaus kymmenestä neitsyestä kuvaa adventtikansan kokemusta.” Suuri taistelu, 393.

John represents the Adventist people who turn to the past in order to understand the future. When they “hear a word behind” them as John did, the word also includes the instruction given in Isaiah’s testimony of this identical event. Isaiah’s instruction was, “this is the way, walk ye in it, when ye turn to the right hand, and when ye turn to the left.” The wise virgins in Daniel twelve understand the increase of knowledge at the end of the world, because they had “run to and fro” in the word to understand the life-giving knowledge that was unsealed.

Johannes edustaa adventtikansaa, joka kääntyy menneisyyteen ymmärtääkseen tulevaisuuden. Kun he Johanneksen tavoin ”kuulevat sanan takanaan”, tuo sana sisältää myös ohjeen, joka annettiin Jesajan todistuksessa tästä samasta tapahtumasta. Jesajan ohje kuului: ”Tässä on tie, sitä käykää, poiketkaa oikealle tai vasemmalle.” Danielin kahdennessatoista luvussa viisaat neitsyet ymmärtävät tiedon lisääntymisen maailman lopussa, koska he olivat ”juosseet edestakaisin” sanassa ymmärtääkseen elämää antavan tiedon, joka oli sinetöity auki.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Daniel 12:4.

> Mutta sinä, Daniel, sulje nämä sanat ja sinetöi tämä kirja lopun aikaan asti: monet kulkevat edestakaisin, ja tieto lisääntyy. Daniel 12:4.

The prophets we are considering represent Seventh-day Adventists in the history where judgment comes to a conclusion and probation closes. Those represented as the wise virgins hear a voice behind them saying this is the way to walk and He promises to guide them on the path when they turn to the left or the right. “Running to and fro” as the wise virgins do when the book is unsealed is a symbol for Bible study. Nature informs us that in order to run, you first must learn to walk and Isaiah’s testimony says that if you listen to the voice behind you, he will guide you in the study of His Word whether you turn to the Old Testament (left) or the New Testament (right). Open the Bible and He will guide you by His voice. But for Seventh-day Adventists at the end of the world it also means He will guide you when you open the Bible (left) and when you open the Spirit of Prophecy (right).

Profeetat, joita tarkastelemme, edustavat seitsemännen päivän adventisteja siinä historian vaiheessa, jossa tuomio tulee päätökseensä ja koetusaika päättyy. Ne, joita kuvataan viisaina neitsyinä, kuulevat takanaan äänen sanovan: tämä on tie, sitä kulkekaa; ja Hän lupaa johdattaa heitä polulla, kun he kääntyvät vasemmalle tai oikealle. ”Edestakaisin juokseminen”, jota viisaat neitsyet tekevät kirjan avautuessa, on Raamatun tutkimisen vertauskuva. Luonto osoittaa meille, että juostakseen täytyy ensin oppia kävelemään, ja Jesajan todistus sanoo, että jos kuuntelet ääntä takanasi, Hän johdattaa sinua Hänen Sanansa tutkimisessa, käännyitpä Vanhan testamentin puoleen (vasemmalle) tai Uuden testamentin puoleen (oikealle). Avaa Raamattu, niin Hän johdattaa sinua äänellään. Mutta seitsemännen päivän adventisteille maailman lopussa se merkitsee myös sitä, että Hän johdattaa sinua, kun avaat Raamatun (vasemmalle) ja kun avaat Profetian Hengen (oikealle).

The way to walk is even more specific when Jeremiah’s testimony is added.

Tie, jota kulkea, käy vieläkin tarkemmin määritellyksi, kun siihen lisätään Jeremian todistus.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken.

> Näin sanoo Herra: Seisokaa teillä ja katsokaa, ja kysykää ikiaikaisia polkuja, missä on hyvä tie, ja vaeltakaa sitä, niin te löydätte levon sieluillenne. Mutta he sanoivat: Emme tahdo sitä vaeltaa. Minä asetin myös teidän yllenne vartijat sanomaan: Kuulkaa pasuunan ääntä. Mutta he sanoivat: Emme tahdo kuulla.

