Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Ninety-Seven

Danielin kirja – sata yhdeksänkymmentäseitsemän

Prophetic Unfolding’s: Christ’s Second Gathering and the Eschatological Role of Islam in Revelation’s Narrative

Profeetallisen avautumisen: Kristuksen toinen kokoaminen ja islamin eskatologinen rooli Ilmestyskirjan kertomuksessa

Author

Jeff Pippenger

Published

April 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are now identifying that one of the events represented by the seven thunders is the work of Christ gathering His people a second time, which He began to do in July, 2023. Millerite history identifies that this work is accomplished with the warfare of Islam as the backdrop of the message.

Olemme nyt tunnistamassa, että yksi seitsemän ukkosenjylinän edustamista tapahtumista on Kristuksen työ koota kansansa toisen kerran, minkä Hän alkoi tehdä heinäkuussa 2023. Milleriläinen historia osoittaa, että tämä työ toteutetaan islamin sodankäynnin toimiessa sanoman taustana.

The message is the Revelation of Jesus Christ, which is unsealed just before probation closes, but that message is carried by (placed within the context of) the message of the third woe. At the very time the Lord was stretching His hand a second time in 1849, Sister White was commenting upon the shaking of the angry nations, which is a symbol of Islam.

Sanoma on Jeesuksen Kristuksen ilmestys, joka avataan juuri ennen armonajan päättymistä, mutta tuo sanoma kulkee kolmannen voi-huudon sanoman mukana (on asetettu sen yhteyteen). Juuri silloin, kun Herra ojensi kätensä toisen kerran vuonna 1849, sisar White kommentoi vihoissaan raivoavien kansojen järkkymistä, mikä on islamin vertauskuva.

> “December 16, 1848, the Lord gave me a view of the shaking of the powers of the heavens. I saw that when the Lord said ‘heaven,’ in giving the signs recorded by Matthew, Mark, and Luke, He meant heaven, and when He said ‘earth’ He meant earth. The powers of heaven are the sun, moon, and stars. They rule in the heavens. The powers of earth are those that rule on the earth. The powers of heaven will be shaken at the voice of God. Then the sun, moon, and stars will be moved out of their places. They will not pass away, but be shaken by the voice of God.

> ”16. joulukuuta 1848 Herra antoi minulle näyn taivaan voimien järkkymisestä. Näin, että kun Herra sanoi ’taivas’ antaessaan Matteuksen, Markuksen ja Luukkaan muistiin merkitsemät merkit, Hän tarkoitti taivasta, ja kun Hän sanoi ’maa’, Hän tarkoitti maata. Taivaan voimat ovat aurinko, kuu ja tähdet. Ne hallitsevat taivaissa. Maan voimat ovat ne, jotka hallitsevat maan päällä. Taivaan voimat järkkyvät Jumalan äänen vaikutuksesta. Silloin aurinko, kuu ja tähdet siirtyvät paikoiltaan. Ne eivät katoa, vaan Jumalan ääni järkyttää niitä.

> “Dark, heavy clouds came up and clashed against each other. The atmosphere parted and rolled back; then we could look up through the open space in Orion, whence came the voice of God. The Holy City will come down through that open space. I saw that the powers of earth are now being shaken and that events come in order. War, and rumors of war, sword, famine, and pestilence are first to shake the powers of earth, then the voice of God will shake the sun, moon, and stars, and this earth also. I saw that the shaking of the powers in Europe is not, as some teach, the shaking of the powers of heaven, but it is the shaking of the angry nations.” Early Writings, 41.

> ”Tummat, raskaat pilvet nousivat ja iskivät toisiaan vasten. Ilmakehä halkesi ja vieri taaksepäin; sitten saatoimme katsoa ylöspäin Orionissa olevan avoimen tilan kautta, josta Jumalan ääni tuli. Pyhä kaupunki tulee alas tuon avoimen tilan kautta. Näin, että maan voimia nyt järkytetään ja että tapahtumat seuraavat toisiaan järjestyksessä. Sota ja sanomat sodista, miekka, nälänhätä ja rutto järkyttävät ensin maan voimia; sitten Jumalan ääni järkyttää aurinkoa, kuuta ja tähtiä, ja myös tätä maata. Näin, että voimien järkkyminen Euroopassa ei ole, niin kuin jotkut opettavat, taivaan voimien järkkyminen, vaan se on vihastuneiden kansakuntien voimien järkkyminen.” Early Writings, 41.

The historians confirm that what was shaking the nations of Europe in 1848, was the activities of the armies of Islam, for prophetically they are symbolized as the power that angers the nations. In the first witness to the Lord stretching out His hand a second time in the history of 1840 to 1844, the message of the Midnight Cry arrived at the Exeter camp meeting. From there unto October 22, 1844 the message swept across the eastern seaboard of the United States like a tidal wave. That movement had been typified by Christ’s triumphal entry into Jerusalem, and it was an ass that carried Christ into Jerusalem.

