Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-Two

Joelin kirja ja laodikealainen seitsemännen päivän adventistikirkko – numero kaksikymmentäkaksi

Number Twenty-Two

Numero kaksikymmentäkaksi

Author

Jeff Pippenger

Published

January 2, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

We were half way through the four references of ancient Israel, as the generation of “vipers” in the previous article. In Matthew, both John and Jesus label the Pharisees and Sadducees as the generation of vipers. John represents the beginning of a testing process that is identified when he taught that Jesus, who would follow him—would thoroughly purge His floor. Jesus added to the testing process of John, by including the judgment process, as He referenced the queen of Sheba and Nineveh. Judgment takes place in the fourth generation, and one class in the judgment manifests as serpents, for their father is the devil. Jesus added the issue of the fourth generation seeking a sign, when the sign was in plain sight.

Olimme puolivälissä tarkastellessamme muinaista Israelia koskevia neljää viittausta, jotka liittyvät edellisessä kirjoituksessa käsiteltyyn ”kyykäärmeiden” sukupolveen. Matteuksessa sekä Johannes että Jeesus nimittävät fariseuksia ja saddukeuksia kyykäärmeiden sukupolveksi. Johannes edustaa koetusprosessin alkua; tämä prosessi tunnistetaan siinä, että hän opetti Jeesuksen, joka tulisi hänen jälkeensä, perinpohjaisesti puhdistavan puimatantereensa. Jeesus lisäsi Johanneksen koetusprosessiin tuomioprosessin viitatessaan Saban kuningattareen ja Niiniveen. Tuomio tapahtuu neljännessä sukupolvessa, ja yksi tuomiossa ilmenevä ryhmä näyttäytyy käärmeinä, sillä heidän isänsä on perkele. Jeesus lisäsi myös kysymyksen siitä, että neljäs sukupolvi etsii merkkiä, vaikka merkki oli aivan näkyvissä.

In Matthew twenty-three the “woes” upon the Pharisees and Sadducees are set forth, and the process of testing and judgment is again associated with the final generation. Chapter twenty-two prepares the setting of the woes of chapter twenty-three.

Matteuksen kahdennessakymmenennessäkolmannessa luvussa esitetään fariseuksia ja saddukeuksia kohtaavat ”voi”-huudot, ja koettelemisen ja tuomion prosessi liitetään jälleen viimeiseen sukupolveen. Kahdeskymmenes toinen luku valmistaa kahdennenkymmenennenkolmannen luvun voi-huutojen taustan.

> While the Pharisees were gathered together, Jesus asked them, Saying, What think ye of Christ? whose son is he?

> Kun fariseukset olivat koolla, Jeesus kysyi heiltä sanoen: Mitä ajattelette Kristuksesta? Kenen poika hän on?

> They say unto him, The Son of David.

> He sanoivat hänelle: ”Daavidin Poika.”

> He saith unto them, How then doth David in spirit call him Lord, saying, The Lord said unto my Lord, Sit thou on my right hand, till I make thine enemies thy footstool? If David then call him Lord, how is he his son?

> Hän sanoi heille: Kuinka siis Daavid Hengessä kutsuu häntä Herraksi sanoen: Herra sanoi minun Herralleni: Istu minun oikealle puolelleni, kunnes minä panen sinun vihollisesi sinun jalkojesi astinlaudaksi? Jos siis Daavid kutsuu häntä Herraksi, kuinka hän on hänen poikansa?

> And no man was able to answer him a word, neither durst any man from that day forth ask him any more questions. Matthew 22:41–46.

> Eikä kukaan voinut vastata hänelle sanaakaan, eikä kukaan siitä päivästä lähtien enää uskaltanut kysyä häneltä mitään. Matteus 22:41–46.

When the door closed to any further interaction, Jesus then sets forth eight woes in the following chapter. In verse thirteen the woe is for shutting the doors to the kingdom of heaven. It is from Heaven’s doors that the latter rain is poured out. The eight woes are about those who profess to open the door which no man can open and close the door which no man can close. In vision, Sister White was shown those who did not follow Christ into the Most Holy Place sending their prayers to the empty holy place where Satan, pretending to be Christ, led them to believe everything was OK. They had re-opened the holy place, and closed the Most Holy Place.

Kun ovi sulkeutui kaikelle muulle kanssakäymiselle, Jeesus esittää sitten seuraavassa luvussa kahdeksan voi-huutoa. Jakeessa kolmetoista voi-huuto kohdistuu taivasten valtakunnan ovien sulkemiseen. Juuri taivaan ovista vuodatetaan myöhäissade. Nämä kahdeksan voi-huutoa koskevat niitä, jotka tunnustautuvat avaavansa oven, jota kukaan ihminen ei voi avata, ja sulkevansa oven, jota kukaan ihminen ei voi sulkea. Näyssä sisar White näki ne, jotka eivät seuranneet Kristusta kaikkeinpyhimpään, lähettämässä rukouksiaan tyhjään pyhään paikkaan, missä Saatana, tekeytyen Kristukseksi, sai heidät uskomaan, että kaikki oli kunnossa. He olivat avanneet pyhän paikan uudelleen ja sulkeneet kaikkeinpyhimmän.

> “Many look with horror at the course of the Jews in rejecting and crucifying Christ; and as they read the history of His shameful abuse, they think they love Him, and would not have denied Him as did Peter, or crucified Him as did the Jews. But God who reads the hearts of all, has brought to the test that love for Jesus which they professed to feel. All heaven watched with the deepest interest the reception of the first angel’s message. But many who professed to love Jesus, and who shed tears as they read the story of the cross, derided the good news of His coming. Instead of receiving the message with gladness, they declared it to be a delusion. They hated those who loved His appearing and shut them out of the churches. Those who rejected the first message could not be benefited by the second; neither were they benefited by the midnight cry, which was to prepare them to enter with Jesus by faith into the most holy place of the heavenly sanctuary. And by rejecting the two former messages, they have so darkened their understanding that they can see no light in the third angel’s message, which shows the way into the most holy place. I saw that as the Jews crucified Jesus, so the nominal churches had crucified these messages, and therefore they have no knowledge of the way into the most holy, and they cannot be benefited by the intercession of Jesus there. Like the Jews, who offered their useless sacrifices, they offer up their useless prayers to the apartment which Jesus has left; and Satan, pleased with the deception, assumes a religious character, and leads the minds of these professed Christians to himself, working with his power, his signs and lying wonders, to fasten them in his snare.” Early Writings, 258–261.

> ”Monet katsovat kauhistuneina juutalaisten menettelyä heidän hylätessään ja ristiinnaulitessaan Kristuksen; ja lukiessaan kertomusta Hänen häpeällisestä kohtelustaan he ajattelevat rakastavansa Häntä eivätkä olisi kieltäneet Häntä niin kuin Pietari eikä ristiinnaulinneet Häntä niin kuin juutalaiset. Mutta Jumala, joka lukee kaikkien sydämet, on koetellut sitä rakkautta Jeesusta kohtaan, jota he tunnustivat tuntevansa. Koko taivas seurasi syvimmällä mielenkiinnolla ensimmäisen enkelin sanoman vastaanottoa. Mutta monet, jotka tunnustivat rakastavansa Jeesusta ja jotka vuodattivat kyyneleitä lukiessaan kertomusta rististä, pilkkasivat ilosanomaa Hänen tulostaan. Sen sijaan, että olisivat ottaneet sanoman vastaan ilolla, he julistivat sen harhaksi. He vihasivat niitä, jotka rakastivat Hänen ilmestymistään, ja sulkivat heidät seurakunnista. Ne, jotka hylkäsivät ensimmäisen sanoman, eivät voineet hyötyä toisesta; eikä heitä hyödyttänyt myöskään keskiyön huuto, jonka oli määrä valmistaa heidät astumaan uskossa Jeesuksen kanssa taivaallisen pyhäkön kaikkeinpyhimpään. Ja hylätessään kaksi edellistä sanomaa he ovat niin pimentäneet ymmärryksensä, etteivät voi nähdä mitään valoa kolmannen enkelin sanomassa, joka osoittaa tien kaikkeinpyhimpään. Minä näin, että niin kuin juutalaiset ristiinnaulitsivat Jeesuksen, samoin nimikirkot olivat ristiinnaulinneet nämä sanomat, ja sen tähden heillä ei ole mitään tietoa tiestä kaikkeinpyhimpään, eivätkä he voi hyötyä Jeesuksen siellä toimittamasta esirukouksesta. Niin kuin juutalaiset, jotka uhrasivat hyödyttömiä uhrejaan, he kohottavat hyödyttömät rukouksensa siihen osastoon, jonka Jeesus on jättänyt; ja Saatana, mielissään petoksesta, omaksuu uskonnollisen luonteen ja johtaa näiden kristityiksi tunnustautuvien mielet puoleensa käyttäen voimaansa, merkkejään ja valheen ihmeitään sitoakseen heidät paulaansa.” Early Writings, 258–261.