> Therefore hear, ye nations, and know, O congregation, what is among them. Hear, O earth: behold, I will bring evil upon this people, even the fruit of their thoughts, because they have not hearkened unto my words, nor to my law, but rejected it. Jeremiah 6:16–19.

> Kuulkaa siis, te kansat, ja tiedä, oi seurakunta, mitä heidän keskuudessaan on. Kuule, oi maa: katso, minä tuon onnettomuuden tämän kansan päälle, heidän ajatustensa hedelmän, koska he eivät ole kuulleet minun sanojani eivätkä minun lakiani, vaan ovat hylänneet sen. Jeremia 6:16–19.

There are two classes of worshippers in the passage. One group considers all the “ways” and chooses the “old paths” to walk in. They were capable of selecting the “good way” from all the other possible “ways,” because they are those who listened to the voice behind them, and that voice informed them, “this is the way, walk ye in it.” John represents those that hear the voice from behind, a voice from the “old paths.”

Kohdassa on kaksi palvojien luokkaa. Toinen ryhmä tarkastelee kaikkia ”teitä” ja valitsee niistä vaellettavakseen ”muinaiset polut”. He kykenivät valitsemaan ”hyvän tien” kaikkien muiden mahdollisten ”teiden” joukosta, koska he ovat niitä, jotka kuulivat takanaan olevan äänen, ja tuo ääni ilmoitti heille: ”Tämä on tie, sitä kulkekaa.” Johannes edustaa niitä, jotka kuulevat äänen takaansa, äänen ”muinaisilta poluilta”.

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ Jeremiah 6:16.

> “Näin sanoo Herra: Pysähtykää teille, katsokaa ja kysykää ikiaikaisia polkuja, missä on hyvä tie, ja vaeltakaa sitä.” Jeremia 6:16.

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith—the foundations that were laid at the beginning of our work by prayerful study of the word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> Älköön kukaan pyrkikö repimään irti uskomme perustuksia — niitä perustuksia, jotka työnämme alkuaikoina laskettiin Sanan rukouksellisen tutkimisen ja ilmestyksen kautta. Näille perustuksille olemme rakentaneet viimeiset viisikymmentä vuotta. Ihmiset saattavat otaksua löytäneensä uuden tien ja voivansa laskea vahvemman perustuksen kuin se, joka on jo laskettu. Mutta tämä on suuri petos. Sillä muuta perustusta ei kukaan voi panna kuin sen, mikä on jo pantu.

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand? It soon fell, for it was not founded upon the Rock.

> Menneinä aikoina monet ovat ryhtyneet rakentamaan uutta uskoa, perustamaan uusia periaatteita. Mutta kuinka kauan heidän rakennelmansa pysyi pystyssä? Se sortui pian, sillä sitä ei ollut perustettu Kalliolle.

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying: ‘Other foundation can no man lay than that is laid’? 1 Corinthians 3:11.

> ”Eikö ensimmäisten opetuslastenkin täytynyt kohdata ihmisten väitteitä? Eikö heidän täytynyt kuunnella vääriä teorioita ja sitten, kaiken tehtyään, seistä lujina sanoen: ’Muuta perustusta ei kukaan voi panna kuin mikä pantu on’? 1. Korinttolaiskirje 3:11.

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> ”Niin meidän tulee pitää luottamuksemme alku lujana loppuun asti. Jumala ja Kristus ovat lähettäneet tälle kansalle voiman sanoja, jotka ovat tuoneet sitä pois maailmasta kohta kohdalta nykyisen totuuden kirkkaaseen valoon. Pyhällä tulella kosketetuin huulin Jumalan palvelijat ovat julistaneet sanomaa. Jumalallinen lausuma on painanut sinettinsä julistetun totuuden aitouden vahvistukseksi.” Testimonies, osa 8, 296, 297.

But there is another group in Jeremiah’s line and that “congregation” as he identifies them, have built a house representing a new faith, and that house falls because it was not built upon the rock. That house is the Seventh-day Adventist church, or as John identifies the very same church—the synagogue of Satan.