Historioitsijat vahvistavat, että se, mikä järisytti Euroopan kansoja vuonna 1848, oli islamin armeijoiden toiminta, sillä profeetallisesti ne symboloidaan voimana, joka vihoittaa kansat. Ensimmäisessä todistuksessa siitä, että Herra ojensi kätensä toisen kerran vuosien 1840–1844 historiassa, Keskiyön huudon sanoma saapui Exeterin telttakokoukseen. Sieltä aina 22. lokakuuta 1844 asti sanoma pyyhkäisi Yhdysvaltain itärannikkoa pitkin kuin hyökyaalto. Tuo liike oli ollut Kristuksen riemullisen Jerusalemiin ratsastamisen esikuva, ja aasilla Kristus kannettiin Jerusalemiin.

The message of the Midnight Cry represents the entire prophetic message of the Revelation of Jesus Christ, but that Revelation is placed within the context of Islam of the third woe angering the nations, for it is Islam that carries the message that is the Revelation of Jesus Christ. Jesus is the Lion of the tribe of Judah, and He is bound to the message of the “ass.”

Keskiyön huudon sanoma edustaa koko Jeesuksen Kristuksen ilmestyksen profeetallista sanomaa, mutta tuo ilmestys asetetaan kolmannen voi-huudon islamin kansoja vihoittavan vaikutuksen yhteyteen, sillä juuri islam kantaa sanoman, joka on Jeesuksen Kristuksen ilmestys. Jeesus on Juudan heimon Leijona, ja Hän on sidottu ”aasin” sanomaan.

> Judah, thou art he whom thy brethren shall praise: thy hand shall be in the neck of thine enemies; thy father’s children shall bow down before thee. Judah is a lion’s whelp: from the prey, my son, thou art gone up: he stooped down, he couched as a lion, and as an old lion; who shall rouse him up? The sceptre shall not depart from Judah, nor a lawgiver from between his feet, until Shiloh come; and unto him shall the gathering of the people be. Binding his foal unto the vine, and his ass’s colt unto the choice vine; he washed his garments in wine, and his clothes in the blood of grapes: His eyes shall be red with wine, and his teeth white with milk. Genesis 49:8–12.

> Juuda, sinua veljesi ylistävät; sinun kätesi on oleva vihollistesi niskassa; isäsi pojat kumartuvat sinun eteesi. Juuda on nuori leijona; saaliilta sinä, poikani, olet noussut. Hän on kyyristynyt, käynyt makuulle niin kuin leijona, niin kuin vanha leijona; kuka uskaltaa herättää hänet? Valtikka ei siirry Juudalta eikä hallitsijansauva hänen jalkojensa välistä, kunnes tulee Siilo, ja häntä tottelevat kansat. Hän sitoo aasinsa varsan viinipuuhun ja aasintammansa jalon viiniköynnöksen runkoon; hän pesee vaatteensa viinissä ja pukunsa rypäleitten veressä. Hänen silmänsä ovat viinistä tummat ja hänen hampaansa maidosta valkeat. 1. Mooseksen kirja 49:8–12.

It is through Judah that “the gathering of the people” is accomplished. Christ, as Judah, is also the “Vine,” and the “choice vine,” is bound to the “ass’s colt.” His “garments” are washed in “wine,” which was “the blood of grapes.” Christ began shedding His blood in Gethsemane, when He sweat blood, and Gethsemane means the “olive press.” From Gethsemane to the cross He shed His precious blood to gather all men unto Himself.

Juudan kautta toteutuu ”kansojen kokoontuminen”. Kristus on Juudana myös ”viinipuu”, ja ”jalo viinipuu” sidotaan ”aasintammaan varsaan”. Hänen ”vaatteensa” pestään ”viinissä”, joka oli ”rypäleiden veri”. Kristus alkoi vuodattaa vertaan Getsemanessa, kun Hän hikoili verta, ja Getsemane merkitsee ”öljypuristamoa”. Getsemanesta ristille asti Hän vuodatti kalliin verensä kootakseen kaikki ihmiset tykönsä.

> Now is the judgment of this world: now shall the prince of this world be cast out. And I, if I be lifted up from the earth, will draw all men unto me. This he said, signifying what death he should die. John 12:31–33.

> Nyt käy tämän maailman tuomio; nyt tämän maailman ruhtinas syöstään ulos. Ja kun minut korotetaan maasta, minä vedän kaikki tyköni. Tämän hän sanoi osoittaen, minkälaisen kuoleman hän oli kuoleva. Johannes 12:31–33.

Christ’s work of drawing all men unto Himself is a twostep process, for He first gathers the “outcasts of Israel,” and then uses them as an ensign to draw His other flock.

Kristuksen työ vetää kaikki ihmiset tykönsä on kaksivaiheinen prosessi, sillä ensin Hän kokoaa ”Israelin karkotetut”, ja sitten käyttää heitä lippumerkkinä vetääkseen toisen laumansa.

> I am the good shepherd, and know my sheep, and am known of mine. As the Father knoweth me, even so know I the Father: and I lay down my life for the sheep. And other sheep I have, which are not of this fold: them also I must bring, and they shall hear my voice; and there shall be one fold, and one shepherd. John 10:14–16.

