Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Seven

Danielin kirja - Neljäkymmentäseitsemän

Unmasking Deceptive Doctrines: A Critical Analysis of Daniel 8 and the Challenges to Adventist Theology

Petollisten oppien paljastaminen: Daniel 8:n ja adventtiteologialle esitettyjen haasteiden kriittinen analyysi

Author

Jeff Pippenger

Published

January 11, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

When the little horn of Rome is represented in verses nine through twelve of Daniel chapter eight, it is a corrupted symbol for it is a symbol of transvestitism, a cross-dresser oscillating between male and female. It agrees with the Millerite understanding that Rome was represented by two phases, the first phase being the Roman statecraft and the second phase being the Roman churchcraft, but in the oscillation of genders in the verses, the little horn is out of the historical and prophetic sequence (corrupted). Yet each of the four verses represents history directly associated with either Roman statecraft or Roman churchcraft. Pagan Rome persecuted all who resisted its imperial authority, but the persecution of papal Rome (feminine) in verse ten, is specifically directed against heaven.

Kun Rooman pieni sarvi esitetään Danielin kirjan kahdeksannen luvun jakeissa yhdeksästä kahteentoista, se on turmeltunut symboli, sillä se on transvestitismin symboli, nais- ja miesasuun pukeutuja, joka vaihtelee miehen ja naisen välillä. Se on sopusoinnussa milleriittisen käsityksen kanssa siitä, että Roomaa edusti kaksi vaihetta, joista ensimmäinen oli Rooman valtiollinen valta ja toinen Rooman kirkollinen valta, mutta sukupuolten vaihtelussa näissä jakeissa pieni sarvi on historiallisen ja profeetallisen järjestyksen ulkopuolella (turmeltunut). Kuitenkin kukin neljästä jakeesta esittää historiaa, joka liittyy suoraan joko Rooman valtiolliseen valtaan tai Rooman kirkolliseen valtaan. Pakanallinen Rooma vainosi kaikkia, jotka vastustivat sen keisarillista valtaa, mutta paavillisen Rooman (naispuolinen) vaino jakeessa kymmenen kohdistuu nimenomaisesti taivasta vastaan.

In the Millerite understanding that Rome was the fourth and final kingdom, the oscillating from state to church to state to church again would not have been a concern. They had seen the mixture of iron and clay in the feet of Daniel chapter two, and simply understood it as two phases of Rome, with no concern to define a specific historical sequence of a fourth and fifth kingdom. They understood the same of chapter seven, where the horn that spake great things against the most High, had three horns plucked up from the original ten horns of the beast of Rome. Even if Miller did recognize the gender oscillation of verse nine through twelve, it would have been unimportant to his understanding of the fourth kingdom being Rome. In Millerite understanding the fourth kingdom ended in 1798, and the next prophetic event was the Second Coming of Christ.

Milleriläisessä käsityksessä, jonka mukaan Rooma oli neljäs ja viimeinen valtakunta, vaihtelu valtiosta kirkoksi ja jälleen valtioksi ja kirkoksi ei olisi ollut huolenaihe. He olivat nähneet raudan ja saven sekoituksen Danielin kirjan toisen luvun jaloissa ja yksinkertaisesti ymmärsivät sen Rooman kahtena vaiheena, ilman pyrkimystä määritellä neljännen ja viidennen valtakunnan erityistä historiallista järjestystä. Samoin he ymmärsivät seitsemännen luvun, jossa sarvi, joka puhui suuria sanoja Korkeinta vastaan, oli nykäisty esiin kolme sarvea pois Rooman pedon alkuperäisten kymmenen sarven joukosta. Vaikka Miller olisikin tunnistanut jakeiden yhdeksännestä kahdenteentoista sukupuolivaihtelun, sillä ei olisi ollut merkitystä hänen käsitykselleen siitä, että neljäs valtakunta oli Rooma. Milleriläisessä käsityksessä neljäs valtakunta päättyi vuonna 1798, ja seuraava profeetallinen tapahtuma oli Kristuksen toinen tulemus.

The feminine horn identifies the woman who commits spiritual fornication with the masculine horn, and is represented in verses ten and twelve.

Feminiininen sarvi yksilöi naisen, joka tekee hengellistä haureutta maskuliinisen sarven kanssa, ja jota kuvataan jakeissa kymmenen ja kaksitoista.

> And it waxed great, even to the host of heaven; and it cast down some of the host and of the stars to the ground, and stamped upon them. Daniel 8:10.

> Ja se kasvoi suureksi, aina taivaan joukkoon asti; ja se heitti maahan osan joukosta ja tähdistä ja tallasi ne jalkoihinsa. Daniel 8:10.

The persecution of the papal power was directed against Christianity (the host of heaven), and in verse twelve papal Rome (feminine), receives the power to accomplish her murderous work through the transgression of fornicating with the kings of Europe.

Paavillisen vallan vaino kohdistui kristinuskoa vastaan (taivaan sotajoukkoa vastaan), ja jakeessa kaksitoista paavillinen Rooma (feminiininen) saa vallan toteuttaa murhaavan työnsä rikkomuksen kautta, harjoittaessaan haureutta Euroopan kuninkaiden kanssa.

> And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Daniel 8:12.

> Ja sotajoukko annettiin sitä vastaan jokapäiväisen uhrin tähden rikkomuksen vuoksi, ja se heitti totuuden maahan; ja se toimi ja menestyi. Daniel 8:12.

The “host” in the verse represents the military power that was given the papacy “against the daily.” The word “against” means “from”. From the pagan kings of Europe (pagan Rome), represented by “the daily,” military support (an host) was given to the papacy “by reason of transgression.” The combination of church and state, with the church in control of the relationship is the “transgression.” The wine of that transgression is Christian blood. Once the papacy had control of the armies of pagan Rome, papal Rome (“it”) “cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered.”

Jakeen ”joukko” edustaa sitä sotilaallista valtaa, joka annettiin paaviudelle ”jokapäiväistä” vastaan. Sana ”vastaan” merkitsee ”jostakin”. Euroopan pakanallisilta kuninkailta (pakanallinen Rooma), joita edustaa ”jokapäiväinen”, annettiin paaviudelle sotilaallista tukea (joukko) ”rikkomuksen tähden”. Kirkon ja valtion yhdistelmä, jossa kirkko hallitsee tätä suhdetta, on tuo ”rikkomus”. Tuon rikkomuksen viini on kristittyjen veri. Kun paavius oli saanut pakanallisen Rooman armeijat hallintaansa, paavillinen Rooma (”se”) ”syöksi totuuden maahan; ja se menestyi toimissaan.”