Verse fourteen is a woe for devouring widows houses and long prayers. Verse fifteen’s woe is for making their converts twice as mush the children of hell as they were. Verses sixteen through twenty-two the wicked are swearing by the temple.

Jae neljästoista on voi-huuto leskien talojen nielemisestä ja pitkistä rukouksista. Jakeen viisitoista voi-huuto kohdistuu siihen, että he tekevät käännynnäisistään kaksin verroin enemmän helvetin lapsia kuin itse olivat. Jakeissa kuusitoista–kaksikymmentäkaksi jumalattomat vannovat temppelin kautta.

> “These are not the words of Sister White, but the words of the Lord, and His messenger has given them to me to give to you. God calls upon you to no longer work at cross purposes with Him. Much instruction was given in regard to men claiming to be Christian when they are revealing the attributes of Satan, counteracting in spirit, word, and action the advancement of truth, and are surely following the path where Satan is leading them. In their hardness of heart they have grasped authority which in no way belongs to them, and which they should not exercise. Saith the great Teacher, ‘I will overturn, overturn, overturn.’ Men say in Battle Creek, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord are we’ but they are using common fire. Their hearts are not softened and subdued by the grace of God.” Manuscript Releases, volume 13, 222.

> ”Nämä eivät ole sisar Whiten sanoja, vaan Herran sanoja, ja Hänen sanansaattajansa on antanut ne minulle annettaviksi teille. Jumala kutsuu teitä olemaan enää toimimatta Häntä vastaan ristiriitaisin tarkoitusperin. Paljon opetusta annettiin niistä miehistä, jotka väittävät olevansa kristittyjä, vaikka he ilmaisevat Saatanan ominaisuuksia ja vastustavat hengessä, sanassa ja teossa totuuden edistymistä sekä varmasti seuraavat sitä tietä, jota Saatana johtaa heidät kulkemaan. Sydämensä kovuudessa he ovat anastaneet itselleen vallan, joka ei millään tavoin kuulu heille ja jota heidän ei tule käyttää. Suuri Opettaja sanoo: ’Minä kukistan, kukistan, kukistan.’ Battle Creekissä ihmiset sanovat: ’Herran temppeli, Herran temppeli olemme me’, mutta he käyttävät tavallista tulta. Heidän sydäntään ei Jumalan armo ole pehmittänyt eikä nöyryyttänyt.” Manuscript Releases, osa 13, 222.

In verse twenty-three and twenty-four the woe is for neglecting justice, mercy and faithfulness. Verses twenty-five and twenty-six is about the pretention of cleaning the outside of the cup, but not the inside.

Jakeissa kaksikymmentäkolme ja kaksikymmentäneljä voi-huuto kohdistuu oikeuden, laupeuden ja uskollisuuden laiminlyömiseen. Jakeet kaksikymmentäviisi ja kaksikymmentäkuusi käsittelevät teeskentelyä, jossa maljan ulkopuoli puhdistetaan, mutta ei sisäpuolta.

> “‘We have this treasure,’ the apostle continued, ‘in earthen vessels, that the excellency of the power may be of God, and not of us.’ God could have proclaimed His truth through sinless angels, but this is not His plan. He chooses human beings, men compassed with infirmity, as instruments in the working out of His designs. The priceless treasure is placed in earthen vessels. Through men His blessings are to be conveyed to the world. Through them His glory is to shine forth into the darkness of sin.” Acts of the Apostles, 330.

> ”’Mutta tämä aarre on meillä saviastioissa’, apostoli jatkoi, ’että tuon voiman ylenpalttisuus olisi Jumalan, eikä näyttäisi tulevan meistä.’ Jumala olisi voinut julistaa totuutensa synnittömien enkelien kautta, mutta tämä ei ole Hänen suunnitelmansa. Hän valitsee ihmisolentoja, heikkouden alaisia ihmisiä, välikappaleiksi tarkoitustensa toteuttamisessa. Korvaamaton aarre asetetaan saviastioihin. Ihmisten kautta Hänen siunauksensa on välitettävä maailmalle. Heidän kauttaan Hänen kirkkautensa on loistettava synnin pimeyteen.” Apostolien teot, 330.

Then verses twenty-seven and twenty-eight identifies the wicked as whitewashed tombs, connecting with Shebna of Isaiah chapter twenty-two where Shebna was exalting in the wonderful tomb he was making, but would never be in, for God was to cast him out of His mouth into a far field. The far field is represented by the tomb of the lying prophet of Bethel that led the disobedient prophet to be buried in the same tomb. Then the eighth woe says:

Sitten jakeet kaksikymmentäseitsemän ja kaksikymmentäkahdeksan osoittavat jumalattomat valkaistuiksi haudoiksi, liittyen Jesajan kahdennenkymmenennentoisen luvun Sebnaan, jossa Sebna kerskui ihmeellisellä haudalla, jota hän itselleen rakensi mutta johon hän ei koskaan tulisi, sillä Jumala oli heittävä hänet suustaan kaukaiselle kedolle. Tätä kaukaista ketoa edustaa Beetelin valheellisen profeetan hauta, joka johti tottelemattoman profeetan tulemaan haudatuksi samaan hautaan. Sitten kahdeksas voi-huuto sanoo:

> Woe unto you, scribes and Pharisees, hypocrites! because ye build the tombs of the prophets, and garnish the sepulchres of the righteous, And say, If we had been in the days of our fathers, we would not have been partakers with them in the blood of the prophets. Wherefore ye be witnesses unto yourselves, that ye are the children of them which killed the prophets. Fill ye up then the measure of your fathers.

> Voi teitä, kirjanoppineet ja fariseukset, te ulkokullatut! Sillä te rakennatte profeettojen hautoja ja kaunistatte vanhurskasten hautakammioita, ja sanotte: Jos me olisimme eläneet isiemme päivinä, emme olisi olleet heidän osallisiaan profeettojen vereen. Niinpä te itse todistatte itsestänne, että olette niiden lapsia, jotka tappoivat profeetat. Täyttäkää siis isienne mitta.

> Ye serpents, ye generation of vipers, how can ye escape the damnation of hell?

> Te käärmeet, te kyykäärmeitten sikiö, kuinka voisitte välttää helvetin tuomion?

> Wherefore, behold, I send unto you prophets, and wise men, and scribes: and some of them ye shall kill and crucify; and some of them shall ye scourge in your synagogues, and persecute them from city to city: That upon you may come all the righteous blood shed upon the earth, from the blood of righteous Abel unto the blood of Zacharias son of Barachias, whom ye slew between the temple and the altar.

> Sentähden, katso, minä lähetän teidän luoksenne profeettoja ja viisaita ja kirjanoppineita; ja muutamia heistä te tapatte ja ristiinnaulitsette, ja muutamia heistä te ruoskitte synagogissanne ja vainoatte kaupungista kaupunkiin; jotta teidän päällenne tulisi kaikki vanhurskas veri, joka on vuodatettu maan päällä, vanhurskaan Abelin verestä Sakariaan, Barakiaan pojan, vereen asti, jonka te surmasitte temppelin ja alttarin välillä.

> Verily I say unto you, All these things shall come upon this generation. Matthew 23:29–36.

> Totisesti minä sanon teille: kaikki nämä tulevat tämän sukupolven päälle. Matteus 23:29–36.

The serpents, who are the generation of vipers, are being judged in the passage. In the passage the judgment is not based upon the witnesses of the queen of Sheba and Ninevah, but by the blood of Abel to Zacharias. The fourth generation, who are vipers are judged by two witnesses from the external history of ancient Israel and two witnesses from the internal history of ancient Israel. Luke chapter three is the final of the four references to the vipers of the fourth and final generation and it is simply a parallel to Matthew chapter three. Four references that identify that during the final judgment of the house of God, during the fourth generation, one class will manifest their characters, as a sons and daughters of Satan, and the other class, as the sons and daughters of God. The testing process that begins the separation begins when the messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant lifts up his voice in the wilderness.