> Minä olen se hyvä paimen, ja minä tunnen omani, ja minun omani tuntevat minut. Niin kuin Isä tuntee minut, niin minäkin tunnen Isän; ja minä annan henkeni lammasten edestä. Minulla on myös muita lampaita, jotka eivät ole tästä lammastarhasta; myös ne minun täytyy tuoda, ja ne saavat kuulla minun ääneni; ja on oleva yksi lauma ja yksi paimen. Joh. 10:14–16.

The one hundred and forty-four thousand are the “sheep” who know Him. The “other sheep” are His flock that come out of Babylon when they see and hear the ensign. Before He lifts up His ensign, which are His sheep, He first gathers them a second time. That line of sacred history aligns with verses thirteen through fifteen of Daniel chapter eleven, and is therefore aligned with the hidden history of verse forty. It represents the line of the true Protestant horn which runs within the history of the apostate Protestant horn, the apostate Republican horn and the arrival of the whore of Tyre, just before the Sunday law of verse forty-one. The line of the true Protestant horn represents both the history and also the message where the one hundred and forty-four thousand are sealed.

Sata neljäkymmentäneljätuhatta ovat ne ”lampaat”, jotka tuntevat Hänet. ”Muut lampaat” ovat Hänen laumansa, jotka tulevat ulos Babylonista, kun he näkevät ja kuulevat viirin. Ennen kuin Hän nostaa viirinsä, jotka ovat Hänen lampaansa, Hän kokoaa heidät ensin toisen kerran. Tuo pyhän historian linja on yhdenmukainen Danielin kirjan yhdestoista luvun jakeiden kolmestatoista viiteentoista kanssa, ja on sen tähden yhdenmukainen jakeen neljäkymmentä kätketyn historian kanssa. Se edustaa todellisen protestanttisen sarven linjaa, joka kulkee luopioprotestanttisen sarven, luopiorepublikaanisen sarven ja Tyyron porton saapumisen historian sisällä juuri ennen jakeen neljäkymmentäyksi sunnuntailakia. Todellisen protestanttisen sarven linja edustaa sekä historiaa että myös sanomaa, jossa sata neljäkymmentäneljätuhatta sinetöidään.

The “outcasts of Israel” represent a line in contrast with the “assembly of mockers”, as Jeremiah identifies them, or as the “synagogue of Satan” as John identifies them in Revelation chapters two and three where the church of Smyrna and Philadelphia are addressed. The Philadelphians represent the “one hundred and forty-four thousand” of Revelation chapter seven, and Smyrna is “the great multitude” of the same chapter, who cannot be numbered. The two classes of redeemed in the last days are in controversy with those who lie, and who are in the synagogue of Satan, and claim they are God’s people, for they say they are Jews.

Israelin ”karkotetut” edustavat linjaa vastakohtana ”pilkkaajien seurakunnalle”, kuten Jeremia heidät nimeää, tai ”saatanan synagoogalle”, kuten Johannes heidät nimittää Ilmestyskirjan luvuissa kaksi ja kolme, joissa puhutellaan Smyrnan ja Filadelfian seurakuntia. Filadelfialaiset edustavat Ilmestyskirjan seitsemännen luvun ”sataaneljääkymmentäneljätuhatta”, ja Smyrna on saman luvun ”suuri joukko”, jota ei voida lukea. Nämä kaksi viimeisten päivien lunastettujen luokkaa ovat kiistassa niiden kanssa, jotka valehtelevat ja jotka ovat saatanan synagogassa ja väittävät olevansa Jumalan kansaa, sillä he sanovat olevansa juutalaisia.

The line of the true Protestant horn consists of the controversy that exists between themselves and the former covenant people who are then being passed by. In the same history the faithful are also in controversy with the line of apostate Protestantism and Catholicism. Those three religious entities represent the dragon, the beast and the false prophet at the micro level within the line of the true Protestant horn.

Todellisen protestanttisen sarven linja muodostuu kiistasta, joka vallitsee heidän itsensä ja entisen liittokansan välillä, joka tuolloin sivuutetaan. Samassa historiassa uskolliset ovat myös kiistassa luopioprotestantismin ja katolisuuden linjan kanssa. Nämä kolme uskonnollista toimijaa edustavat lohikäärmettä, petoa ja väärää profeettaa mikrotasolla todellisen protestanttisen sarven linjan sisällä.

> “I saw the nominal church and nominal Adventists, like Judas, would betray us to the Catholics to obtain their influence to come against the truth. The saints then will be an obscure people, little known to the Catholics; but the churches and nominal Adventists who know of our faith and customs (for they hated us on account of the Sabbath, for they could not refute it) will betray the saints and report them to the Catholics as those who disregard the institutions of the people; that is, that they keep the Sabbath and disregard Sunday.” Spalding and Magan, 1, 2.

> ”Minä näin, että nimikristillinen kirkko ja nimelliset adventistit, Juudaksen tavoin, kavaltavat meidät katolisille saadakseen heidän vaikutusvaltansa noustakseen totuutta vastaan. Pyhät ovat silloin huomaamaton kansa, jota katoliset vain vähän tuntevat; mutta kirkot ja nimelliset adventistit, jotka tuntevat meidän uskomme ja tapamme (sillä he vihasivat meitä sapatin tähden, koska eivät voineet kumota sitä), kavaltavat pyhät ja ilmiantavat heidät katolisille sellaisina, jotka halveksivat kansan säädöksiä; toisin sanoen, että he pitävät sapatin eivätkä pidä sunnuntaita.” Spalding and Magan, 1, 2.