Mutta Jeremian linjassa on toinenkin ryhmä, ja tuo ”seurakunta”, niin kuin hän heidät tunnistaa, on rakentanut huoneen, joka edustaa uutta uskoa, ja tuo huone sortuu, koska sitä ei rakennettu kalliolle. Tuo huone on seitsemännen päivän adventistikirkko, tai niin kuin Johannes tunnistaa saman kirkon — saatanan synagoga.

To refuse to hear is to reject, his “words” and his “law.” Due to their rebellion against returning and walking in the old paths and also their refusal to hear the trumpet message of the watchman, God is going to bring evil upon the people Jeremiah identifies as a “evil congregation.” How God deals with the Seventh-day Adventist church of Laodicea is a subject of Bible prophecy. The prophet Hosea contributes to the characteristics of the “evil congregation” when he speaks about why they are rejected.

Kieltäytyä kuulemasta merkitsee hänen ”sanojensa” ja hänen ”lakinsa” hylkäämistä. Koska he kapinoivat palaamista ja vanhoilla poluilla vaeltamista vastaan sekä myös kieltäytyivät kuulemasta vartijan pasuunasanomaa, Jumala on tuova onnettomuuden kansan päälle, jota Jeremia nimittää ”pahaksi seurakunnaksi”. Se, kuinka Jumala menettelee Laodikean seitsemännen päivän adventtikirkon kanssa, on raamatunprofetian aihe. Profeetta Hoosea täydentää ”pahan seurakunnan” tunnuspiirteitä puhuessaan siitä, miksi heidät hylätään.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Minun kansani joutuu häviöön tiedon puutteen tähden; koska sinä olet hylännyt tiedon, minäkin hylkään sinut, ettet enää olisi minun pappini; koska sinä olet unohtanut Jumalasi lain, minäkin unohdan sinun lapsesi. Hoos. 4:6.

They are rejected for lacking knowledge, which represents a message that is unsealed at the time of the end. God is ending here His covenant relationship with His people in the passage, for He directly calls them, “My people!” Because they rejected Christ, and have forgotten His law they will be no priest for God. When God’s people enter into covenant with God, He makes them priests and kings. When God entered into covenant with ancient Israel he stated through Moses:

Heidät hylätään tiedon puutteen tähden, mikä kuvaa sanomaa, joka avataan sineteistä lopun aikana. Jumala päättää tässä kohdassa liittosuhteensa kansansa kanssa, sillä Hän kutsuu heitä suoraan: ”Minun kansani!” Koska he hylkäsivät Kristuksen ja ovat unohtaneet Hänen lakinsa, he eivät ole pappeja Jumalalle. Kun Jumalan kansa astuu liittoon Jumalan kanssa, Hän tekee heistä pappeja ja kuninkaita. Kun Jumala astui liittoon muinaisen Israelin kanssa, Hän sanoi Mooseksen kautta:

> Now therefore, if ye will obey my voice indeed, and keep my covenant, then ye shall be a peculiar treasure unto me above all people: for all the earth is mine: And ye shall be unto me a kingdom of priests, and an holy nation. These are the words which thou shalt speak unto the children of Israel. Exodus 19:5, 6.

> Niinpä nyt, jos te todella kuulette minun ääntäni ja pidätte minun liittoni, niin te olette oleva minun omaisuuteni yli kaikkien kansojen; sillä kaikki maa on minun. Ja te olette oleva minulle pappisvaltakunta ja pyhä kansa. Nämä ovat ne sanat, jotka sinun on puhuttava israelilaisille. 2. Moos. 19:5, 6.

When God entered into covenant with the Christian church he stated through Peter:

Kun Jumala teki liiton kristillisen seurakunnan kanssa, hän ilmoitti Pietarin kautta:

> But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:9, 10.

> Mutta te olette valittu sukupolvi, kuninkaallinen papisto, pyhä kansa, omaisuuskansa, julistaaksenne hänen jaloja tekojaan, joka on kutsunut teidät pimeydestä ihmeelliseen valkeuteensa; te, jotka ennen ette olleet kansa, mutta nyt olette Jumalan kansa, jotka ette ennen olleet saaneet laupeutta, mutta nyt olette laupeuden saaneet. 1. Piet. 2:9, 10.