Käärmeet, jotka ovat kyykäärmeiden sukupolvi, ovat tuomion alaisina tässä kohdassa. Tässä kohdassa tuomio ei perustu Seban kuningattaren ja Niiniven todistukseen, vaan Aabelin verestä Sakariaaseen. Neljäs sukupolvi, joka on kyykäärmeitä, tuomitaan kahden muinaisen Israelin ulkoisesta historiasta otetun todistajan ja kahden muinaisen Israelin sisäisestä historiasta otetun todistajan kautta. Luukkaan evankeliumin kolmas luku on neljäs ja viimeinen niistä neljästä viittauksesta neljännen ja viimeisen sukupolven kyykäärmeisiin, ja se on yksinkertaisesti rinnakkaiskohta Matteuksen evankeliumin kolmanteen lukuun. Neljä viittausta osoittavat, että Jumalan huoneen lopullisen tuomion aikana, neljännen sukupolven aikana, toinen ryhmä ilmaisee luonteensa Saatanan poikina ja tyttärinä ja toinen ryhmä Jumalan poikina ja tyttärinä. Koettelemisen prosessi, joka käynnistää erottamisen, alkaa, kun sanansaattaja, joka valmistaa tietä liiton Sanansaattajalle, korottaa äänensä erämaassa.

In the sacred weave of Scripture, names are not mere labels but whispered prophecies—second songs sung beneath history’s surface, revealing the heart of redemption. When the meanings of the descendants from Adam to Noah are organized into a statement, it produces a message that corresponds to the history represented by the genealogy. Adam means “man,” and Seth means “appointed.” Enosh means “mortal” (subject to death), and Kenan means “sorrow.” Through “the praise/blessing of God” (Mahalalel), Heaven would “come down” (Jared). Heaven came down as the “dedicated or anointed one” (Enoch), who proclaimed the judgment message through his son Methuselah (“when he dies, it shall be sent”). His death would be the climax of a “powerful” outpouring of the Holy Spirit, represented by Lamech (breath) joining Methuselah as the Midnight Cry joined the second angel. Methuselah was the second angel and Lamech the Midnight Cry that climaxed at the flood of Noah.

Pyhän Kirjoituksen pyhässä kudelmassa nimet eivät ole pelkkiä nimityksiä vaan kuiskattuja profetioita — toisia lauluja, jotka lauletaan historian pinnan alla ja paljastavat lunastuksen sydämen. Kun Aadamin ja Nooan väliset jälkeläisten nimien merkitykset järjestetään lauseeksi, niistä muodostuu sanoma, joka vastaa sukuluettelon edustamaa historiaa. Adam merkitsee ”ihmistä”, ja Seth merkitsee ”asetettua”. Enosh merkitsee ”kuolevaista” (kuoleman alaista), ja Kenan merkitsee ”murhetta”. ”Jumalan ylistyksen/siunauksen” (Mahalalel) kautta taivas ”laskeutuisi alas” (Jared). Taivas tuli alas ”vihittynä tai voideltuna” (Enoch), joka julisti tuomion sanoman poikansa Metuselahin kautta (”kun hän kuolee, se lähetetään”). Hänen kuolemansa olisi ”voimallisen” Pyhän Hengen vuodattamisen huipentuma, jota edustaa Lamek (henkäys), liittyen Metuselahin rinnalle samoin kuin Keskiyön huuto liittyi toiseen enkeliin. Metuselah oli toinen enkeli ja Lamek Keskiyön huuto, joka huipentui Nooan vedenpaisumukseen.

Distilled further, the names declare: “Man was appointed mortal, subject to sorrow and death, in consequence of the first Adam; but through the blessing of God, Christ dedicated Himself to come down, proclaiming judgment through His death on the cross, which followed by the powerful outpouring of the Holy Spirit.”

Tiivistettynä edelleen nimet julistavat: ”Ihminen määrättiin kuolevaiseksi, murheen ja kuoleman alaiseksi ensimmäisen Aadamin seurauksena; mutta Jumalan siunauksen kautta Kristus omisti itsensä tulemaan alas, julistaen tuomion ristinkuolemansa kautta, jota seurasi Pyhän Hengen voimallinen vuodattaminen.”

These ten names encapsulate the gospel message while tracing earth’s history from creation to the latter rain, culminating in the Second Coming. This symbolism, hidden in the names finds its counterpart in Revelation. Genesis presents the alpha genealogy, and Revelation 7’s 144,000 presents the omega fulfillment in the sealed remnant.

Nämä kymmenen nimeä tiivistävät evankeliumin sanoman ja samalla seuraavat maan historiaa luomisesta myöhäissateeseen, huipentuen toiseen tulemiseen. Tämä nimiin kätkeytyvä symboliikka saa vastineensa Ilmestyskirjassa. Ensimmäinen Mooseksen kirja esittää alfan sukuluettelon, ja Ilmestyskirjan 7. luvun 144 000 esittää omegan täyttymyksen sinetöidyssä jäännöksessä.

Judah means “praise,” Reuben means “behold, a son,” Gad means “good fortune/troop,” Asher means “happy/blessed,” and Naphtali means “wrestling.” Manasseh means “causing to forget,” Simeon means “hearing,” Levi means “joined/attached,” Issachar means “reward,” Zebulun means “honor/dwelling,” Joseph means “increase,” and Benjamin means “son of the right hand.”

Juuda merkitsee ”ylistystä”, Ruuben merkitsee ”katso, poika”, Gad merkitsee ”onni/joukko”, Asser merkitsee ”onnellinen/autuas”, ja Naftali merkitsee ”kamppailua”. Manasse merkitsee ”unohtamaan saattamista”, Simeon merkitsee ”kuulemista”, Leevi merkitsee ”liitetty/yhdistetty”, Isaskar merkitsee ”palkkaa”, Sebulon merkitsee ”kunniaa/asumista”, Joosef merkitsee ”lisäystä” ja Benjamin merkitsee ”oikean käden poikaa”.

Those who follow the Lion of the tribe of Judah are the sons of God, blessed with good fortune as they pass through a testing process of wrestling with God as Jacob did. Through this struggle, their sins are forgotten in the sanctification process produced by hearing God’s Word, which in turns attaches them to Christ in a covenant relationship. Their reward is to dwell honorably with Christ on His throne, seated in heavenly places as God uses them to increase His kingdom—calling the great multitude out of Babylon as sons of His right hand.

Ne, jotka seuraavat Juudan sukukunnan Leijonaa, ovat Jumalan poikia, joita siunataan hyvällä onnella heidän kulkiessaan koettelemuksen läpi painiessaan Jumalan kanssa niin kuin Jaakob teki. Tämän kamppailun kautta heidän syntinsä unohdetaan pyhitysprosessissa, jonka saa aikaan Jumalan sanan kuuleminen ja joka puolestaan liittää heidät Kristukseen liittosuhteessa. Heidän palkintonsa on asua kunniallisesti Kristuksen kanssa Hänen valtaistuimellaan, istuen taivaallisissa, samalla kun Jumala käyttää heitä valtakuntansa kasvattamiseen — kutsuen suurta joukkoa pois Babylonista Hänen oikean kätensä poikina.

The six sons of Leah were Rueben, Judah, Simeon, Levi, Issachar and Zebulun. Her maid Zilpah, whose names means “a fragrant dropping,” had two sons—Gad and Asher. The two sons of Rachel were Joseph and Benjamin. Rachel’s maid Bilhah means “shy or timid” and her sons were Dan and Naphtali. Prophetically the genealogy here provides several lines to consider. Unlike the alpha and ten generations in Genesis chapter five, the omega has twelve descendants, with its own specific prophetic variables. In the one hundred and forty-four thousand, Dan is not mentioned and Manasseh replaced his brother Ephraim.

Lean kuusi poikaa olivat Ruuben, Juuda, Simeon, Leevi, Isaskar ja Sebulon. Hänen palvelijattarellaan Silpalla, jonka nimi merkitsee ”tuoksuvaa pisaraa”, oli kaksi poikaa — Gad ja Asser. Raakelin kaksi poikaa olivat Joosef ja Benjamin. Raakelin palvelijattaren Bilhan nimi merkitsee ”ujoa tai arkaa”, ja hänen poikansa olivat Dan ja Naftali. Profeetallisesti tämä sukuluettelo tarjoaa useita tarkasteltavia linjoja. Toisin kuin alfan kohdalla ja ensimmäisessä Mooseksen kirjassa, luvussa viisi, mainitut kymmenen sukupolvea, omegalla on kaksitoista jälkeläistä omine erityisine profeetallisine muuttujineen. Niiden sadan neljänkymmenenneljän tuhannen joukossa Daania ei mainita, ja Manasse korvasi veljensä Efraimin.