In Daniel chapter eleven, verse thirty-one, the giving of the armies to papal Rome is also represented:

Danielin kirjan yhdennessätoista luvussa, jakeessa kolmekymmentäyksi, kuvataan myös sotajoukkojen antaminen paavilliselle Roomalle:

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:31.

> Ja sotajoukot astuvat hänen puolellaan esiin, ja ne saastuttavat turvapaikan, väkevyyden turvapaikan, ja poistavat jokapäiväisen uhrin, ja asettavat hävityksen kauhistuksen. Daniel 11:31.

The verse is identifying the historical transition from pagan Rome to papal Rome. In the verse the “arms” are the European kings that began to stand up for the papacy beginning with Clovis, king of the Franks (France), in the year 496. The “arms” also polluted “the sanctuary of strength” (the city of Rome), through the continuous warfare from the fourth century onward to the year 538. The “arms” also removed the pagan resistance to the rise of the papacy, and by the year 508, the pagan resistance was finished.

Jae kuvaa historiallista siirtymää pakanallisesta Roomasta paavilliseen Roomaan. Jakeessa ”käsivarret” ovat ne eurooppalaiset kuninkaat, jotka alkoivat tukea paaviutta alkaen frankkien (Ranskan) kuninkaasta Kloviksesta vuonna 496. ”Käsivarret” myös saastuttivat ”voiman pyhäkön” (Rooman kaupungin) jatkuvan sodankäynnin kautta neljänneltä vuosisadalta lähtien aina vuoteen 538 saakka. ”Käsivarret” myös poistivat pakanallisen vastarinnan paaviuden nousua vastaan, ja vuoteen 508 mennessä pakanallinen vastarinta oli päättynyt.

The word translated as “take away,” is the Hebrew word “sur” and means “to remove”. The “arms” placed the “abomination that maketh desolate” (the papacy), on the throne of the earth in the year 538. When Daniel chapter eight, verse twelve identifies that “an host” was given to the feminine little horn, it is agreeing with the witness of verse thirty-one of chapter eleven. The book of Revelation also gives witness to the same truth in chapter thirteen.

Sana, joka on käännetty ilmauksella ”ottaa pois”, on heprean sana ”sur” ja merkitsee ”poistaa”. ”Käsivarret” asettivat ”hävityksen kauhistuksen” (paaviuden) maan valtaistuimelle vuonna 538. Kun Danielin kirjan kahdeksannen luvun jae kaksitoista ilmaisee, että ”sotajoukko” annettiin feminiiniselle pienelle sarvelle, se on yhtäpitävä yhdennessätoista luvussa olevan jakeen kolmekymmentäyksi todistuksen kanssa. Myös Ilmestyskirja todistaa samasta totuudesta luvussa kolmetoista.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> Ja peto, jonka minä näin, oli leopardin kaltainen, ja sen jalat olivat niin kuin karhun jalat, ja sen suu niin kuin leijonan suu; ja lohikäärme antoi sille voimansa ja valtaistuimensa ja suuren vallan. Ilmestys 13:2.

Sister White directly identifies the beast of verse two as the papacy, and that the dragon in the verse is pagan Rome. Pagan Rome gave three things to the papacy; “his power, and his seat, and great authority.”

Sisark White samaistaa toisen jakeen pedon suoraan paavikuntaan ja sen jakeessa mainitun lohikäärmeen pakanalliseen Roomaan. Pakanallinen Rooma antoi paavikunnalle kolme asiaa: ”hänen voimansa ja valtaistuimensa ja suuren vallan.”

The military power was given by pagan Rome beginning with Clovis in the year 496. The “seat” to rule from, was given to the papacy in the year 330, when the emperor Constantine moved his capitol to Constantinople, leaving his former capitol city of Rome to the control of the papal church. In the year 533, the emperor Justinian decreed that the pope was the head of the church and the corrector of heretics, turning his “great authority” over to the pope of Rome. Verse twelve of Daniel chapter eight, identifies the time when a “host” was given, and that prophetic truth is testified to on many witnesses. From that point in time (beginning in the year 496), the papacy “prospered.”

Sotilaallinen valta annettiin pakanalliselta Roomalta alkaen Kloviksesta vuonna 496. “Valtaistuin”, jolta hallita, annettiin paaviudelle vuonna 330, kun keisari Konstantinus siirsi pääkaupunkinsa Konstantinopoliin jättäen entisen pääkaupunkinsa Rooman kaupungin paavillisen kirkon hallintaan. Vuonna 533 keisari Justinianus sääti, että paavi oli kirkon pää ja harhaoppisten oikaisija, luovuttaen “suuren valtansa” Rooman paaville. Danielin kahdeksannen luvun jae kaksitoista osoittaa ajan, jolloin “sotajoukko” annettiin, ja tätä profeetallista totuutta todistavat monet todistajat. Siitä ajankohdasta lähtien (alkaen vuodesta 496) paavius “menestyi”.

It would continue to “practice” and “prosper” until the end of the indignation against the northern kingdom of Israel ended in 1798, and the papacy received its deadly wound.

Se jatkaisi toimintaansa ja menestyisi siihen asti, kunnes pohjoista Israelin valtakuntaa vastaan kohdistunut vihastus päättyi vuonna 1798 ja paavinvalta sai kuoliniskunsa.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> Ja kuningas tekee mielensä mukaan; hän korottaa itsensä ja ylistää itseään yli jokaisen jumalan, ja puhuu ihmeellisiä sanoja jumalien Jumalaa vastaan, ja menestyy, kunnes vihastus on täyttynyt; sillä se, mikä on säädetty, tapahtuu. Daniel 11:36.

Verse nine of chapter eight, describes masculine Rome (pagan Rome), and represents the three-step conquering process that pagan Rome accomplished, and which typified the three geographical areas that would be conquered in order for papal Rome to be established upon the throne of the earth, as represented by the three horns that were plucked up in chapter seven. Those two three-step conquering’s of pagan and papal Rome, represented the three geographical obstacles of modern Rome, in verses forty through forty-three of Daniel eleven. Then in chapter eight, verse eleven, the masculine little horn (pagan Rome) is again represented. In the verse, the sanctified logic is so sound, that the scornful men that rule Jerusalem were forced to introduce several theological lies in order to erect their counterfeit foundation.