Peter in these verses addresses the transition from ancient Israel as God’s chosen covenant people unto the Christian church, when he states that “in times past were not a people, but now are the people of God.” When the Jews divorced themselves from God, the Lord entered into covenant with the Christian church. Both were considered as nations of priests while they were married to the Lord.

Pietari käsittelee näissä jakeissa siirtymää muinaisesta Israelista Jumalan valittuna liittokansana kristilliseen kirkkoon, kun hän toteaa, että ”jotka ennen ette olleet kansa, mutta nyt olette Jumalan kansa”. Kun juutalaiset irrottautuivat Jumalasta, Herra teki liiton kristillisen kirkon kanssa. Molempia pidettiin pappiskansoina niin kauan kuin ne olivat liitossa Herran kanssa.

To be rejected as a priest indicates that you once were a covenant people. Seventh-day Adventists entered into covenant with the Lord at the beginning of Adventist history. The church in the wilderness came out of the Reformation but rejected the Millerite message, and thus divorced themselves from God during the history of the first and second angels’ messages. The final separation was the arrival of the second angel and the pronouncement was that they were no longer a daughter of Christ, but had become a daughter of Babylon. Immediately after, during the Midnight Cry, God called His new bride to the covenant marriage.

Papiksi hylkääminen osoittaa, että olit kerran liittokansa. Seitsemännen päivän adventistit astuivat liittoon Herran kanssa adventistisen historian alussa. Erämaassa oleva seurakunta nousi uskonpuhdistuksesta, mutta hylkäsi milleriläisen sanoman ja näin erotti itsensä Jumalasta ensimmäisen ja toisen enkelin sanomien historian aikana. Lopullinen ero tapahtui toisen enkelin saapuessa, ja julistus kuului, etteivät he enää olleet Kristuksen tytär, vaan olivat tulleet Babylonin tyttäreksi. Heti tämän jälkeen, Keskiyön huudon aikana, Jumala kutsui uuden morsiamensa liittoavioliittoon.

The two tables that were the symbol of the covenant for ancient Israel were the two tables of the Ten Commandments, and the two tables for spiritual modern Israel are the two tables of Habakkuk as represented by the 1843 and 1850 charts. The covenant people that inspiration has identified repeatedly as Laodicea rejected the old paths, refused to listen to the voice behind them, and they therefore repeat the ending history of ancient Israel as they are spewed out of the mouth of the Lord. Why does this happen to those He calls, “My people?”

Muinaiselle Israelille liiton vertauskuvana olleet kaksi taulua olivat kymmenen käskyn kaksi taulua, ja hengelliselle nyky-Israelille kaksi taulua ovat Habakukin kaksi taulua, sellaisina kuin ne esitetään vuoden 1843 ja 1850 kartoissa. Liittokansa, jonka innoitus on toistuvasti yksilöinyt Laodikeaksi, hylkäsi vanhat polut, kieltäytyi kuulemasta takanaan olevaa ääntä ja toistaa sen tähden muinaisen Israelin loppuhistorian, kun se syljetään ulos Herran suusta. Miksi näin tapahtuu niille, joita Hän kutsuu: ”Minun kansakseni”?

The parable of the ten virgins, which illustrates the experience of Adventism is twice fulfilled, once at the beginning and then at the ending of Adventism. Sister White teaches that the parable has been and will be fulfilled to the very letter, and also that the parable is always to be understood as present truth, just as is the third angel.

Kymmenen neitsyen vertaus, joka kuvaa adventismin kokemusta, täyttyy kahdesti: kerran adventismin alussa ja sitten sen lopussa. Sisaren White opettaa, että vertaus on täyttynyt ja tulee täyttymään aivan kirjaimellisesti, ja myös että vertaus on aina ymmärrettävä nykyisenä totuutena, samoin kuin kolmas enkeli.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> ”Minut ohjataan usein kymmenen neitsyen vertaukseen, joista viisi oli viisaita ja viisi tyhmiä. Tämä vertaus on täyttynyt ja tulee täyttymään aivan kirjaimellisesti, sillä sillä on erityinen sovellus tähän aikaan, ja kolmannen enkelin sanoman tavoin se on täyttynyt ja tulee jatkuvasti olemaan nykyinen totuus ajan loppuun asti.” Review and Herald, 19. elokuuta 1890.