Genesis’ alpha genealogy aligns with Revelation’s omega genealogy, for Genesis identifies Christ’s divine work in salvation, and Revelation identifies those who in the omega fulfillment of that alpha prophecy, perfectly fulfill the very promise and prophecy set forth in the alpha prophecy.

Ensimmäisen Mooseksen kirjan alfa-sukuluettelo vastaa Ilmestyskirjan oomega-sukuluetteloa, sillä Ensimmäinen Mooseksen kirja osoittaa Kristuksen jumalallisen työn pelastuksessa, ja Ilmestyskirja osoittaa ne, jotka tuon alfa-profetian oomega-täyttymyksessä täydellisesti täyttävät juuri sen lupauksen ja profetian, joka alfa-profetiassa esitetään.

The application of these two lines is often done by the theologians, but never with the perspective of line upon line methodology. The two genealogies in Genesis and Revelation provide two witnesses that God speaks at a secondary level. One language is the written testimony as it is recorded, and a secondary line within that testimony is set forth at a symbolic level. The theologians typically go no further than the surface observations about the message conveyed through the meanings of names in Genesis and Revelation. They treat what they see as a novelty that speaks more about their own human wisdom, as evidenced to by their sanctimonious ability to see the metaphor within the meanings of the names. They never see the message set forth in the twelve sons of Ishmael. They don’t see correctly the genealogies of Jesus in Matthew and Luke. They don’t see the genealogies of the last seven kings of Judah, and the last seven kings of Israel, the first seven kings of Judah or the first seven kings of Israel.

Näiden kahden linjan soveltamista tekevät teologit usein, mutta eivät koskaan rivin rivin päälle -metodologian näkökulmasta. Nämä kaksi sukuluetteloa 1. Mooseksen kirjassa ja Ilmestyskirjassa tarjoavat kaksi todistajaa siitä, että Jumala puhuu toissijaisella tasolla. Toinen kieli on kirjoitettu todistus sellaisena kuin se on merkitty muistiin, ja tuon todistuksen sisälle on asetettu toissijainen linja symbolisella tasolla. Teologit eivät tavallisesti mene pitemmälle kuin pintahavaintoihin siitä sanomasta, joka välittyy 1. Mooseksen kirjan ja Ilmestyskirjan nimien merkitysten kautta. He kohtelevat sitä, minkä näkevät, uutuutena, joka puhuu enemmän heidän omasta inhimillisestä viisaudestaan, kuten osoittaa heidän hurskasteleva kykynsä nähdä metafora nimien merkitysten sisällä. He eivät koskaan näe Ismaelin kahdessatoista pojassa esitettyä sanomaa. He eivät näe oikein Jeesuksen sukuluetteloita Matteuksessa ja Luukkaassa. He eivät näe Juudan seitsemän viimeisen kuninkaan eivätkä Israelin seitsemän viimeisen kuninkaan sukuluetteloita, eivätkä Juudan seitsemän ensimmäisen kuninkaan tai Israelin seitsemän ensimmäisen kuninkaan sukuluetteloita.

When I am saying they don’t see, I mean if you ask Google if there are teachings about these genealogies, the answer is “yes,” to Genesis’s Adam to Noah, and “yes” to the one hundred and forty-four thousand. But do they apply the ten descendants of Abram in Genesis eleven in this fashion? No. Do they apply the genealogy of Cain and the genealogy of Seth? Yes, but so far from the actual meaning, that it is as if they are on another subject. They no doubt address the genealogies of Christ in Matthew and Luke, but once again, they miss the mark by a mile. Why does that matter, you ask? Because I intend to give an overview of these prophetic lines of genealogies, and I want to be clear from the outset that I am trying to identify the significance of the fourth generation as a symbol of biblical prophecy. The overview of these genealogies will help in that regard, but it would be negligence on anyone’s part, if they thought the simple summary of these things which shall follow, is all there is to understand about these lines of genealogies.

Kun sanon, etteivät he näe, tarkoitan, että jos kysyt Googlelta, onko näistä sukuluetteloista opetusta, vastaus on ”kyllä” Genesiksen Aadamista Nooaan ulottuvan linjan osalta, ja ”kyllä” sadan neljänkymmenenneljän tuhannen osalta. Mutta soveltavatko he tällä tavoin 1. Mooseksen kirjan yhdennentoista luvun Abramin kymmentä jälkeläistä? Eivät. Soveltavatko he Kainin sukuluetteloa ja Setin sukuluetteloa? Kyllä, mutta niin kaukana niiden todellisesta merkityksestä, että on kuin he käsittelisivät aivan toista aihetta. He epäilemättä käsittelevät Kristuksen sukuluetteloita Matteuksessa ja Luukkaassa, mutta jälleen kerran he menevät pahasti harhaan. Miksi sillä on merkitystä, kysyt? Siksi, että aion esittää yleiskatsauksen näistä sukuluetteloiden profeetallisista linjoista, ja haluan heti alusta tehdä selväksi, että pyrin tunnistamaan neljännen sukupolven merkityksen raamatullisen profetian symbolina. Näiden sukuluetteloiden yleiskatsaus auttaa siinä suhteessa, mutta olisi kenen tahansa taholta laiminlyöntiä, jos hän ajattelisi, että seuraava yksinkertainen yhteenveto näistä asioista on kaikki, mitä näistä sukuluetteloiden linjoista on ymmärrettävä.

After the genealogy of Adam to Noah, we find two lines of genealogies in chapters four and five of Genesis. Those two lines are represented by the descendants of Cain and the descendants of Seth. Unlike the genealogy of Adam to Noah which represented ten descendants, the line of Seth and Cain both identify eight descendants. For this reason, they are to be treated as two periods of four. Seth and Cain are covenant symbols, and Cain represents those who in Isaiah twenty-eight and twenty-nine, make a covenant of death, that is to be disannulled at the overflowing scourge. They are those who build their houses upon sand. Those who build upon the Rock, make a covenant of life as represented in first Peter, chapter two as those who have tasted that the Lord is good, and are the “chosen generation.” The “many” build upon the sand, but “few” are chosen.

Aadamin ja Nooan välisen sukuluettelon jälkeen löydämme Ensimmäisen Mooseksen kirjan luvuista neljä ja viisi kaksi sukuluetteloiden linjaa. Näitä kahta linjaa edustavat Kainin jälkeläiset ja Setin jälkeläiset. Toisin kuin Aadamin ja Nooan välinen sukuluettelo, joka esitti kymmenen jälkeläistä, sekä Setin että Kainin linja osoittavat kumpikin kahdeksan jälkeläistä. Tästä syystä niitä on käsiteltävä kahtena neljän ajanjaksona. Set ja Kain ovat liiton vertauskuvia, ja Kain edustaa niitä, jotka Jesajan luvuissa kaksikymmentäkahdeksan ja kaksikymmentäyhdeksän tekevät kuoleman liiton, joka on kumottava tulvivassa vitsauksessa. He ovat niitä, jotka rakentavat huoneensa hiekalle. Ne, jotka rakentavat Kalliolle, tekevät elämän liiton, kuten ensimmäisen Pietarin kirjeen toisessa luvussa esitetään niistä, jotka ovat maistaneet, että Herra on hyvä, ja ovat ”valittu sukupolvi”. ”Monet” rakentavat hiekalle, mutta ”harvat” ovat valitut.

Cain’s genealogy is a rebellious chord in the symphony of names, for the names represent human glory that is vain, leading to aimless wandering, after being smitten by heaven. Disregarding the warning Cain’s line professes a false divinity, cloaked in vengeful human power, represented by the arts of humanity, that forges an iron culture; beautiful, but violent, and barren of hope. That last statement is an overview of the message in the eight generations of Cain that is derived from the names.