We have dealt with this passage before, and in so doing identified that the expression “nominal church” and the expression “nominal Adventist” would have had a different meaning and application when Sister White penned the words. Yet the prophets spoke more for the last days than they did for their own history, so in this passage the nominal church in the last days would be apostate Protestantism. The word “nominal” means “in name only”.

Olemme käsitelleet tätä tekstikohtaa aiemmin ja todenneet siinä yhteydessä, että ilmauksella ”nimellinen kirkko” ja ilmauksella ”nimellinen adventisti” olisi ollut eri merkitys ja sovellutus silloin, kun sisar White kirjoitti nämä sanat. Kuitenkin profeetat puhuivat enemmän viimeisille päiville kuin omalle historialleen, joten tässä tekstikohdassa viimeisten päivien nimellinen kirkko olisi luopunut protestanttisuus. Sana ”nimellinen” merkitsee ”vain nimeltään”.

The so-called Protestant church ceased to protest Rome in 1844, when they rebelled against entering into the Most Holy Place by faith, where they could have recognized the seventh-day Sabbath is the correct day of worship. Instead, they retained the worship of the sun, which is the mark of Catholicism. It is impossible to “protest” Rome, which is the only definition of the word “Protestant,” if you have accepted her symbol of authority, which the Roman church has repeatedly identified as her authority to change the day of worship in the Bible from the seventh-day Sabbath unto Sunday.

Niin sanottu protestanttinen kirkko lakkasi protestoimasta Roomaa vuonna 1844, kun he kapinoivat sitä vastaan, että olisivat uskossa astuneet kaikkeinpyhimpään, missä he olisivat voineet tunnistaa, että seitsemännen päivän sapatti on oikea palvonnan päivä. Sen sijaan he säilyttivät auringon palvonnan, joka on katolilaisuuden merkki. On mahdotonta ”protestoida” Roomaa vastaan, mikä on sanan ”protestantti” ainoa määritelmä, jos on hyväksynyt hänen valtansa tunnusmerkin, jonka roomalainen kirkko on toistuvasti ilmoittanut olevan sen valta muuttaa Raamatussa oleva palvontapäivä seitsemännen päivän sapatista sunnuntaiksi.

“Nominal Adventists” are those who profess to be Seventh-day Adventists, but they are also identified as Judas, who is the symbol of a disciple that has betrayed his profession. The nominal Seventh-day Adventist church will hate the “saints” and those saints “will” then “be an obscure people.” They hate the obscure saints, “on account of the Sabbath,” truth they cannot “refute.” The Sabbath truth in Sister White’s history was the seventh-day Sabbath, but it typifies the Sabbath truth of the last days, which cannot be refuted, and that is the doctrine that was first rejected by Laodicean Seventh-day Adventism in their rebellion in 1863. That doctrine was the first foundational truth discovered by William Miller, and it represents the foundational truths of Adventism that the nominal Adventists refuse to walk in, as represented by Jeremiah’s old paths. That Sabbath truth is the “seven times,” of Leviticus twenty-six.

”Nimelliset adventistit” ovat niitä, jotka tunnustautuvat seitsemännen päivän adventisteiksi, mutta heidät samastetaan myös Juudakseen, joka on sen opetuslapsen vertauskuva, joka on pettänyt tunnustuksensa. Nimellinen seitsemännen päivän adventistikirkko tulee vihaamaan ”pyhiä”, ja nuo pyhät ”tulevat” silloin ”olemaan vähäpätöinen kansa”. He vihaavat vähäpätöisiä pyhiä ”sapatin tähden”, totuuden tähden, jota he eivät kykene ”kumoamaan”. Sisar Whiten historian sapatin totuus oli seitsemännen päivän sapatti, mutta se on viimeisten päivien sapatin totuuden esikuva, totuuden, jota ei voida kumota, ja se on se oppi, jonka Laodikean seitsemännen päivän adventismi ensi kerran hylkäsi kapinassaan vuonna 1863. Tuo oppi oli ensimmäinen perustotuus, jonka William Miller löysi, ja se edustaa adventismin perustotuuksia, joissa nimelliset adventistit kieltäytyvät vaeltamasta, kuten Jeremian vanhat polut kuvaavat. Tuo sapatin totuus on 3. Mooseksen kirjan kahdenkymmenennen kuudennen luvun ”seitsemän aikaa”.

The line of true Protestantism that is made up of Philadelphia and Smyrna are betrayed by those represented as Judas. Judas covenanted to betray Jesus three times, thus identifying a progressive betrayal that preceded and concluded at the cross. Verse sixteen of Daniel eleven represents the Sunday law, which was typified by the cross. Therefore, in the verses leading to the Sunday law of verse sixteen, which is also the Sunday law of verse forty-one, a three-step betrayal is brought upon the saints of the last days. The betrayal occurs during the period when the Lord is gathering His last-day ensign a second time.

