Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-Nine

Danielin kirja – numero kuusikymmentäyhdeksän

Unveiling the Generational Cycle: The Four Abominations of Adventism

Sukupolvikierron paljastaminen: adventismin neljä kauhistusta

Author

Jeff Pippenger

Published

February 2, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

God never changes, and therefore Adventism is judged in its fourth generation.

Jumala ei koskaan muutu, ja sen tähden adventismi tuomitaan sen neljännessä sukupolvessa.

> “‘And he called to the man clothed with linen, which had the writer’s inkhorn by his side; and the Lord said unto him, Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof. And to the others he said in mine hearing, Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> “‘Ja hän huusi pellavavaatteiseen puetulle miehelle, jolla oli kirjurin mustesarvi kupeellaan; ja Herra sanoi hänelle: Kulje läpi kaupungin, läpi Jerusalemin, ja tee merkki niiden miesten otsiin, jotka huokaavat ja valittavat kaikkien niiden kauhistusten tähden, joita sen keskellä tehdään. Ja toisille hän sanoi minun kuulteni: Käykää hänen jäljessään kaupungin läpi ja surmatkaa; älköön silmänne säälikö, älkääkä armahtako: tappakaa perin pohjin vanhukset ja nuorukaiset, neitsyet, pienet lapset ja naiset; mutta älkää lähestykö ainoatakaan, jossa on merkki; ja alkakaa Minun pyhäköstäni. Niin he alkoivat vanhimmista miehistä, jotka olivat temppelin edessä.’”

> “Jesus is about to leave the mercy seat of the heavenly sanctuary to put on garments of vengeance and pour out His wrath in judgments upon those who have not responded to the light God has given them. ‘Because sentence against an evil work is not executed speedily, therefore the heart of the sons of men is fully set in them to do evil.’ Instead of being softened by the patience and long forbearance that the Lord has exercised toward them, those who fear not God and love not the truth strengthen their hearts in their evil course. But there are limits even to the forbearance of God, and many are exceeding these boundaries. They have overrun the limits of grace, and therefore God must interfere and vindicate His own honor.

> ”Jeesus on aikeissa jättämään taivaallisen pyhäkön armoistuimen pukeutuakseen koston vaatteisiin ja vuodattaakseen vihansa tuomioina niiden päälle, jotka eivät ole vastanneet siihen valoon, jonka Jumala on heille antanut. ’Koska pahasta teosta annettavaa tuomiota ei panna täytäntöön heti, sen tähden ihmisten lasten sydän on heissä täysin altis tekemään pahaa.’ Sen sijaan, että he pehmenisivät sen kärsivällisyyden ja pitkämielisyyden vaikutuksesta, jota Herra on heitä kohtaan osoittanut, ne, jotka eivät pelkää Jumalaa eivätkä rakasta totuutta, paaduttavat sydämensä pahalla tiellään. Mutta Jumalankin pitkämielisyydellä on rajansa, ja monet ylittävät nämä rajat. He ovat menneet armon rajojen yli, ja sen vuoksi Jumalan täytyy puuttua asiaan ja puolustaa omaa kunniaansa.

> “Of the Amorites the Lord said: ‘In the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full.’ Although this nation was conspicuous because of its idolatry and corruption, it had not yet filled up the cup of its iniquity, and God would not give command for its utter destruction. The people were to see the divine power manifested in a marked manner, that they might be left without excuse. The compassionate Creator was willing to bear with their iniquity until the fourth generation. Then, if no change was seen for the better, His judgments were to fall upon them.

> Amorilaisista Herra sanoi: ”Neljännessä sukupolvessa he palaavat tänne, sillä amorilaisten syntivelka ei ole vielä täyttynyt.” Vaikka tämä kansa oli silmiinpistävä epäjumalanpalveluksensa ja turmeluksensa tähden, se ei ollut vielä täyttänyt syntiensä maljaa, eikä Jumala tahtonut antaa käskyä sen perinpohjaisesta hävittämisestä. Kansan tuli nähdä jumalallisen voiman ilmenevän erityisen selvästi, jotta heidät jätettäisiin ilman puolustusta. Laupias Luoja oli halukas kärsivällisesti sietämään heidän pahuuttaan neljänteen sukupolveen asti. Sitten, ellei mitään muutosta parempaan näkyisi, Hänen tuomionsa oli kohtaava heitä.

> “With unerring accuracy the Infinite One still keeps an account with all nations. While His mercy is tendered with calls to repentance, this account will remain open; but when the figures reach a certain amount which God has fixed, the ministry of His wrath commences. The account is closed. Divine patience ceases. There is no more pleading of mercy in their behalf.