Kainin sukuluettelo on kapinallinen sointu nimien sinfoniassa, sillä nimet edustavat turhaa ihmisyyden kunniaa, joka taivaan lyömänä johtaa päämäärättömään harhailuun. Varoituksesta piittaamatta Kainin sukuhaara tunnustaa väärää jumaluutta, kostonhimoiseen inhimilliseen voimaan verhoutuneena, jota ihmiskunnan taidot edustavat ja joka takoo rautaisen kulttuurin: kauniin, mutta väkivaltaisen ja toivosta hedelmättömän. Tämä viimeinen toteamus on yleiskatsaus siihen sanomaan, joka sisältyy Kainin kahdeksaan sukupolveen ja joka johdetaan nimistä.

Seth’s line answers Cain’s line with grace. In the human frailty that has been appointed to mankind, those who call on God will have their sorrow turned to praise as heaven descends. Faithfully walking the path that rises to glory, during a probationary period, until the cry of “hope,” brings rest, through waters of deliverance. That last statement is an overview of the message in the eight generations of Seth that is derived from the names.

Setin suku vastaa Kainin suvulle armolla. Ihmiskunnalle määrätyssä inhimillisessä heikkoudessa niiden murhe, jotka huutavat avuksi Jumalaa, muuttuu ylistykseksi, kun taivas laskeutuu alas. Uskollisesti kulkien koetuksen aikana sitä polkua, joka kohoaa kirkkauteen, aina ”toivon” huutoon asti, kohti lepoa, vapautuksen vetten kautta. Tämä viimeinen toteamus on yleiskatsaus siihen sanomaan, joka sisältyy Setin kahdeksaan sukupolveen ja joka johdetaan nimistä.

The reason for dividing the eight generations into two sets of four generations is established in the first step of the covenant, when the prophecy of bondage in Egypt is identified as 400 years and also that the 400 years, would end in the fourth generation. When Paul’s testimony is incorporated into the alpha covenant prophecy, it produces two periods of 215 years that were made up of four generations in each period. The eight generations, in the 430 years represents two periods of 215 years. The first period is represented by the good Pharaoh who knew Joseph. 215 years later, there was a new Pharaoh, that knew not Joseph. Then the next set of four generations began.

Syy kahdeksan sukupolven jakamiseen kahdeksi neljän sukupolven ryhmäksi vahvistetaan liiton ensimmäisessä vaiheessa, kun Egyptin orjuutta koskevan profetian ilmoitetaan kestävän 400 vuotta ja samalla myös, että nuo 400 vuotta päättyisivät neljännessä sukupolvessa. Kun Paavalin todistus liitetään alfa-liiton profetiaan, se tuottaa kaksi 215 vuoden ajanjaksoa, joista kumpikin koostui neljästä sukupolvesta. Kahdeksan sukupolvea 430 vuoden aikana edustaa kahta 215 vuoden ajanjaksoa. Ensimmäistä ajanjaksoa edustaa hyvä faarao, joka tunsi Joosefin. 215 vuotta myöhemmin oli uusi faarao, joka ei tuntenut Joosefia. Sitten alkoi seuraava neljän sukupolven ryhmä.

Eight generations divided equally into two periods, distinctly marked as its own period of four generations, upholds applying the eight generations of Cain and of Seth in the same fashion. When that application is made, you have Seth’s eight generations aligned with Cain’s eight generations. Cain represents the many who receive the mark of the beast, and Seth represents the few who receive the seal of God. Cain is the sign of humanity, and Seth is the sign of humanity combined with Divinity in the context of the covenant of Noah, whereas; the line of Joseph and Moses is in the context of the covenant of Abram.

Kahdeksan sukupolvea, jotka jakautuvat tasan kahteen ajanjaksoon, joista kumpikin erottuu omana neljän sukupolven jaksonaan, vahvistavat sen, että Kainin ja Setin kahdeksaa sukupolvea sovelletaan samalla tavoin. Kun tämä sovellus tehdään, Setin kahdeksan sukupolvea asettuvat rinnakkain Kainin kahdeksan sukupolven kanssa. Kain edustaa niitä monia, jotka vastaanottavat pedon merkin, ja Set edustaa niitä harvoja, jotka vastaanottavat Jumalan sinetin. Kain on ihmisyyden merkki, ja Set on ihmisyyden ja jumaluuden yhdistymisen merkki Nooan liiton yhteydessä, kun taas Joosefin ja Mooseksen suku on Abramin liiton yhteydessä.

Then in chapter eleven, the genealogy of the chosen people is represented by ten names from Shem to Abram. Chapter eleven is the story of the tower of Babel, but also the genealogy of the chosen people, as represented by Abraham. Chapter eleven introduces a chosen people who were to enter into a threefold covenant with God. The third and final step was the sacrifice of Isaac in chapter twenty-two. Chapter “eleven” is the alpha beginning and chapter “twenty-two” is the omega ending. The faith required to hear God’s voice in the meaning of names, is no different than the faith required to hear His voice in the numbering of His Word. An application of a genealogy that is not taken up by the theologians, is the genealogy of Ishmael, the symbol of Islam.

Sitten luvussa yksitoista valitun kansan sukuluettelo esitetään kymmenen nimen kautta Seemistä Abramiin. Luku yksitoista on kertomus Baabelin tornista, mutta myös valitun kansan sukuluettelo, sellaisena kuin se ilmenee Abrahamissa. Luku yksitoista esittelee valitun kansan, jonka oli määrä astua kolminkertaiseen liittoon Jumalan kanssa. Kolmas ja viimeinen vaihe oli Iisakin uhraaminen luvussa kaksikymmentäkaksi. Luku ”yksitoista” on alfa-alku ja luku ”kaksikymmentäkaksi” on omega-loppu. Usko, jota vaaditaan kuulemaan Jumalan ääni nimien merkityksessä, ei eroa siitä uskosta, jota vaaditaan kuulemaan Hänen äänensä Hänen Sanansa numeroinnissa. Eräs sukuluettelon sovellus, jota teologit eivät ota huomioon, on Ismaelin sukuluettelo, islamin vertauskuva.

> And these are the names of the sons of Ishmael, by their names, according to their generations: the firstborn of Ishmael, Nebajoth; and Kedar, and Adbeel, and Mibsam, And Mishma, and Dumah, and Massa, Hadar, and Tema, Jetur, Naphish, and Kedemah: These are the sons of Ishmael, and these are their names, by their towns, and by their castles; twelve princes according to their nations. Genesis 25:13–16.

> Ja nämä ovat Ismaelin poikien nimet nimiltään sukukuntiensa mukaan: Ismaelin esikoinen Nebajot; sitten Kedar, Adbeel, Mibsam, Misma, Duuma, Massa, Hadar, Teema, Jetur, Nafis ja Kedma. Nämä ovat Ismaelin pojat, ja nämä ovat heidän nimensä kaupunkiensa ja leiriensä mukaan; kaksitoista ruhtinasta heimojensa mukaan. 1. Mooseksen kirja 25:13–16.

When the definitions of these twelve names are set forth into a statement, it reads as, “Prophetically the descendants of Ishmael are a fruitful dark-skinned people that are renowned as warriors, but are grieved historically and prophetically on August 11, 1840 and thereafter on September 11, 2001. They are called the children of the east in biblical history. They originated from Arabia where the fragrant spices employed in the Hebrew sanctuary services are grown. The word “assassins” is derived from Islamic history and represents death that is brought about in silence. In the time of the Crusades Islam enclosed, encircled and besieged Catholic Europe, but their subsequent restraint marked the arrival of the refreshing of 1840 through 1844, and also from 9/11 through to the Sunday law crisis. The definitions of the twelve names of Ishmael’s sons are all represented in the previous statement by the bold-faced type.

Kun näiden kahdentoista nimen määritelmät asetetaan lausumaksi, se kuuluu seuraavasti: ”Profeetallisesti Ismaelin jälkeläiset ovat hedelmällinen tummaihoinen kansa, joka tunnetaan sotureina, mutta joka on historiallisesti ja profeetallisesti murheen murtama 11. elokuuta 1840 ja sen jälkeen 11. syyskuuta 2001. Heitä kutsutaan raamatullisessa historiassa idän lapsiksi. He ovat lähtöisin Arabiasta, jossa kasvaa niitä tuoksuvia mausteita, joita käytettiin heprealaisen pyhäkköpalveluksen menoissa. Sana ”assassins” on peräisin islamilaisesta historiasta ja edustaa kuolemaa, joka saatetaan aikaan hiljaisuudessa. Ristiretkien aikana islam sulki, saarsi ja piiritti katolisen Euroopan, mutta heidän myöhempi pidättyvyytensä merkitsi vuosien 1840–1844 virvoituksen saapumista sekä myös ajanjaksoa 11. syyskuuta 2001:stä sunnuntailakikriisiin asti. Ismaelin poikien kahdentoista nimen määritelmät ovat kaikki edustettuina edellisessä lausumassa lihavoidulla kirjasintyypillä.”