Kahdeksannen luvun yhdeksäs jae kuvaa maskuliinista Roomaa (pakanallista Roomaa) ja esittää sen kolmivaiheisen valloitusprosessin, jonka pakanallinen Rooma toteutti ja joka oli esikuva niistä kolmesta maantieteellisestä alueesta, jotka oli valloitettava, jotta paavillinen Rooma voitaisiin asettaa maan valtaistuimelle, kuten seitsemännen luvun kolme poisnykäistyä sarvea kuvaavat. Nuo kaksi pakanallisen ja paavillisen Rooman kolmivaiheista valloitusta kuvasivat nykyisen Rooman kolmea maantieteellistä estettä Danielin yhdestoista luvun jakeissa neljäkymmentä–neljäkymmentäkolme. Sitten kahdeksannen luvun jakeessa yksitoista maskuliininen pieni sarvi (pakanallinen Rooma) esitetään jälleen. Tässä jakeessa pyhitetty logiikka on niin pätevä, että Jerusalemia hallitsevat pilkkaajat joutuivat ottamaan käyttöön useita teologisia valheita pystyttääkseen väärennetyn perustuksensa.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Niin, hän ylensi itsensä aina sotajoukon ruhtinaaseen asti, ja hänen kauttaan otettiin pois jokapäiväinen uhri, ja hänen pyhäkkönsä paikka heitettiin maahan. Daniel 8:11.

As we begin to address the counterfeit coins and jewels that have been introduced to Adventism since 1863, it should be noted that there are two primary fields of supposed theological expertise which Adventism boasts of, as their basis for upholding the doctrines of apostate Protestantism and Catholicism. The claim that the modern theologians of Adventism make is that they are either experts in biblical history, or experts in biblical languages. Their application of the verse, reveals the prophetic word has become as a sealed book unto them, and also reveals that their claim of being experts of the biblical languages is simply the modern manifestation of Pharisaism.

Kun ryhdymme tarkastelemaan väärennettyjä kolikoita ja jalokiviä, joita adventismiin on tuotu vuodesta 1863 lähtien, on huomattava, että on olemassa kaksi ensisijaista oletetun teologisen asiantuntemuksen alaa, joista adventismi kerskuu perustanaan apostatisoituneen protestantismin ja katolilaisuuden oppien ylläpitämiselle. Väite, jonka adventismin nykyteologit esittävät, on, että he ovat joko Raamatun historian asiantuntijoita tai raamatullisten kielten asiantuntijoita. Heidän jakeen sovelluksensa paljastaa, että profeetallinen sana on tullut heille kuin sinetöity kirja, ja osoittaa myös, että heidän väitteensä olla raamatullisten kielten asiantuntijoita on yksinkertaisesti farisealaisuuden nykyaikainen ilmenemismuoto.

First is the disregard of the oscillation of the genders for the little horn in verse nine through twelve. If they were actually experts in the Hebrew language, they would not deny, or water down, the fact that Daniel purposely employed gender oscillation in the verses. The little horn is represented in both genders, and those genders go back and forth through the verses. The theologians try to cover this fact with rubbish and counterfeit coins, for it clearly identifies that verse eleven is identifying pagan, not papal Rome. They of course insist that the little horn of verse eleven is the pope, when it is actually pagan Rome.

Ensimmäinen seikka on sukupuolien vaihtelun sivuuttaminen jakeissa yhdeksästä kahteentoista esiintyvän pienen sarven kohdalla. Jos he todella olisivat heprean kielen asiantuntijoita, he eivät kieltäisi tai vähättelisi sitä tosiasiaa, että Daniel tarkoituksellisesti käytti jakeissa sukupuolten vaihtelua. Pieni sarvi esitetään molemmissa suvuissa, ja nämä suvut vaihtelevat jakeissa edestakaisin. Teologit yrittävät peittää tämän tosiasian roskalla ja väärennetyillä kolikoilla, sillä se osoittaa selvästi, että jae yksitoista viittaa pakanalliseen, ei paavilliseen Roomaan. He tietenkin väittävät, että jakeen yksitoista pieni sarvi on paavi, vaikka se todellisuudessa on pakanallinen Rooma.

Once it is acknowledged that two of the four little horn verses are male and two are female, then it is simple to incorporate the biblical truth that a woman in Bible prophecy represents a church, and a man represents a state. Knowing this allows all who wish to see, that the little horn of verse eleven, is masculine Rome (pagan Rome), not feminine Rome (papal Rome).

Kun on tunnustettu, että neljästä pientä sarvea koskevasta jakeesta kaksi on maskuliinisia ja kaksi feminiinisiä, on yksinkertaista sisällyttää tähän raamatullinen totuus, että nainen edustaa Raamatun profetiassa kirkkoa ja mies edustaa valtiota. Tämän ymmärtäminen tekee kaikille, jotka tahtovat nähdä, ilmeiseksi, että jakeen yksitoista pieni sarvi on maskuliininen Rooma (pakanallinen Rooma), ei feminiininen Rooma (paavillinen Rooma).

The verse then is understood as teaching that pagan Rome (he) magnified himself to the prince of the host, as did pagan Rome when it placed the prince of the host upon the cross of Calvary. Not only did pagan Rome magnify itself against Christ at the cross, the verse goes on to say that by him (pagan Rome) “the daily sacrifice was taken away.”

Tämän jakeen ymmärretään siis opettavan, että pakanallinen Rooma (hän) korotti itsensä sotajoukon ruhtinasta vastaan, niin kuin pakanallinen Rooma teki asettaessaan sotajoukon ruhtinaan Golgatan ristille. Pakanallinen Rooma ei ainoastaan korottanut itseään Kristusta vastaan ristillä, vaan jae jatkaa sanoen, että hänen kauttaan (pakanallisen Rooman kautta) ”jokapäiväinen uhri otettiin pois”.

In the book of Daniel there are two Hebrew words that are both translated as “take away.” The words are “sur” and “rum”. Both words are used in the sanctuary service. Sur means to take away or remove, and when the ashes from the altar in the sanctuary were removed, the word used to describe the removal of the ashes is “sur”. The word “rum” means to lift up and exalt, and when the priest in the sanctuary was to lift up a wave offering, he was to “rum” (lift up) the offering. In verse eleven, pagan Rome (“the daily”) would “rum” (take away) paganism by lifting up and exalting the religion of paganism.