Millerite Adventism fulfilled the waiting of the parable between their failed prediction of 1843 and the correct prediction of October 22, 1844. The prophetic details of this history are many and important, but I simply wish to identify that the parable of the ten virgins is directly connected to the third angel as Sister White just stated.

Millerilainen adventismi täytti vertauksen odotusajan epäonnistuneen vuoden 1843 ennustuksensa ja oikean 22. lokakuuta 1844 esitetyn ennustuksen välillä. Tämän historian profeetallisia yksityiskohtia on monia, ja ne ovat tärkeitä, mutta haluan yksinkertaisesti osoittaa, että vertaus kymmenestä neitsyestä liittyy suoraan kolmanteen enkeliin, kuten sisar White juuri totesi.

From 1798 until October 22, 1844, the message of the first angel announced the opening of the judgment. Just before the judgment began the Midnight Cry of the parable of the ten virgins was fulfilled. Therefore, when the third angel announces the close of judgment, the announcement of the Midnight Cry will once again be repeated.

Vuodesta 1798 aina 22. lokakuuta 1844 asti ensimmäisen enkelin sanoma julisti tuomion alkamista. Välittömästi ennen tuomion alkamista täyttyi kymmenen neitsyen vertauksen keskiyön huuto. Sen tähden, kun kolmas enkeli julistaa tuomion päättymisen, keskiyön huudon julistus toistetaan jälleen.

The recognition that the Protestant churches had rejected God’s message, thus becoming the daughters of Babylon, was the arrival of the second angel’s message and the beginning of the tarrying time in the parable that was being “fulfilled to the very letter.” The Lord did not return in 1843, He tarried to test and bless the virgins. The announcement of the second angel identifying the Protestant churches as daughters of Babylon was a call for those still in those fallen churches to come out and stand with the Millerites and their understanding of the prophecies. At the Exeter camp meeting Samuel Snow provided the evidence necessary to confirm the Lord’s coming on October 22, 1844, and the message of the Midnight Cry swept across the land like a tidal wave. Then the third angel arrived at the Great Disappointment of October 22, 1844.

Tunnustus siitä, että protestanttiset kirkot olivat hylänneet Jumalan sanoman ja siten tulleet Babylonin tyttäriksi, merkitsi toisen enkelin sanoman saapumista ja viipymisen ajan alkua vertauksessa, joka oli ”täyttymässä kirjaimellisesti jokaista piirtoa myöten”. Herra ei palannut vuonna 1843; Hän viipyi koetellakseen ja siunatakseen neitsyitä. Toisen enkelin julistus, joka osoitti protestanttiset kirkot Babylonin tyttäriksi, oli kutsu niille, jotka yhä olivat noissa langenneissa kirkoissa, lähtemään niistä ulos ja asettumaan milleriläisten sekä heidän profetioita koskevan ymmärryksensä rinnalle. Exeterin leirikokouksessa Samuel Snow esitti ne todisteet, joita tarvittiin vahvistamaan Herran tulemus 22. lokakuuta 1844, ja keskiyön huudon sanoma pyyhkäisi yli maan kuin hyökyaalto. Sitten kolmas enkeli saapui 22. lokakuuta 1844 tapahtuneen suuren pettymyksen yhteydessä.

This was a brief summation of a beginning history that I have left out many points, in order to isolate a few points that seem more relevant to what we are addressing.

Tämä oli lyhyt yhteenveto varhaisemmasta historiasta, josta olen jättänyt pois monia seikkoja voidakseni erottaa esiin muutamia kohtia, jotka näyttävät olevan olennaisempia sen kannalta, mitä olemme käsittelemässä.

We will continue these thoughts in the next article.

Jatkamme näitä ajatuksia seuraavassa artikkelissa.

Back to Articles