The twelve names of the line of Ishmael represent thirteen, if you include Ishmael on the list. Thirteen is the symbolic number of “rebellion,” which is what Hagar did, that brought about Abraham allowing Hagar and Ishmael to be cast out. Paul uses that incident to describe the casting out of ancient Israel as God’s covenant people, at the same time that He was establishing a covenant with His Christian bride.

Ismaelin sukulinjan kaksitoista nimeä muodostavat kolmetoista, jos Ismael otetaan mukaan luetteloon. Kolmetoista on ”kapinan” vertauskuvallinen luku, ja juuri siihen Hagar syyllistyi, mikä johti siihen, että Abraham salli Hagarin ja Ismaelin karkottamisen. Paavali käyttää tätä tapausta kuvatakseen muinaisen Israelin hylkäämistä Jumalan liittokansana samalla, kun Hän oli solmimassa liittoa kristillisen morsiamensa kanssa.

> For it is written, that Abraham had two sons, the one by a bondmaid, the other by a freewoman. But he who was of the bondwoman was born after the flesh; but he of the freewoman was by promise. Which things are an allegory: for these are the two covenants; the one from the mount Sinai, which gendereth to bondage, which is Agar. For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. For it is written, Rejoice, thou barren that bearest not; break forth and cry, thou that travailest not: for the desolate hath many more children than she which hath an husband. Now we, brethren, as Isaac was, are the children of promise. But as then he that was born after the flesh persecuted him that was born after the Spirit, even so it is now. Nevertheless what saith the scripture? Cast out the bondwoman and her son: for the son of the bondwoman shall not be heir with the son of the freewoman. So then, brethren, we are not children of the bondwoman, but of the free. Galatians 4:22–31.

> Sillä on kirjoitettu, että Abrahamilla oli kaksi poikaa, toinen orjattaresta, toinen vapaasta vaimosta. Mutta orjattaresta syntynyt oli syntynyt lihan mukaan, vapaan vaimon poika taas lupauksen kautta. Tällä on vertauskuvallinen merkitys: nämä naiset ovat ne kaksi liittoa; toinen on Siinain vuorelta, ja se synnyttää orjuuteen; tämä on Hagar. Sillä Hagar on Siinain vuori Arabiassa, ja se vastaa nykyistä Jerusalemia, joka on orjuudessa lapsineen. Mutta se Jerusalem, joka on ylhäällä, on vapaa, ja se on meidän kaikkien äiti. Sillä on kirjoitettu: Iloitse, sinä hedelmätön, joka et synnytä; puhkea riemuun ja huuda, sinä, joka et ole synnytystuskissa; sillä hylätyllä on paljon enemmän lapsia kuin sillä, jolla on mies. Mutta me olemme, veljet, Iisakin tavoin lupauksen lapsia. Mutta niin kuin silloin se, joka oli syntynyt lihan mukaan, vainosi sitä, joka oli syntynyt Hengen mukaan, samoin on nytkin. Mutta mitä Raamattu sanoo? Aja pois orjatar ja hänen poikansa, sillä orjattaren poika ei ole perivä yhdessä vapaan vaimon pojan kanssa. Niinpä siis, veljet, me emme ole orjattaren lapsia, vaan vapaan. Galatalaiskirje 4:22–31.

Ishmael is a symbol of Islam, and Hagar, Ishmael’s mother is the symbol of the church of the covenant of death. Isaac is a symbol of Christianity, and Sarah is the symbol of the church of the covenant of life. For this reason, Ishmael had twelve sons, for twelve is a symbol of God’s covenant people, and Islam is a counterfeit of God’s covenant people.

Ismael on islamin vertauskuva, ja Haagar, Ismaelin äiti, on kuoleman liiton seurakunnan vertauskuva. Iisak on kristinuskon vertauskuva, ja Saara on elämän liiton seurakunnan vertauskuva. Tästä syystä Ismaelilla oli kaksitoista poikaa, sillä kaksitoista on Jumalan liittokansan vertauskuva, ja islam on Jumalan liittokansan väärennös.

There are two genealogies for Christ in the gospels. One in Matthew and another in Luke.

Evankeliumeissa on Kristuksesta kaksi sukuluetteloa: toinen Matteuksella ja toinen Luukkaalla.

> And Jacob begat Joseph the husband of Mary, of whom was born Jesus, who is called Christ. So all the generations from Abraham to David are fourteen generations; and from David until the carrying away into Babylon are fourteen generations; and from the carrying away into Babylon unto Christ are fourteen generations. Now the birth of Jesus Christ was on this wise: When as his mother Mary was espoused to Joseph, before they came together, she was found with child of the Holy Ghost. Matthew 1:16–18.

> Ja Jaakobille syntyi Joosef, Marian mies, josta syntyi Jeesus, jota kutsutaan Kristukseksi. Niin ovat siis kaikki sukupolvet Abrahamista Daavidiin neljätoista sukupolvea; ja Daavidista Babylonian pakkosiirtolaisuuteen neljätoista sukupolvea; ja Babylonian pakkosiirtolaisuudesta Kristukseen neljätoista sukupolvea. Jeesuksen Kristuksen syntymä tapahtui näin: Kun hänen äitinsä Maria oli kihlattu Joosefille, havaittiin hänen ennen kuin he olivat tulleet yhteen olevan raskaana Pyhästä Hengestä. Matteus 1:16–18.

Matthew’s genealogy identifies three equal periods of fourteen which make up one period of forty-two. Christ is the omega of covenant history in relation to Moses as the alpha of covenant history. Moses prophesies that Christ would be “like unto himself.” Moses had three periods of forty years in his one-hundred-and-twenty-year life. Each forty-year period of Moses’ life, when placed line upon line, concludes at Kadesh, a symbol of 1863 and the Sunday law. Christ’s three periods end at David, the captivity in Babylon and Christ confirming the covenant with His blood at the cross. David represents the lifting up of the church triumphant at the Sunday law, and the second line identifies the foolish virgins being carried to Babylon, at the Sunday law. The third period ends at the cross, which once again, typifies the Sunday law where Christ confirms Abraham’s covenant with the one hundred and forty-four thousand and Noah’s covenant with the great multitude.

Matteuksen sukuluettelo osoittaa kolme yhtä pitkää neljäntoista jaksoa, jotka muodostavat yhden neljänkymmenenkahden jakson. Kristus on liittohistorian oomega suhteessa Moosekseen, joka on liittohistorian alfa. Mooses ennustaa, että Kristus olisi ”hänen kaltaisensa”. Mooseksen sadankahdenkymmenen vuoden elämä jakautui kolmeen neljänkymmenen vuoden jaksoon. Jokainen Mooseksen elämän neljänkymmenen vuoden jakso, kun ne asetetaan rivi rivin päälle, päättyy Kaadekseen, joka on vuoden 1863 ja sunnuntailain vertauskuva. Kristuksen kolme jaksoa päättyvät Daavidiin, Babylonian vankeuteen ja siihen, että Kristus vahvisti liiton verellään ristillä. Daavid edustaa voittavan seurakunnan ylentämistä sunnuntailain aikana, ja toinen linja osoittaa tyhmien neitsyiden joutuvan vietäviksi Babyloniaan sunnuntailain aikana. Kolmas jakso päättyy ristille, joka jälleen on sunnuntailain esikuva, missä Kristus vahvistaa Aabrahamin liiton sadan neljänkymmenenneljän tuhannen kanssa ja Nooan liiton suuren joukon kanssa.

What can be understood when these two lines are laid over the top of one another is amazing. Moses’ one hundred and twenty years connects with Noah’s 120 years, and Christ’s forty-two generations connects with the antichrist reigning for forty-two symbolic months at the Sunday law.

Se, mitä voidaan ymmärtää, kun nämä kaksi linjaa asetetaan päällekkäin, on hämmästyttävää. Mooseksen sata kaksikymmentä vuotta liittyy Nooan 120 vuoteen, ja Kristuksen neljäkymmentäkaksi sukupolvea liittyy antikristuksen hallitsemiseen neljänkymmenenkahden vertauskuvallisen kuukauden ajan sunnuntailaissa.