Todellisen protestantismin linja, joka muodostuu Filadelfiasta ja Smyrnasta, joutuu niiden kavaltamaksi, joita Juudas edustaa. Juudas sitoutui kavaltamaan Jeesuksen kolmesti, osoittaen siten asteittaisen kavaltamisen, joka edelsi ristiä ja päättyi ristillä. Danielin 11. luvun kuudestoista jae edustaa sunnuntailakia, jota risti esikuvallisesti kuvasi. Sen tähden niissä jakeissa, jotka johtavat kuudennentoista jakeen sunnuntailakiin, joka on myös neljännenkymmenennenensimmäisen jakeen sunnuntailaki, viimeisten päivien pyhien osaksi tulee kolmivaiheinen kavaltaminen. Kavaltaminen tapahtuu sinä aikana, jolloin Herra kokoaa toistamiseen viimeisten päivien lippumerkkinsä.

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall set his hand again the second time to recover the remnant of his people, which shall be left, from Assyria, and from Egypt, and from Pathros, and from Cush, and from Elam, and from Shinar, and from Hamath, and from the islands of the sea. And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. The envy also of Ephraim shall depart, and the adversaries of Judah shall be cut off: Ephraim shall not envy Judah, and Judah shall not vex Ephraim. But they shall fly upon the shoulders of the Philistines toward the west; they shall spoil them of the east together: they shall lay their hand upon Edom and Moab; and the children of Ammon shall obey them. Isaiah 11:10–14.

> Ja sinä päivänä on Iisain juurivesa, joka seisoo kansojen lippumerkkinä; hänen tykönsä pakanat kääntyvät, ja hänen leposijansa on oleva kunniaisa. Ja sinä päivänä Herra ojentaa kätensä toisen kerran hankkiakseen takaisin kansansa jäännöksen, joka on jäljellä Assuriasta, Egyptistä, Patroksesta, Kuusista, Eelamista, Sinearin maasta, Hamatista ja meren saarista. Ja hän pystyttää lippumerkin kansakunnille, kokoaa Israelin karkotetut ja kerää yhteen Juudan hajotetut maan neljästä äärestä. Efraimin kateus on katoava, ja Juudan viholliset hävitetään: Efraim ei kadehdi Juudaa, eikä Juuda ahdista Efraimia. Mutta he syöksyvät länteen filistealaisten hartioille; yhdessä he ryöstävät idän kansat; he ojentavat kätensä Edomia ja Mooabia vastaan, ja ammonilaiset ovat heille alamaiset. Jesaja 11:10–14.

Isaiah identifies the historical setting for this passage in verse ten, with the expression “in that day.” That “day” has therefore been identified in the verses that preceded verse ten. When we trace this particular prophetic narrative back to a reference that allows us to identify when “that day” is, we come to verse one, of chapter ten.

Jesaja osoittaa tämän jakson historiallisen taustan jakeessa kymmenen ilmauksella ”sinä päivänä”. Tuo ”päivä” on siis yksilöity niissä jakeissa, jotka edeltävät jaetta kymmenen. Kun seuraamme tätä nimenomaista profeetallista kertomusta taaksepäin viittaukseen, jonka avulla voimme tunnistaa, milloin ”sinä päivänä” on, päädymme kymmenennen luvun ensimmäiseen jakeeseen.

> Woe unto them that decree unrighteous decrees, and that write grievousness which they have prescribed. Isaiah 10:1.

> Voi niitä, jotka säätävät vääriä säädöksiä ja laativat sortavia määräyksiä, jotka he ovat määränneet. Jesaja 10:1.

Sister White identifies the “unrighteous decree” of this verse as the soon coming Sunday law:

Sisar White samastaa tämän jakeen ”väärämielisen säädöksen” pian tulevaan sunnuntailakiin:

> “An idol sabbath has been set up, as the golden image was set up in the plains of Dura. And as Nebuchadnezzar, the king of Babylon, issued a decree that all who would not bow down and worship this image should be killed, so a proclamation will be made that all who will not reverence the Sunday institution will be punished with imprisonment and death. Thus the Sabbath of the Lord is trampled underfoot. But the Lord has declared, ‘Woe unto them that decree unrighteous decrees, and write grievousness which they have prescribed’ [Isaiah 10:1]. [Zephaniah 1:14–18]” Manuscript Releases, volume 14, 92.

> ”Epäjumalallinen sapatti on pystytetty, niin kuin kultainen kuvapatsas pystytettiin Duuran lakeudelle. Ja niin kuin Babylonin kuningas Nebukadnessar antoi asetuksen, että kaikki, jotka eivät kumartuisi maahan eivätkä palvoisi tätä kuvapatsasta, oli surmattava, samoin tullaan julistamaan, että kaikkia, jotka eivät kunnioita sunnuntailaitosta, rangaistaan vankeudella ja kuolemalla. Näin Herran sapatti poljetaan jalkoihin. Mutta Herra on julistanut: ’Voi niitä, jotka säätävät vääriä säädöksiä ja kirjoittavat rasittavia määräyksiä, jotka itse ovat määränneet’ [Jesaja 10:1]. [Sefanja 1:14–18]” Manuscript Releases, osa 14, 92.

The context of the Lord gathering His people a second time is placed in the history of the approaching Sunday law crisis, for in verse twelve of chapter ten, Isaiah speaks of the Lord finishing a work among His people before He brings His executive judgment at the unrighteous decree, which is the Sunday law.