Danielin kirjassa on kaksi hepreankielistä sanaa, jotka molemmat on käännetty ilmauksella ”ottaa pois”. Nämä sanat ovat ”sur” ja ”rum”. Molempia sanoja käytetään pyhäkköpalveluksessa. Sur merkitsee pois ottamista tai poistamista, ja kun pyhäkön alttarilta poistettiin tuhka, tuon tuhkan poistamista kuvaava sana on ”sur”. Sana ”rum” merkitsee kohottaa ja korottaa, ja kun pyhäkön papin tuli kohottaa heilutusuhri, hänen tuli ”rum” (kohottaa) uhri. Jakeessa yksitoista pakanallinen Rooma (”jokapäiväinen”) ”rum” (ottaa pois) pakanuuden kohottamalla ja korottamalla pakanuuden uskontoa.

Pagan Rome would lift up and exalt the religion of paganism. The Adventist theologians that profess an expertise of biblical languages choose to treat every occurrence of “take away” in the book of Daniel as “remove”. They fail to acknowledge the distinct and precise writing of Daniel, and thus place themselves above the prophet Daniel.

Pakanallinen Rooma korottaisi ja ylistäisi pakanuuden uskontoa. Adventistiteologit, jotka tunnustautuvat raamatullisten kielten asiantuntijoiksi, päättävät tulkita jokaisen Danielin kirjassa esiintyvän ilmauksen ”ottaa pois” merkityksessä ”poistaa”. He eivät tunnusta Danielin erottuvaa ja täsmällistä ilmaisua ja asettavat siten itsensä profeetta Danielin yläpuolelle.

The theologians that profess to understand the biblical languages provide arguments to justify why Daniel intended to mean the same thing, when he employed two different words. They provide long and tedious word studies to uphold their false claims. The theologians that profess to understand biblical history, argue that the false application is based upon recognizing that in different periods of history the same word might mean something different, and therefore when Daniel employed two different words, only a historical expert can identify what Daniel actually meant. It is important to identify these two false methods for they are employed often by the theologians who seek to hide from the methodology of “line upon line.”

Teologit, jotka väittävät ymmärtävänsä raamatullisia kieliä, esittävät perusteluja oikeuttaakseen, miksi Danielin muka väitetään tarkoittaneen samaa asiaa käyttäessään kahta eri sanaa. He esittävät pitkiä ja ikävystyttäviä sanatutkimuksia tukeakseen vääriä väitteitään. Teologit, jotka väittävät ymmärtävänsä raamatullista historiaa, puolestaan väittävät, että väärä sovellus perustuu sen tunnistamiseen, että historian eri aikakausina sama sana on voinut merkitä jotakin erilaista, ja siksi, kun Daniel käytti kahta eri sanaa, vain historian asiantuntija voi tunnistaa, mitä Daniel todellisuudessa tarkoitti. On tärkeää tunnistaa nämä kaksi väärää menetelmää, sillä niitä käyttävät usein ne teologit, jotka pyrkivät piiloutumaan ”riviltä riville” -metodologian ulottumattomiin.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Niin, hän korotti itsensä aina sotajoukon ruhtinaaseen asti, ja hänen kauttaan jokapäiväinen uhri otettiin pois, ja hänen pyhäkkönsä paikka kukistettiin. Daniel 8:11.

The word translated as “taken away” in the verse means to “lift up and exalt”. It does not mean to remove. This fact creates confusion and contradiction for the Adventist theologians, for their premises do not hold up under a simple evaluation of the verse, when the actual definition of the word Daniel used is applied to the verse. They argue the little horn of the verse is papal Rome, and therefore the verse would read that “by him” (papal Rome) “the daily was taken away.”

Jakeessa käännetty sana ”otettiin pois” merkitsee ”korottaa ja ylistää”. Se ei merkitse poistamista. Tämä tosiasia synnyttää hämmennystä ja ristiriitaa adventistiteologeille, sillä heidän lähtökohtansa eivät kestä jakeen yksinkertaista tarkastelua, kun jakeeseen sovelletaan sen sanan todellista määritelmää, jota Daniel käytti. He väittävät, että jakeen pieni sarvi on paavillinen Rooma, ja näin ollen jae kuuluisi, että ”sen kautta” (paavillinen Rooma) ”jokapäiväinen korotettiin pois”.

They of course have no problem including the added word that Sister White states directly was added by human wisdom and does not apply to the text.

Heillä ei tietenkään ole mitään vaikeutta sisällyttää siihen lisätty sana, jonka sisar White suoraan toteaa ihmisen viisauden lisäämäksi eikä tekstiin soveltuvaksi.

> “Then I saw in relation to the ‘daily’ (Daniel 8:12) that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text, and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry.” Early Writings, 74.

> ”Sitten näin ”jokapäiväisen” yhteydessä (Daniel 8:12), että ihmisen viisaus oli lisännyt sanan ”uhri”, eikä se kuulu tekstiin, ja että Herra antoi siitä oikean käsityksen niille, jotka esittivät tuomion hetken huudon.” Early Writings, 74.

They identify “the daily” as Christ’s sanctuary ministry, so the “daily sacrifice” upholds the concept that “the daily” is Christ sacrificial work in the heavenly sanctuary. But inspiration identifies that the word “sacrifice” “does not belong to the text”.

He samaistavat ”jokapäiväisen” Kristuksen pyhäkköpalvelukseen, joten ”jokapäiväinen uhri” ylläpitää käsitystä, että ”jokapäiväinen” on Kristuksen uhrityötä taivaallisessa pyhäkössä. Mutta Inspiraatio osoittaa, että sana ”uhri” ”ei kuulu tekstiin”.

When the drunkards of Ephraim identify “the daily” as Christ’s sanctuary work, the verse would then read, “by him” (papal Rome) “the daily was taken away,” or it would read, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was taken away.” They actually teach this falsehood. They insist that through the darkness of the papal rule the true understanding of Christ’s sanctuary ministry was removed from the minds of men.

Kun Efraimin juopot samastavat ”jokapäiväisen” Kristuksen pyhäkköpalvelukseen, jakeen merkitys olisi silloin: ”hänen kauttaan” (paavillisen Rooman) ”jokapäiväinen otettiin pois”, tai se kuuluisi: ”paavillisen vallan kautta Kristuksen pyhäkköpalvelus otettiin pois.” He todella opettavat tätä valhetta. He väittävät itsepintaisesti, että paavillisen hallinnon pimeyden kautta oikea ymmärrys Kristuksen pyhäkköpalveluksesta poistettiin ihmisten mielistä.