> And the Lord said, My spirit shall not always strive with man, for that he also is flesh: yet his days shall be an hundred and twenty years. Genesis 6:3.

> Ja Herra sanoi: Minun Henkeni ei ole aina pysyvä ihmisessä, sillä hänkin on liha; kuitenkin hänen päivänsä olkoot sata kaksikymmentä vuotta. 1. Mooseksen kirja 6:3.

Along with the genealogy of Matthew, which emphasizes the covenant of Abraham, the genealogy of Christ, as set forth by Luke goes all the way to creation, thus emphasizing the covenant of life that Adam broke in Eden. Luke’s genealogy begins with Jesus, and goes backward through His genealogy all the way to Adam, who is identified as the son of God. The line ends with the perfect second Adam, and it begins with the perfect first Adam. From the first Adam unto the second Adam is set forth as 77 generations.

Matteuksen sukuluettelon rinnalla, joka korostaa Abrahamin liittoa, Luukkaan esittämä Kristuksen sukuluettelo ulottuu aina luomiseen asti ja korostaa siten elämän liittoa, jonka Aadam rikkoi Eedenissä. Luukkaan sukuluettelo alkaa Jeesuksesta ja kulkee hänen sukulinjansa kautta taaksepäin aina Aadamiin asti, joka tunnistetaan Jumalan pojaksi. Sukulinja päättyy täydelliseen toiseen Aadamiin, ja se alkaa täydellisestä ensimmäisestä Aadamista. Ensimmäisestä Aadamista toiseen Aadamiin asti esitetään olevan 77 sukupolvea.

The genealogies of Scripture represent lines of truth. We have just identified several that far exceed the necessary witnesses needed to establish a truth. The genealogical lines contain the voice of historical fulfillments and future predictions, and they contain the voice of Palmoni, the Wonderful Numberer of secrets, as the numerical enigmas which were placed within the lines provide a second voice. Those two voices are heard with another third voice, the voice of the Wonderful Linguist, who created and controls all things, including the names of people, places and things.

Raamatun sukuluettelot edustavat totuuden linjoja. Olemme juuri tunnistaneet useita sellaisia, jotka ylittävät kauas sen todistajien määrän, joka tarvitaan totuuden vahvistamiseksi. Sukuluettelon linjat sisältävät historiallisten täyttymysten ja tulevien ennustusten äänen, ja ne sisältävät Palmonin, salaisuuksien Ihmeellisen Laskijan, äänen, sillä linjoihin sijoitetut numeeriset arvoitukset antavat toisen äänen. Nämä kaksi ääntä kuullaan yhdessä kolmannen äänen kanssa, Ihmeellisen Kielentutkijan äänen, hänen, joka loi ja hallitsee kaikkea, myös ihmisten, paikkojen ja esineiden nimiä.

When John turned to see the voice behind him, it was as the voice of many waters, and when Daniel had the same vision, His voice was the voice of a multitude. The surface message of the Scriptures, as well as the names found with the message, and also the numbering within the message are three voices in one passage. When you take a line with the three voices and lay it over the top of a parallel line, three voices become many voices.

Kun Johannes kääntyi nähdäkseen äänen takanaan, se oli niin kuin paljojen vetten pauhu, ja kun Danielilla oli sama näky, Hänen äänensä oli kuin kansanjoukon ääni. Kirjoitusten pintatasoinen sanoma, samoin kuin sanoman yhteydessä esiintyvät nimet sekä myös sanoman sisäinen numerointi, ovat yhdessä kohdassa kolme ääntä. Kun otat rivin, jossa ovat nämä kolme ääntä, ja asetat sen rinnakkaisen rivin päälle, kolmesta äänestä tulee monta ääntä.

> And a voice came out of the throne, saying, Praise our God, all ye his servants, and ye that fear him, both small and great. And I heard as it were the voice of a great multitude, and as the voice of many waters, and as the voice of mighty thunderings, saying, Alleluia: for the Lord God omnipotent reigneth. Revelation 19:5, 6.

> Ja valtaistuimesta lähti ääni, joka sanoi: Ylistäkää meidän Jumalaamme, kaikki hänen palvelijansa, ja te, jotka häntä pelkäätte, sekä pienet että suuret. Ja minä kuulin ikään kuin suuren kansanjoukon äänen ja ikään kuin paljojen vetten kohinan ja ikään kuin väkevien ukkosenjylinöiden äänen sanovan: Halleluja! Sillä Herra Jumala, Kaikkivaltias, hallitsee. Ilmestys 19:5, 6.

Some of the most significant genealogies are found in the kings of Israel. The first seven kings of Israel, the northern kingdom, end with Ahab, Jezebel and Elijah, thus representing the Sunday law. The line of the last seven kings of the northern tribes, begins at the Sunday law and ends at the close of human probation, when Michael stands up in Daniel 12. The first seven kings of Judah illustrate the history from the Sunday law until Michael stands up, and the last seven kings identify the history that leads to the Sunday law. Two genealogical lines, both possessing an alpha history and an omega history. The alpha history is the period of 9/11 unto the Sunday law, and the omega period is the Sunday law until the close of probation. The first seven kings of Israel, align with the last seven kings of Judah; and the last seven kings of Israel, align with the first seven kings of Judah.

Joitakin merkittävimmistä sukuluetteloista löytyy Israelin kuninkaista. Israelin, pohjoisen valtakunnan, ensimmäiset seitsemän kuningasta päättyvät Ahabiin, Iisebeliin ja Eliaan ja edustavat siten sunnuntailakia. Pohjoisten heimojen viimeisten seitsemän kuninkaan linja alkaa sunnuntailaista ja päättyy ihmisten koetusajan päättyessä, jolloin Miikael nousee seisomaan Danielin kirjassa 12. Juudan ensimmäiset seitsemän kuningasta havainnollistavat historiaa sunnuntailaista siihen saakka, kun Miikael nousee seisomaan, ja viimeiset seitsemän kuningasta osoittavat sen historian, joka johtaa sunnuntailakiin. Kaksi sukulinjaa, joista kummallakin on alfahistoria ja omegahistoria. Alfahistoria on ajanjakso 9/11:stä sunnuntailakiin, ja omegajakso on sunnuntailaista koetusajan päättymiseen. Israelin ensimmäiset seitsemän kuningasta vastaavat Juudan viimeisiä seitsemää kuningasta; ja Israelin viimeiset seitsemän kuningasta vastaavat Juudan ensimmäisiä seitsemää kuningasta.

We will continue in the next article.

Jatkamme seuraavassa artikkelissa.

> “Be Steadfast Unto the End

> “Olkaa lujat loppuun asti”

> “[Revelation 1:1, 2, quoted.] The whole Bible is a revelation; for all revelation to men comes through Christ, and all centers in him. God has spoken unto us by His Son, whose we are by creation and by redemption. Christ came to John exiled on the Isle of Patmos to give him the truth for these last days, to show him that which must shortly come to pass. Jesus Christ is the great trustee of divine revelation. It is through him that we have a knowledge of what we are to look for in the closing scenes of this earth’s history. God gave this revelation to Christ, and Christ communicated the same to John.

> ”[Ilmestys 1:1, 2, lainattu.] Koko Raamattu on ilmestystä; sillä kaikki ihmisille annettu ilmestys tulee Kristuksen kautta, ja kaikki keskittyy häneen. Jumala on puhunut meille Poikansa kautta, jonka omat me olemme luomisen ja lunastuksen perusteella. Kristus tuli Patmoksen saarelle karkotetun Johanneksen luo antaakseen hänelle totuuden näitä viimeisiä päiviä varten, osoittaakseen hänelle sen, mikä pian on tapahtuva. Jeesus Kristus on jumalallisen ilmestyksen suuri haltija. Hänen kauttaan meillä on tieto siitä, mitä meidän tulee odottaa tämän maan historian päättävissä vaiheissa. Jumala antoi tämän ilmestyksen Kristukselle, ja Kristus välitti sen Johannekselle.

> “John, the beloved disciple, was the one chosen to receive this revelation. He was the last survivor of the first chosen disciples. Under the New Testament dispensation he was honored as the prophet Daniel was honored under the Old Testament dispensation.