Konteksti, jossa Herra kokoaa kansansa toisen kerran, sijoittuu lähestyvän sunnuntailakikriisin historiaan, sillä luvun kymmenen jakeessa kaksitoista Jesaja puhuu siitä, että Herra saattaa päätökseen työn kansansa keskuudessa ennen kuin Hän toimeenpanee täytäntöönpanevan tuomionsa vanhurskautta vailla olevan säädöksen kohdalla, joka on sunnuntailaki.

> Wherefore it shall come to pass, that when the Lord hath performed his whole work upon mount Zion and on Jerusalem, I will punish the fruit of the stout heart of the king of Assyria, and the glory of his high looks. Isaiah 10:12.

> Niinpä on tapahtuva, että kun Herra on saattanut päätökseen kaiken työnsä Siionin vuorella ja Jerusalemissa, minä rankaisen Assyrian kuninkaan ylpeän sydämen hedelmää ja hänen korskeitten katseidensa komeutta. Jesaja 10:12.

The “work upon Zion and on Jerusalem”, which the Lord “performs” before the punishment of the papacy begins at the Sunday law, is the sealing of the one hundred and forty-four thousand. In Ezekiel chapter nine, the man with the writer’s inkhorn goes through Jerusalem placing a mark upon those “that sigh and cry for the abominations done in the land” and in the church. That work includes the process of the Lord gathering together the outcasts of Israel a second time. He gathers them from the four corners of the earth, and the “four corners of earth” is represented by eight geographical areas. Eight is the symbol of the testing process of the image of the beast, thus identifying that the final gathering of those who would be the ensign takes place during the period when the image of the beast test is being accomplished in the earth.

“Työ Siionin ja Jerusalemin hyväksi”, jonka Herra “suorittaa” ennen kuin paavikunnan rankaiseminen alkaa sunnuntailaista, on sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöiminen. Hesekielin yhdeksännessä luvussa mies, jolla on kirjoittajan mustesarvi, kulkee Jerusalemin läpi ja panee merkin niihin, “jotka huokaavat ja valittavat kaikkia maassa” ja seurakunnassa tehtyjä kauhistuksia. Tähän työhön sisältyy se prosessi, jossa Herra kokoaa Israelin karkotetut toisen kerran yhteen. Hän kokoaa heidät maan neljästä kulmasta, ja “maan neljä kulmaa” esitetään kahdeksana maantieteellisenä alueena. Kahdeksan on pedon kuvan koetusprosessin vertauskuva, mikä osoittaa, että niiden lopullinen kokoaminen, joiden oli määrä olla tunnuslippu, tapahtuu aikana, jolloin pedon kuvan koe pannaan täytäntöön maan päällä.

The unity represented by “Ephraim” “not envying Judah, and Judah” “not vexing Ephraim,” occurs when the adversaries of Judah are cut off. Prophetically, the former covenant people, represented by Judas, or the synagogue of Satan, or the assembly of mockers, or the Protestants of Millerite history, or the Jews of Christ’s history are “cut off” at the first disappointment. When Jeremiah represents that very history, he was instructed that he could never return to the assembly of mockers, though they could return to him if they chose to repent.

Ykseys, jota kuvaa se, ettei ”Efraim” ”kadehdi Juudaa eikä Juuda” ”ahdista Efraimia”, toteutuu, kun Juudan vastustajat hävitetään. Profeetallisesti entinen liittokansa, jota edustavat Juudas tai saatanan synagoga tai pilkkaajien seurakunta tai milleriittisen historian protestantit tai Kristuksen historian juutalaiset, ”hävitetään” ensimmäisessä pettymyksessä. Kun Jeremia esittää juuri tuon historian, hänelle annettiin ohje, ettei hän voisi koskaan palata pilkkaajien seurakuntaan, vaikka he voisivat palata hänen luokseen, jos päättäisivät tehdä parannuksen.

From July 18, 2020 unto the Sunday law the Lord gathers His last-day people a second time. He gathers them from around the world, during a period when He is finishing His whole work on Judah and Jerusalem. In that sealing time, God’s last-day people will be obscure, but will never-the-less be confronted by a threefold union which opposes their work.

18. heinäkuuta 2020 alkaen aina sunnuntailakiin saakka Herra kokoaa viimeisten päivien kansansa toisen kerran. Hän kokoaa heidät kaikkialta maailmasta ajanjaksona, jolloin Hän saattaa päätökseen kaiken työnsä Juudassa ja Jerusalemissa. Tuona sinetöimisen aikana Jumalan viimeisten päivien kansa on oleva vähäpätöinen, mutta siitä huolimatta se joutuu kolminkertaisen liiton kohtaamaksi, joka vastustaa sen työtä.

Catholicism is the beast of the threefold union, and one of her daughters is the class Sister White identifies as the nominal church. They represent the false prophet. The nominal Laodicean Adventists, represented by Judas, are the dragon in this representation. The rebellion of 1863 was typified by the rebellion of ancient Israel at the first Kadesh, when they chose to reject the message of Joshua and Caleb and return to Egypt. Egypt is a symbol of the dragon.