> Äärettömällä on yhä erehtymättömällä tarkkuudella tili kaikkien kansakuntien kanssa. Niin kauan kuin Hänen armonsa tarjotaan kutsuilla parannukseen, tämä tili pysyy avoinna; mutta kun luvut saavuttavat tietyn määrän, jonka Jumala on määrännyt, Hänen vihansa palvelutehtävä alkaa. Tili suljetaan. Jumalallinen kärsivällisyys lakkaa. Heidän puolestaan ei enää vedota armoon.

> “The prophet, looking down the ages, had this time presented before his vision. The nations of this age have been the recipients of unprecedented mercies. The choicest of heaven’s blessings have been given them, but increased pride, covetousness, idolatry, contempt of God, and base ingratitude are written against them. They are fast closing up their account with God.

> ”Profeetta, katsellessaan aikakausien halki, näki tämän ajan avautuvan näkönsä eteen. Tämän aikakauden kansakunnat ovat saaneet osakseen ennenkuulumattomia armonosoituksia. Taivaan siunauksista valikoiduimmat on annettu niille, mutta niiden syyksi on kirjoitettu lisääntynyt ylpeys, ahneus, epäjumalanpalvelus, Jumalan halveksunta ja alhainen kiittämättömyys. Ne ovat nopeasti päättämässä tiliään Jumalan kanssa.

> “But that which causes me to tremble is the fact that those who have had the greatest light and privileges have become contaminated by the prevailing iniquity. Influenced by the unrighteous around them, many, even of those who profess the truth, have grown cold and are borne down by the strong current of evil. The universal scorn thrown upon true piety and holiness leads those who do not connect closely with God to lose their reverence for His law. If they were following the light and obeying the truth from the heart, this holy law would seem even more precious to them when thus despised and set aside. As the disrespect for God’s law becomes more manifest, the line of demarcation between its observers and the world becomes more distinct. Love for the divine precepts increases with one class according as contempt for them increases with another class.

> ”Mutta se, mikä saa minut vapisemaan, on se tosiasia, että ne, joilla on ollut suurin valo ja suurimmat etuoikeudet, ovat saastuneet vallitsevan vääryyden vaikutuksesta. Ympärillään olevien jumalattomien vaikutuksen alaisina monet, vieläpä monet niistäkin, jotka tunnustavat totuuden, ovat kylmenneet ja joutuneet pahan voimakkaan virran vietäviksi. Todelliseen jumalisuuteen ja pyhyyteen kohdistuva yleinen pilkka johtaa ne, jotka eivät pysy läheisessä yhteydessä Jumalaan, menettämään kunnioituksensa Hänen lakiaan kohtaan. Jos he seuraisivat valoa ja totelisivat totuutta sydämestään, tämä pyhä laki näyttäisi heistä sitäkin kalliimmalta silloin, kun sitä näin halveksitaan ja syrjään sysätään. Mitä ilmeisemmäksi Jumalan lain halventaminen tulee, sitä selvemmin erottuu raja sen noudattajien ja maailman välillä. Rakkaus jumalallisiin käskyihin kasvaa toisessa ryhmässä samassa määrin kuin niiden halveksunta lisääntyy toisessa ryhmässä.

> “The crisis is fast approaching. The rapidly swelling figures show that the time for God’s visitation has about come. Although loath to punish, nevertheless He will punish, and that speedily. Those who walk in the light will see signs of the approaching peril; but they are not to sit in quiet, unconcerned expectancy of the ruin, comforting themselves with the belief that God will shelter His people in the day of visitation. Far from it. They should realize that it is their duty to labor diligently to save others, looking with strong faith to God for help. ‘The effectual fervent prayer of a righteous man availeth much.’

> ”Kriisi lähestyy nopeasti. Nopeasti kasvavat luvut osoittavat, että Jumalan katselmuksen aika on pian koittamassa. Vaikka Hän on haluton rankaisemaan, Hän kuitenkin rankaisee, ja vieläpä nopeasti. Ne, jotka vaeltavat valossa, näkevät lähestyvän vaaran merkit; mutta heidän ei tule istua hiljaa, välinpitämättömässä odotuksessa turmion tullessa, lohduttautuen sillä uskolla, että Jumala varjelee kansaansa katselmuksen päivänä. Kaukana siitä. Heidän tulee käsittää, että heidän velvollisuutensa on uutterasti työskennellä toisten pelastamiseksi, katsoen vahvassa uskossa Jumalaan avun saamiseksi. ’Vanhurskaan voimallinen, harras rukous voi paljon.’”

> “The leaven of godliness has not entirely lost its power. At the time when the danger and depression of the church are greatest, the little company who are standing in the light will be sighing and crying for the abominations that are done in the land. But more especially will their prayers arise in behalf of the church because its members are doing after the manner of the world.