Yet the word translated as “take away,” does not mean to remove, it means to lift up and exalt. If the professed experts of biblical languages would correctly apply the meaning of the Hebrew word “rum,” to the passage, their rendition would need to say, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was lifted up and exalted.” When did the papacy ever lift up and exalt Christ?

Kuitenkin sana, joka on käännetty ”ottaa pois”, ei merkitse poistamista; se merkitsee ylentämistä ja korottamista. Jos raamatullisten kielten tunnustautuneet asiantuntijat soveltaisivat heprean sanan ”rum” merkitystä kohtaan oikein, heidän käännöksensä olisi kuuluttava: ”paavillisen vallan kautta Kristuksen pyhäkköpalvelus ylennettiin ja korotettiin.” Milloin paavius on koskaan ylentänyt ja korottanut Kristusta?

They seek to impose the definition of the Hebrew word “sur” upon the Hebrew word “rum.” Daniel uses the word “sur,” which means to remove, in connection with “the daily” in two other verses, but in verse eleven, Daniel chose the word “rum” meaning to lift up and exalt. Not only is the dish of fables concerning this verse foolishness because of the wresting of the meaning of the word translated as “take away,” but there was never a time when Christ’s sanctuary ministry was in any way removed from men.

He pyrkivät pakottamaan heprean sanan ”sur” määritelmän heprean sanan ”rum” päälle. Daniel käyttää sanaa ”sur”, joka merkitsee poistamista, yhteydessä ”jokapäiväiseen” kahdessa muussa jakeessa, mutta jakeessa yksitoista Daniel valitsi sanan ”rum”, joka merkitsee korottaa ja ylentää. Tähän jakeeseen liittyvä satukokoelma ei ole mielettömyyttä ainoastaan siksi, että sanan, joka on käännetty ”ottaa pois”, merkitystä väännellään, vaan myöskään ei koskaan ollut aikaa, jolloin Kristuksen palvelutyö pyhäkössä olisi millään tavoin poistettu ihmisten ulottuvilta.

> But this man, because he continueth ever, hath an unchangeable priesthood. Wherefore he is able also to save them to the uttermost that come unto God by him, seeing he ever liveth to make intercession for them. Hebrews 7:24, 25.

> Mutta tällä miehellä, koska hän pysyy iankaikkisesti, on muuttumaton pappeus. Sentähden hän myös voi täydellisesti pelastaa ne, jotka hänen kauttaan Jumalan tykö tulevat, koska hän aina elää rukoillakseen heidän puolestaan. Hebrealaiskirje 7:24, 25.

To claim, as the Adventist theologians do, in an attempt to prop up their false application of the verse, that there was a period of time when the papacy exercised some type of power to remove Christ’s sanctuary intercession is absurd!

Väittää, niin kuin adventistiteologit tekevät yrittäessään tukea jakeen virheellistä sovellustaan, että oli olemassa ajanjakso, jolloin paavikunta käytti jonkinlaista valtaa poistaakseen Kristuksen pyhäkön esirukoustehtävän, on järjetöntä!

But the theologians do not teach that the verse identifies that the papacy lifted up and exalted Christ’s sanctuary ministry. They avoid the meaning of Daniel’s words, and the inspired counsel of Ellen White, to teach what they choose to teach in spite of the testimony of Daniel’s words.

Mutta teologit eivät opeta, että tuo jae osoittaa paavinvallan korottaneen ja ylentäneen Kristuksen palvelutyön pyhäkössä. He väistävät Danielin sanojen merkityksen ja Ellen Whiten inspiroidun neuvon opettaakseen sitä, mitä itse haluavat opettaa, Danielin sanojen todistuksesta huolimatta.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Niin, hän ylensi itsensä taivaan joukon ruhtinaaseen asti, ja hänen tähtensä jokapäiväinen uhri otettiin pois, ja hänen pyhäkkönsä paikka kukistettiin. Daniel 8:11.

The theologians teach that the verse means “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was removed,” and the removal of Christ’s sanctuary ministry from the minds of men is supported by the fact that in association with the removal, the place of Christ’s “sanctuary was cast down.” There is not one verse in God’s Word that identifies the heavenly sanctuary, which is where Christ performs his intercession, has ever been cast down. Nor is there any biblical passage that identifies that heaven itself, which is the “place of his sanctuary”, is ever cast down. Once again, the theologians place themselves above the prophet Daniel, for they insist that “the place of his sanctuary” in the verse is referring to God’s sanctuary, in spite of the fact that Daniel teaches directly opposite of that idea.

Teologit opettavat, että jakeen merkitys on: ”paavillisen vallan kautta Kristuksen pyhäkköpalvelus poistettiin”, ja Kristuksen pyhäkköpalveluksen poistamista ihmisten mielistä pyritään tukemaan sillä seikalla, että tämän poistamisen yhteydessä Kristuksen ”pyhäkön paikka kukistettiin”. Jumalan Sanassa ei ole ainoatakaan jaetta, joka osoittaisi, että taivaallinen pyhäkkö, jossa Kristus toimittaa esirukoustehtäväänsä, olisi milloinkaan kukistettu. Eikä myöskään ole mitään raamatunkohtaa, joka osoittaisi, että itse taivas, joka on ”hänen pyhäkkönsä paikka”, olisi milloinkaan kukistettu. Jälleen kerran teologit asettavat itsensä profeetta Danielin yläpuolelle, sillä he väittävät, että jakeessa oleva ilmaus ”hänen pyhäkkönsä paikka” viittaa Jumalan pyhäkköön, huolimatta siitä, että Daniel opettaa suoraan päinvastaista.

The professed experts of the Hebrew language insist that in the verse the Hebrew word “rum,” needs to be understood with the meaning of the Hebrew word “sur.” They also insist that the Hebrew word “miqdash” needs to be understood as the Hebrew word “qodesh.” “Miqdash” and “qodash” are both translated simply as “sanctuary” in the book of Daniel, yet they have different meanings. “Miqdash” represents any sanctuary, whether it is God’s sanctuary or a pagan sanctuary. It is the general word for sanctuary, but “qodesh” is only used in the Bible to represent God’s sanctuary.