Katolisuus on kolminkertaisen liiton peto, ja yksi sen tyttäristä on se ryhmä, jonka sisar White tunnistaa nimelliskirkoksi. Ne edustavat väärää profeettaa. Nimelliset laodikealaiset adventistit, joita Juudas edustaa, ovat tässä esityksessä lohikäärme. Vuoden 1863 kapinaa ennakoi muinaisen Israelin kapina ensimmäisessä Kadesissa, jolloin he päättivät hylätä Joosuan ja Kaalebin sanoman ja palata Egyptiin. Egypti on lohikäärmeen vertauskuva.

> Son of man, set thy face against Pharaoh king of Egypt, and prophesy against him, and against all Egypt: Speak, and say, Thus saith the Lord God; Behold, I am against thee, Pharaoh king of Egypt, the great dragon that lieth in the midst of his rivers, which hath said, My river is mine own, and I have made it for myself. Ezekiel 29:2, 3.

> Ihmislapsi, käännä kasvosi faraota, Egyptin kuningasta, vastaan ja ennusta häntä vastaan ja koko Egyptiä vastaan. Puhu ja sano: Näin sanoo Herra, Herra: Katso, minä olen sinua vastaan, farao, Egyptin kuningas, sinä suuri lohikäärme, joka makaat virtojesi keskellä, sinä, joka sanot: Minun virrallani on minut omanaan, ja minä olen tehnyt sen itselleni. Hesekiel 29:2, 3.

The rebellion at Kadesh represented the tenth test in a testing process that brought about the rejection and death of the chosen people who had been brought out of Egypt, and typified the final test of a testing process that was brought upon Philadelphian Millerite Adventism on October 22, 1844 and concluded with the rebellion of 1863. At the very end of ancient Israel’s history, the Jews “cried out, ‘Away with him, away with him, crucify him’. Pilate saith unto them, ‘Shall I crucify your King?’ The chief priests answered, ‘We have no king but Caesar.’” In the first rebellion and the last rebellion the former covenant people chose to identify a symbol of the dragon (Egypt and pagan Rome) as their king.

Kapina Kaadeksessa edusti kymmenettä koetusta koetusprosessissa, joka johti Egyptistä ulos tuodun valitun kansan hylkäämiseen ja kuolemaan, ja se esikuvasi sen koetusprosessin viimeistä koetusta, joka kohtasi filadelfialaista milleriittistä adventismia 22. lokakuuta 1844 ja päättyi vuoden 1863 kapinaan. Muinaisen Israelin historian aivan lopussa juutalaiset ”huusivat: ’Vie hänet pois, vie hänet pois, ristiinnaulitse hänet’. Pilatus sanoi heille: ’Onko minun ristiinnaulittava teidän kuninkaanne?’ Ylipapit vastasivat: ’Ei meillä ole kuningasta, vaan keisari.’” Ensimmäisessä kapinassa ja viimeisessä kapinassa entinen liittokansa valitsi tunnustaa lohikäärmeen vertauskuvan (Egyptin ja pakanallisen Rooman) kuninkaakseen.

On July 18, 2020, the “adversaries of Judah” were “cut off,” and the temple of the one hundred and forty-four thousand was set up. All that was left was for the temple to be cleansed, in advance of the Messenger of the Covenant suddenly coming to His temple. The temple of Millerite history was erected in forty-six years from 1798 unto 1844. At the first disappointment of April 19, 1844 the Protestants were cut off and became part of the synagogue of Satan, the assembly of mockers, a daughter of Rome. From that point until October 22, 1844 a purification process occurred in advance of the faithful following Christ into the Most Holy Place, that He might accomplish the work of joining His Divinity to their humanity.

18. heinäkuuta 2020 ”Juudan vastustajat” ”hävitettiin”, ja sadan neljänkymmenenneljän tuhannen temppeli pystytettiin. Jäljellä oli enää se, että temppeli puhdistettaisiin, ennen kuin liiton Sanansaattaja äkisti tulee temppeliinsä. Milleriläisen historian temppeli rakennettiin neljänäkymmenenäkuutena vuotena vuodesta 1798 vuoteen 1844. Ensimmäisessä pettymyksessä 19. huhtikuuta 1844 protestantit erotettiin pois ja heistä tuli osa saatanan synagoogaa, pilkkaajien joukkoa, Rooman tytärtä. Siitä hetkestä 22. lokakuuta 1844 asti tapahtui puhdistusprosessi ennen kuin uskolliset seurasivat Kristusta kaikkeinpyhimpään, jotta Hän voisi toteuttaa työn liittää jumaluutensa heidän ihmisyyteensä.

The history of the true Protestant horn, that is gathered a second time just before the unrighteous decree, that they might be the ensign that God employs to call His other flock out of Babylon, occurs in the same period where the apostate Republican and Protestant horns are joining together, committing spiritual fornication, thus becoming one flesh, or one temple, which is the image of the beast. God’s temple is simultaneously forming the image of Christ.