> Johannes, rakas opetuslapsi, oli se, joka valittiin vastaanottamaan tämän ilmestyksen. Hän oli ensimmäisten valittujen opetuslasten viimeinen eloonjäänyt. Uuden testamentin taloudenhoitokaudella häntä kunnioitettiin niin kuin profeetta Danielia kunnioitettiin Vanhan testamentin taloudenhoitokaudella.

> “The instruction to be communicated to John was so important that Christ came from heaven to give it to His servant, telling him to send it to the churches. This instruction is to be the object of our careful and prayerful study; for we are living in a time when men who are not under the teaching of the Holy Spirit will bring in false theories. These men have been standing in high places, and they have ambitious projects to carry out. They seek to exalt themselves, and to revolutionize the whole showing of things. God has given us special instruction to guard us against such ones. He bade John write in a book that which should take place in the closing scenes of this earth’s history.

> Johannekselle annettava opetus oli niin tärkeä, että Kristus tuli taivaasta antaakseen sen palvelijalleen ja käski hänen lähettää sen seurakunnille. Tämän opetuksen tulee olla huolellisen ja rukoilevan tutkimisemme kohteena; sillä me elämme aikana, jolloin miehet, jotka eivät ole Pyhän Hengen opetuksen alaisia, tuovat esiin vääriä teorioita. Nämä miehet ovat olleet korkeissa asemissa, ja heillä on kunnianhimoisia hankkeita toteutettavanaan. He pyrkivät korottamaan itseään ja mullistamaan koko asiain ilmenemismuodon. Jumala on antanut meille erityistä opetusta varjellakseen meitä sellaisilta. Hän käski Johannesta kirjoittamaan kirjaan sen, mikä oli tapahtuva tämän maan historian päätösnäytöksissä.

> “After the passing of the time, God entrusted to His faithful followers the precious principles of present truth. These principles were not given to those who had had no part in the giving of the first and second angel’s messages. They were given to the workers who had had a part in the cause from the beginning.

> “Ajan kulumisen jälkeen Jumala uskoi uskollisille seuraajilleen nykyisen totuuden kalliit periaatteet. Näitä periaatteita ei annettu niille, joilla ei ollut ollut osaa ensimmäisen ja toisen enkelin sanoman julistamisessa. Ne annettiin työntekijöille, jotka olivat olleet mukana asiassa alusta alkaen.

> “Those who passed through these experiences are to be as firm as a rock to the principles that have made us Seventh-day Adventists. They are to be workers together with God, binding up the testimony and sealing the law among His disciples. Those who took part in the establishment of our work upon a foundation of Bible truth, those who know the waymarks that have pointed out the right path, are to be regarded as workers of the highest value. They can speak from personal experience regarding the truths entrusted to them. These men are not to permit their faith to be changed to infidelity; they are not to permit the banner of the third angel to be taken from their hands. They are to hold the beginning of their confidence firm unto the end.

> ”Niiden, jotka ovat käyneet näiden kokemusten kautta, tulee olla kallionlujia niissä periaatteissa, jotka ovat tehneet meistä seitsemännen päivän adventisteja. Heidän tulee olla Jumalan työtovereita, sitoen todistuksen kokoon ja sinetöiden lain Hänen opetuslastensa keskuudessa. Niitä, jotka ovat osallistuneet työmme perustamiseen Raamatun totuuden perustukselle, niitä, jotka tuntevat tienviitat, jotka ovat osoittaneet oikean tien, tulee pitää kaikkein arvokkaimpina työntekijöinä. He voivat puhua heille uskotuista totuuksista henkilökohtaisen kokemuksensa pohjalta. Näiden miesten ei tule sallia uskonsa muuttua epäuskoksi; heidän ei tule sallia kolmannen enkelin lipun tulla otetuksi heidän käsistään. Heidän tulee pitää alkuperäinen luottamuksensa lujana loppuun asti.”

> “The Lord has declared that the history of the past shall be rehearsed as we enter upon the closing work. Every truth that He has given for these last days is to be proclaimed to the world. Every pillar that He has established is to be strengthened. We cannot now step off the foundation that God has established. We cannot now enter into any new organization; for this would mean apostasy from the truth.

> “Herra on julistanut, että menneisyyden historia on kerrattava, kun ryhdymme päätöstyöhön. Jokainen totuus, jonka Hän on antanut näitä viimeisiä päiviä varten, on julistettava maailmalle. Jokaista pylvästä, jonka Hän on pystyttänyt, on vahvistettava. Emme voi nyt astua pois perustukselta, jonka Jumala on laskenut. Emme voi nyt liittyä mihinkään uuteen järjestöön; sillä tämä merkitsisi luopumusta totuudesta.

> “The medical missionary work needs to be purified and cleansed from everything that would weaken the faith of believers in the past experience of the people of God. Eden, beautiful Eden, was degraded by the introduction of sin. There is need now to rehearse the experience of the men who acted a part in the establishment of our work at the beginning.

> Lääkintälähetystyö on puhdistettava ja perinpohjaisesti siivottava kaikesta, mikä heikentäisi uskovien uskoa Jumalan kansan menneeseen kokemukseen. Eeden, kaunis Eeden, turmeltui synnin tullessa maailmaan. Nyt on tarpeen kerrata niiden miesten kokemus, jotka olivat mukana työmme perustamisessa sen alkuvaiheessa.

> “From time to time we read the death notices of the great men of the world. Their time came suddenly, as in a moment. Many, supposed to be in good health, die after a feast, or after laying selfish plans for their own exaltation. The word goes forth, ‘He is joined to his idols; let him alone.’ This means that the Lord no longer guards him from harm. Sudden death comes, and what is his lifework worth? His life has been a failure. The tree falls because the power that has sustained it leaves it to its idolatrous sacrifice.

> Ajoittain luemme maailman suurmiesten kuolinilmoituksia. Heidän aikansa tuli äkisti, kuin silmänräpäyksessä. Monet, joiden oletettiin olevan hyvässä terveydentilassa, kuolevat pitojen jälkeen tai laadittuaan itsekkäitä suunnitelmia oman korotuksensa varalle. Sana käy: ”Hän on liittynyt epäjumaliinsa; antakaa hänen olla.” Tämä merkitsee, ettei Herra enää varjele häntä vahingolta. Äkillinen kuolema tulee, ja mitä hänen elämäntyönsä onkaan arvoltaan? Hänen elämänsä on ollut epäonnistuminen. Puu kaatuu, koska se voima, joka on sitä ylläpitänyt, jättää sen sen epäjumalanpalvelukselliselle uhrille.

> “Men and women are absorbed in searching for something to enjoy. They sell their souls for naught, and God withdraws His longsuffering forbearance. They are left to their choice.

> Miehet ja naiset ovat täysin uppoutuneita etsimään jotakin, mistä nauttia. He myyvät sielunsa tyhjästä, ja Jumala vetää pois pitkämielisen kärsivällisyytensä. Heidät jätetään oman valintansa varaan.

> “There are those who, while professing to believe present truth have degraded their faith and refused to walk in the light. Who will now lay aside their selfish, worldly principles? Who will now strive to realize the worth of the soul? What shall it profit a man, if he shall gain the whole world, and lose his own soul? Or what shall a man give in exchange for his soul? Are you hungering and thirsting for the bread of life and the water of salvation? Do you realize the value of the souls for whom Christ died? Are those who are supposed to be Christians living up to their profession of faith? Are they conscious of the worth of the soul? Are they striving to purify their souls through obedience to the truth?” Manuscript Releases, volume 20, 150, 151.

> ”On niitä, jotka samalla kun tunnustavat uskovansa nykyiseen totuuteen, ovat turmelleet uskonsa ja kieltäytyneet vaeltamasta valossa. Kuka nyt panee syrjään itsekkäät, maailmalliset periaatteensa? Kuka nyt pyrkii käsittämään sielun arvon? Mitä hyödyttää ihmistä, vaikka hän voittaisi omakseen koko maailman, mutta saisi sielullensa vahingon? Tai mitä ihminen voi antaa sielunsa lunnaiksi? Oletteko nälkäisiä ja janoisia elämän leivän ja pelastuksen veden perään? Käsitättekö niiden sielujen arvon, joiden puolesta Kristus kuoli? Elävätkö ne, joiden oletetaan olevan kristittyjä, uskonsa tunnustuksen mukaisesti? Ovatko he tietoisia sielun arvosta? Pyrkivätkö he puhdistamaan sielunsa totuuden kuuliaisuuden kautta?” Manuscript Releases, osa 20, 150, 151.

Back to Articles