Heprean kielen tunnustautuvat asiantuntijat vaativat, että jakeessa heprean sana ”rum” on ymmärrettävä heprean sanan ”sur” merkityksessä. He vaativat myös, että heprean sana ”miqdash” on ymmärrettävä heprean sanana ”qodesh”. Sekä ”miqdash” että ”qodash” käännetään Danielin kirjassa yksinkertaisesti sanalla ”pyhäkkö”, mutta niiden merkitykset eroavat toisistaan. ”Miqdash” tarkoittaa mitä tahansa pyhäkköä, olipa se Jumalan pyhäkkö tai pakanallinen pyhäkkö. Se on pyhäkköä tarkoittava yleissana, mutta ”qodesh”-sanaa käytetään Raamatussa ainoastaan Jumalan pyhäkön yhteydessä.

Daniel knew the difference between a pagan sanctuary and God’s sanctuary. If Daniel was going to identify a pagan sanctuary, he would use the word “miqdash.” It is amazing to me that the supposed experts of the Hebrew language never address the fact that in four consecutive verses, Daniel uses both words three times. Daniel’s usage of the two Hebrew words, both translated as “sanctuary” defines the meaning Daniel intended to be understood.

Daniel tiesi eron pakanallisen pyhäkön ja Jumalan pyhäkön välillä. Jos Daniel olisi aikonut yksilöidä pakanallisen pyhäkön, hän olisi käyttänyt sanaa ”miqdash”. Minusta on hämmästyttävää, että heprean kielen oletetut asiantuntijat eivät koskaan käsittele sitä tosiasiaa, että neljässä peräkkäisessä jakeessa Daniel käyttää kumpaakin sanaa kolme kertaa. Danielin näiden kahden heprealaisen sanan, jotka molemmat on käännetty sanalla ”pyhäkkö”, käyttö määrittelee sen merkityksen, jonka Daniel tarkoitti ymmärrettäväksi.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:11–14.

> Niin, se korotti itsensä aina sotajoukon ruhtinaaseen asti, ja häneltä otettiin pois jokapäiväinen uhri, ja hänen pyhäkkönsä paikka kukistettiin maahan. Ja sille annettiin sotajoukko jokapäiväistä uhria vastaan rikkomuksen tähden, ja se syöksi totuuden maahan; ja se menestyi toimissaan. Sitten minä kuulin yhden pyhän puhuvan, ja toinen pyhä sanoi sille eräälle pyhälle, joka puhui: Kuinka kauan kestää näky jokapäiväisestä uhrista ja hävityksen rikkomuksesta, joka antaa sekä pyhäkön että sotajoukon tallattavaksi? Ja hän sanoi minulle: Kaksituhatta kolmesataa iltaa ja aamua; sitten pyhäkkö saatetaan jälleen oikeuteensa. Daniel 8:11–14.

In the very passage that includes the foundation of Adventism, Daniel employs two different Hebrew words that are both translated as “sanctuary.” In verses thirteen and fourteen Daniel chose to use the Hebrew word for “sanctuary,” that is only used biblically to identify God’s sanctuary, but in verse eleven, Daniel used the general or generic Hebrew word that can be God’s sanctuary, or it can be a pagan sanctuary.

Juuri siinä kohdassa, joka sisältää adventismin perustan, Daniel käyttää kahta erilaista hepreankielistä sanaa, jotka molemmat käännetään sanalla ”pyhäkkö”. Jakeissa kolmetoista ja neljätoista Daniel valitsi käyttää hepreankielistä sanaa ”pyhäkkö”, jota Raamatussa käytetään yksinomaan Jumalan pyhäkön tarkoittamiseen, mutta jakeessa yksitoista Daniel käytti yleistä hepreankielistä sanaa, joka voi tarkoittaa Jumalan pyhäkköä tai pakanallista pyhäkköä.

If Daniel had wanted to identify the “sanctuary” in verse eleven, as God’s sanctuary, he would have used the same Hebrew word that he used twice within the next three verses. It is absolutely clear that Daniel was making a distinction between a pagan sanctuary in verse eleven, and God’s sanctuary in verses thirteen and fourteen! But the drunkards of Ephraim argue that the “place of his sanctuary” that was “cast down,” in verse eleven, was the place of God’s sanctuary, though they avoid the word “place.”

Jos Daniel olisi halunnut jakeessa yksitoista osoittaa ”pyhäkön” Jumalan pyhäköksi, hän olisi käyttänyt samaa heprealaista sanaa, jota hän käytti kahdesti seuraavien kolmen jakeen kuluessa. On täysin selvää, että Daniel teki eron jakeen yksitoista pakanallisen pyhäkön ja jakeiden kolmetoista ja neljätoista Jumalan pyhäkön välillä! Mutta Efraimin juopot väittävät, että jakeessa yksitoista ”hänen pyhäkkönsä paikka”, joka ”kukistettiin”, oli Jumalan pyhäkön paikka, vaikka he karttavat sanaa ”paikka”.

They teach that the papacy took away Christ’s ministry of intercession and cast down the truth of the heavenly sanctuary. But Daniel was clear that the “sanctuary” in verse eleven, was not God’s sanctuary, but a pagan sanctuary. Daniel was just as clear that it was not the “sanctuary” that was cast down, but “the place” of his sanctuary.

He opettavat, että paavius riisti Kristukselta esirukouksen palvelutyön ja heitti maahan taivaallisen pyhäkön totuuden. Mutta Daniel teki selväksi, että jakeen yksitoista ”pyhäkkö” ei ollut Jumalan pyhäkkö, vaan pakanallinen pyhäkkö. Daniel teki yhtä selväksi, ettei maahan heitetty ”pyhäkköä”, vaan hänen pyhäkkönsä ”paikka”.

Refusing to acknowledge the purposeful gender oscillation of verses nine through twelve, the modern theologians adopted the definition of “the daily” that originated within apostate Protestantism, and began to construct a foundation upon the sand of human conjecture, tradition and custom. When they arrive at verse eleven, they even reject the inspired counsel of Sister White that identified that Miller’s understanding of “the daily” as paganism was correct, and begin to employ the art of misdirection and conjecture to defend their love of Catholic and Protestant theology.