Todellisen protestanttisen sarven historia, joka kootaan toisen kerran juuri ennen väärämielistä asetusta, jotta se olisi se lippumerkki, jota Jumala käyttää kutsuakseen toisen laumansa ulos Babylonista, sijoittuu samaan ajanjaksoon, jolloin luopuneet republikaaninen ja protestanttinen sarvi liittyvät yhteen, harjoittaen hengellistä haureutta ja siten tulevat yhdeksi lihaksi eli yhdeksi temppeliksi, joka on pedon kuva. Jumalan temppeli muodostaa samalla Kristuksen kuvaa.

We will continue this study in the next article.

Jatkamme tätä tutkielmaa seuraavassa artikkelissa.

> The word that came to Jeremiah from the Lord, saying, Stand in the gate of the Lord’s house, and proclaim there this word, and say, Hear the word of the Lord, all ye of Judah, that enter in at these gates to worship the Lord. Thus saith the Lord of hosts, the God of Israel, Amend your ways and your doings, and I will cause you to dwell in this place. Trust ye not in lying words, saying, The temple of the Lord, The temple of the Lord, The temple of the Lord, are these. For if ye throughly amend your ways and your doings; if ye throughly execute judgment between a man and his neighbour; If ye oppress not the stranger, the fatherless, and the widow, and shed not innocent blood in this place, neither walk after other gods to your hurt: Then will I cause you to dwell in this place, in the land that I gave to your fathers, for ever and ever. Behold, ye trust in lying words, that cannot profit. Will ye steal, murder, and commit adultery, and swear falsely, and burn incense unto Baal, and walk after other gods whom ye know not; And come and stand before me in this house, which is called by my name, and say, We are delivered to do all these abominations? Is this house, which is called by my name, become a den of robbers in your eyes? Behold, even I have seen it, saith the Lord.

> Sana, joka tuli Jeremialle Herralta ja kuului näin: Asetu Herran huoneen portille ja julista siellä tämä sana ja sano: Kuulkaa Herran sana, kaikki te Juudasta, jotka käytte näistä porteista sisälle kumartaaksenne Herraa. Näin sanoo Herra Sebaot, Israelin Jumala: Parantakaa vaelluksenne ja tekonne, niin minä annan teidän asua tässä paikassa. Älkää luottako valheellisiin sanoihin, kun sanotaan: Tämä on Herran temppeli, Herran temppeli, Herran temppeli. Sillä jos te todella parannatte vaelluksenne ja tekonne, jos te todella teette oikeutta miehen ja hänen lähimmäisensä välillä, jos ette sorra muukalaista, orpoa ja leskeä ettekä vuodata viatonta verta tässä paikassa, ettekä seuraa muita jumalia omaksi onnettomuudeksenne, niin minä annan teidän asua tässä paikassa, siinä maassa, jonka minä annoin teidän isillenne iankaikkisesta iankaikkiseen. Katso, te luotatte valheellisiin sanoihin, joista ei ole hyötyä. Varastatteko, murhaatteko ja teette aviorikoksen, vannotteko väärin, poltatteko suitsutusta Baalille ja seuraatteko muita jumalia, joita ette tunne, ja sitten tulette ja seisotte minun edessäni tässä huoneessa, joka on kutsuttu minun nimelläni, ja sanotte: Me olemme pelastetut tekemään kaikki nämä kauhistukset? Onko tämä huone, joka on kutsuttu minun nimelläni, tullut teidän silmissänne ryövärien luolaksi? Katso, minäkin olen sen nähnyt, sanoo Herra.

> But go ye now unto my place which was in Shiloh, where I set my name at the first, and see what I did to it for the wickedness of my people Israel. And now, because ye have done all these works, saith the Lord, and I spake unto you, rising up early and speaking, but ye heard not; and I called you, but ye answered not; Therefore will I do unto this house, which is called by my name, wherein ye trust, and unto the place which I gave to you and to your fathers, as I have done to Shiloh. And I will cast you out of my sight, as I have cast out all your brethren, even the whole seed of Ephraim. Therefore pray not thou for this people, neither lift up cry nor prayer for them, neither make intercession to me: for I will not hear thee. Seest thou not what they do in the cities of Judah and in the streets of Jerusalem? Jeremiah 7:1–17.

> Mutta menkää nyt minun paikkaani, joka oli Siilossa, johon minä ensin asetin nimeni, ja katsokaa, mitä minä tein sille kansani Israelin pahuuden tähden. Ja nyt, koska te olette tehneet kaikki nämä teot, sanoo Herra, ja minä puhuin teille varhain nousemalla ja puhuen, mutta te ette kuulleet, ja minä kutsuin teitä, mutta te ette vastanneet; sentähden minä teen tälle huoneelle, joka on kutsuttu minun nimelläni, johon te luotatte, ja tälle paikalle, jonka minä annoin teille ja teidän isillenne, samoin kuin minä tein Siilolle. Ja minä ajan teidät pois kasvojeni edestä, niinkuin minä olen ajanut pois kaikki teidän veljenne, koko Efraimin siemenen. Älä siis rukoile tämän kansan puolesta äläkä kohota heidän tähtensä huutoa tai rukousta äläkä anomuksin käy minun eteeni; sillä minä en sinua kuule. Etkö näe, mitä he tekevät Juudan kaupungeissa ja Jerusalemin kaduilla? Jeremia 7:1–17.

Back to Articles