Kieltäytyessään tunnustamasta jakeiden yhdeksästä kahteentoista tarkoituksellista sukupuolivaihtelua nykyajan teologit omaksuivat luopioprotestantismin piirissä syntyneen ”jokapäiväisen” määritelmän ja alkoivat rakentaa perustusta inhimillisen arvailun, perinteen ja tavan hiekalle. Saapuessaan jakeeseen yksitoista he jopa hylkäävät Sisar Whiten innoitetun neuvon, joka osoitti, että Millerin käsitys ”jokapäiväisestä” pakanuutena oli oikea, ja alkavat käyttää harhauttamisen ja arvailun taitoa puolustaakseen rakkauttaan katoliseen ja protestanttiseen teologiaan.

They change pagan Rome into papal Rome in the verse, and they force the definition of “remove” upon the word that means “lift up and exalt”. They define the satanic symbol of “the daily”, as a godly symbol, and then insist that a pagan temple is God’s temple, while avoiding the direct reference to “the place” of the sanctuary. And the “unlearned” (as Isaiah identifies them), who will only understand if the “learned” tell them it is so, accept the dish of fables unto their own destruction.

He muuttavat jakeessa pakanallisen Rooman paavilliseksi Roomaksi ja pakottavat sanalle, joka merkitsee ”korottaa ja ylentää”, määritelmän ”poistaa”. He määrittelevät saatanallisen symbolin, ”jokapäiväisen”, jumalalliseksi symboliksi ja väittävät sitten, että pakanallinen temppeli on Jumalan temppeli, samalla kun kiertävät pyhäkön ”paikkaa” koskevan suoran viittauksen. Ja ”oppimattomat” (niin kuin Jesaja heidät tunnistaa), jotka ymmärtävät vain, jos ”oppineet” sanovat asian olevan niin, ottavat vastaan tarujen annoksen omaksi kadotuksekseen.

We will continue our consideration of the increase of the knowledge represented as the jewels in Miller’s dream in the next article.

Jatkamme Millerin unessa jalokivinä kuvattua tiedon lisääntymistä koskevaa tarkasteluamme seuraavassa artikkelissa.

> “The apostle Paul warns us that ‘some shall depart from the faith, giving heed to seducing spirits, and doctrines of devils.’ This is what we may expect. Our greatest trials will come because of that class who have once advocated the truth, but who turn from it to the world, and trample it under their feet in hate and derision. God has a work for his faithful servants to do. The attacks of the enemy must be met with the truth of his word. Falsehood must be unmasked, its true character must be revealed, and the light of the law of Jehovah must shine forth into the moral darkness of the world. We are to present the claims of his word. We shall not be held guiltless if we neglect this solemn duty. But while we stand in defense of the truth, let us not stand in defense of self, and make a great ado because we are called to bear reproach and misrepresentation. Let us not pity ourselves, but be very jealous for the law of the Most High.

> ”Apostoli Paavali varoittaa meitä, että ’jotkut luopuvat uskosta ja noudattavat villitseviä henkiä ja riivaajien oppeja.’ Tätä meidän on odotettava. Suurimmat koettelemuksemme tulevat sen ryhmän vuoksi, joka on kerran puolustanut totuutta mutta kääntyy siitä maailmaan ja tallaa sen jalkoihinsa vihassa ja pilkassa. Jumalalla on työ uskollisille palvelijoilleen tehtäväksi. Vihollisen hyökkäyksiin on vastattava hänen sanansa totuudella. Valhe on paljastettava, sen todellinen luonne on tuotava ilmi, ja Jehovan lain valon on loistettava esiin maailman moraaliseen pimeyteen. Meidän tulee esittää hänen sanansa vaatimukset. Meitä ei pidetä syyttöminä, jos laiminlyömme tämän vakavan velvollisuuden. Mutta samalla kun seisomme totuuden puolustukseksi, älkäämme seiskö oman itsemme puolustukseksi älkäämmekä nostako suurta meteliä siitä, että meidät on kutsuttu kantamaan häväistystä ja vääristelyä. Älkäämme säälikö itseämme, vaan olkaamme hyvin kiivaita Korkeimman lain puolesta.”

> “Says the apostle, ‘The time will come when they will not endure sound doctrine; but after their own lusts shall they heap to themselves teachers, having itching ears; and they shall turn away their ears from the truth, and shall be turned unto fables.’ On every side we see men easily led captive by the delusive imaginations of those who make void the word of God; but when the truth is brought before them, they are filled with impatience and anger. But the exhortation of the apostle to the servant of God is, ‘Watch thou in all things, endure afflictions, do the work of an evangelist, make full proof of thy ministry.’ In his day some left the cause of the Lord. He writes, ‘Demas hath forsaken me, having loved this present world;’ and again, he says, ‘Alexander the coppersmith did me much evil: the Lord reward him according to his works: of whom be thou ware also; for he hath greatly withstood our words.’

> “Apostoli sanoo: ‘Aika tulee, jolloin he eivät kärsi tervettä oppia, vaan omien himojensa mukaan haalivat itselleen opettajia, korvasyyhynsä mukaan; ja he kääntävät korvansa pois totuudesta ja kääntyvät taruihin.’ Kaikkialla näemme ihmisiä, jotka helposti joutuvat niiden eksyttävien kuvitelmien vangiksi, jotka tekevät tyhjäksi Jumalan sanan; mutta kun totuus tuodaan heidän eteensä, he täyttyvät kärsimättömyydellä ja vihalla. Mutta apostolin kehotus Jumalan palvelijalle on: ‘Valvo kaikessa, kärsi vaivaa, tee evankelistan työ, toimita virkasi täydellisesti.’ Hänen aikanaan jotkut hylkäsivät Herran asian. Hän kirjoittaa: ‘Deemas on minut jättänyt, rakastaen tätä nykyistä maailmaa;’ ja jälleen hän sanoo: ‘Aleksander, vaskiseppä, on tehnyt minulle paljon pahaa: Herra maksakoon hänelle hänen tekojensa mukaan; häntä sinäkin karta, sillä hän on kovin vastustanut meidän sanojamme.’”

> “Prophets and apostles experienced similar trials of opposition and reproach, and even the spotless Lamb of God was tempted in all points like as we are. He bore the contradiction of sinners against himself.

> ”Profeetat ja apostolit kokivat samanlaisia vastustuksen ja häväistyksen koettelemuksia, ja jopa tahraton Jumalan Karitsa joutui kiusatuksi kaikessa samalla tavoin kuin mekin. Hän kesti syntisten vastustuksen itseään kohtaan.

> “Every warning for this time must be faithfully delivered; but ‘the servant of the Lord must not strive; but be gentle unto all men, apt to teach, patient; in meekness instructing those that oppose themselves.’ We must cherish carefully the words of our God lest we be contaminated by the deceptive workings of those who have left the faith. We are to resist their spirit and influence with the same weapon our Master used when assailed by the prince of darkness,—‘It is written.’ We should learn to use the word of God skillfully. The exhortation is, ‘Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth.’ There must be diligent work and earnest prayer and faith to meet the winding error of false teachers and seducers; for ‘in the last days perilous times shall come. For men shall be lovers of their own selves, covetous, boasters, proud, blasphemers, disobedient to parents, unthankful, unholy, without natural affection, truce-breakers, false accusers, incontinent, fierce, despisers of those that are good, traitors, heady, high-minded, lovers of pleasures more than lovers of God; having a form of godliness, but denying the power thereof: from such turn away.’ These words portray the character of the men the servants of God will have to meet. ‘False accusers,’ ‘despisers of those that are good,’ will attack those who are faithful to their God in this degenerate age. But the embassador of Heaven must manifest the spirit that was displayed in the Master. In humility and love he must labor for the salvation of men.

> ”Jokainen tätä aikaa varten annettu varoitus on uskollisesti esitettävä; mutta ’Herran palvelijan ei tule riidellä, vaan hänen tulee olla lempeä kaikkia kohtaan, kykenevä opettamaan, kärsivällinen; sävyisyydessä ojentaen niitä, jotka asettuvat vastustamaan’. Meidän tulee tarkoin vaalia Jumalamme sanoja, ettemme saastuisi niiden petollisesta vaikutuksesta, jotka ovat luopuneet uskosta. Meidän on vastustettava heidän henkeään ja vaikutustaan samalla aseella, jota Mestarimme käytti, kun pimeyden ruhtinas hyökkäsi hänen kimppuunsa,—’Kirjoitettu on.’ Meidän tulisi oppia käyttämään Jumalan sanaa taitavasti. Kehotus kuuluu: ’Pyri osoittautumaan Jumalalle otolliseksi, työntekijäksi, jonka ei tarvitse hävetä ja joka oikein jakelee totuuden sanaa.’ Tarvitaan uutteraa työtä sekä vakavaa rukousta ja uskoa, jotta voidaan kohdata väärien opettajien ja viettelijäin mutkitteleva eksytys; sillä ’viimeisinä päivinä on tuleva vaikeita aikoja. Sillä ihmiset ovat rakastavaisia itselleen, rahanahneita, kerskaajia, ylpeitä, herjaajia, vanhemmilleen tottelemattomia, kiittämättömiä, epähurskaita, rakkaudettomia, sopimattomia, panettelijoita, hillittömiä, raakoja, hyvän vihollisia, pettureita, uhkamielisiä, pöyhkeitä, hekumaa enemmän kuin Jumalaa rakastavia; heissä on jumalisuuden ulkokuori, mutta he kieltävät sen voiman: käänny pois sellaisista.’ Nämä sanat kuvaavat niiden miesten luonnetta, jotka Jumalan palvelijoiden on kohdattava. ’Panettelijat’, ’hyvän viholliset’, hyökkäävät niiden kimppuun, jotka tässä turmeltuneessa ajassa pysyvät uskollisina Jumalalleen. Mutta taivaan lähettilään tulee ilmaista sitä henkeä, joka ilmeni Mestarissa. Nöyryydessä ja rakkaudessa hänen tulee työskennellä ihmisten pelastukseksi.

> “Paul continues concerning those who oppose the work of God, comparing them to the men who made war against the faithful in the time of ancient Israel. He says: ‘Now as Jannes and Jambres withstood Moses, so do these also resist the truth; men of corrupt minds, reprobate concerning the faith. But they shall proceed no further: for their folly shall be manifest unto all men, as theirs also was.’ We know that the time is coming when the folly of warring against God will be revealed. We can afford to wait in calm patience and trust, no matter how much maligned and despised; for ‘nothing is secret, that shall not be made manifest,’ and those who honor God shall be honored by him in the presence of men and angels. We are to share in the sufferings of the reformers. It is written, ‘The reproaches of them that reproached thee fell on me.’ Christ understands our grief. Not one of us is called to bear the cross alone. The suffering Man of Calvary is touched with the feeling of our woes, and as he has suffered being tempted, he is able also to succor them that are in sorrow and trial for his sake. ‘Yea, and all that will live godly in Christ Jesus shall suffer persecution. But evil men and seducers shall wax worse and worse, deceiving, and being deceived. But continue thou in the things which thou hast learned.’” Review and Herald, January 10, 1888.

> Paavali jatkaa niistä, jotka vastustavat Jumalan työtä, verraten heitä miehiin, jotka kävivät sotaa uskollisia vastaan muinaisen Israelin aikana. Hän sanoo: ”Niin kuin Jannes ja Jambres vastustivat Moosesta, niin vastustavat myös nämä totuutta, miehet, mieleltään turmeltuneet, uskoon nähden kelvottomat. Mutta he eivät pääse pitemmälle, sillä heidän mielettömyytensä on tuleva ilmeiseksi kaikille, niin kuin noidenkin tuli.” Me tiedämme, että aika on tulossa, jolloin Jumalaa vastaan sotimisen mielettömyys paljastetaan. Me voimme varaa odottaa rauhallisessa kärsivällisyydessä ja luottamuksessa, kuinka paljon tahansa herjattuina ja halveksittuina; sillä ”ei ole mitään salattua, mikä ei tule ilmi”, ja ne, jotka kunnioittavat Jumalaa, hän kunnioittaa ihmisten ja enkelien edessä. Meidän tulee olla osallisia uskonpuhdistajien kärsimyksistä. On kirjoitettu: ”Niiden herjaukset, jotka sinua herjasivat, ovat sattuneet minuun.” Kristus ymmärtää surumme. Yhtäkään meistä ei ole kutsuttu kantamaan ristiä yksin. Golgatan Kärsimysten Mies tuntee murheemme, ja koska hän on kärsinyt kiusattuna, hän kykenee myös auttamaan niitä, jotka hänen tähtensä ovat murheessa ja koetuksessa. ”Ja kaikki, jotka tahtovat elää jumalisesti Kristuksessa Jeesuksessa, joutuvat vainottaviksi. Mutta pahat ihmiset ja villitsijät menevät yhä pahemmiksi, eksyttäen ja eksyen. Mutta pysy sinä siinä, minkä olet oppinut.” Review and Herald, 10. tammikuuta 1888.

Back to Articles