> Jumalallisuuden hapatus ei ole kokonaan menettänyt voimaansa. Aikana, jolloin seurakunnan vaara ja ahdinko ovat suurimmillaan, se pieni joukko, joka seisoo valossa, huokaa ja huutaa niiden kauhistusten tähden, joita maassa tehdään. Mutta erityisesti heidän rukouksensa kohoavat seurakunnan puolesta, koska sen jäsenet menettelevät maailman tavan mukaan.

> “The earnest prayers of this faithful few will not be in vain. When the Lord comes forth as an avenger, He will also come as a protector of all those who have preserved the faith in its purity and kept themselves unspotted from the world. It is at this time that God has promised to avenge His own elect which cry day and night unto Him, though He bear long with them.

> Tämän uskollisen harvalukuisen joukon vakavat rukoukset eivät ole turhia. Kun Herra käy esiin kostajana, Hän tulee myös kaikkien niiden suojelijana, jotka ovat säilyttäneet uskon sen puhtaudessa ja varjeleet itsensä maailman saastuttamattomina. Juuri tällöin Jumala on luvannut hankkia oikeuden omille valituilleen, jotka huutavat Hänen puoleensa päivin ja öin, vaikka Hän pitkään kärsii heidän tähtensä.

> “The command is: ‘Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof.’ These sighing, crying ones had been holding forth the words of life; they had reproved, counseled, and entreated. Some who had been dishonoring God repented and humbled their hearts before Him. But the glory of the Lord had departed from Israel; although many still continued the forms of religion, His power and presence were lacking.” Testimonies, volume 5, 207–210.

> Käsky kuuluu: ”Kulje kaupungin halki, Jerusalemin halki, ja tee merkki niiden miesten otsiin, jotka huokaavat ja vaikeroivat kaikkien niiden kauhistusten tähden, joita sen keskellä tehdään.” Nämä huokaavat ja vaikeroivat olivat pitäneet esillä elämän sanoja; he olivat nuhdelleet, neuvoneet ja vedonneet. Jotkut, jotka olivat saattaneet Jumalaa häväistyksi, tekivät parannuksen ja nöyrsivät sydämensä Hänen edessään. Mutta Herran kirkkaus oli poistunut Israelista; vaikka monet edelleen jatkoivat uskonnon muotoja, Hänen voimansa ja läsnäolonsa puuttuivat.” Testimonies, 5. osa, 207–210.

The illustration of God’s judgment that Sister White is identifying in the passage is the judgment brought upon the city of Jerusalem, which in the last days is the Seventh-day Adventist church. The judgment is finalized at the Sunday law, for it is there that the seal of God and mark of the beast are impressed. Ezekiel chapter eight identifies four escalating abominations. The first verse emphasizes the vision is to be understood just before probation closes by identifying the fifth day of the sixth month of the sixth year.

Kuvaus Jumalan tuomiosta, jonka sisar White tässä kohdassa esittää, on se tuomio, joka kohtasi Jerusalemin kaupunkia ja joka viimeisinä päivinä on seitsemännen päivän adventistikirkko. Tuomio saatetaan päätökseen sunnuntailaissa, sillä siellä painetaan Jumalan sinetti ja pedon merkki. Hesekielin kahdeksas luku osoittaa neljä asteittain pahenevaa kauhistusta. Ensimmäinen jae korostaa, että näky on ymmärrettävä juuri ennen armonajan päättymistä, osoittamalla kuudennen vuoden kuudennen kuun viidennen päivän.

Ezekiel did not need to include that historical point of reference. He could have simply written, “And it came to pass as I sat in mine house, and the elders of Judah sat before me, that the hand of the Lord God fell there upon me.” The fact that he included the reference to the day before “666,” is a prophetic reference for students of prophecy. The reference for those who have the victory of the number of the beast’s name know “666,” is an element of the Revelation of Jesus Christ, which is unsealed just before probation closes. They know this for they are the people of God, that according to Peter, “in times past were not the people of God.”

Hesekielin ei olisi tarvinnut sisällyttää tuota historiallista viitekohtaa. Hän olisi voinut yksinkertaisesti kirjoittaa: ”Ja tapahtui, kun minä istuin huoneessani ja Juudan vanhimmat istuivat edessäni, että siellä Herran Jumalan käsi lankesi minun päälleni.” Se seikka, että hän sisällytti viittauksen päivään ennen ”666”:ta, on profeetallinen viittaus profetian tutkijoille. Viittaus niille, joilla on voitto pedon nimen luvusta, jotka tuntevat ”666”:n, on osa Jeesuksen Kristuksen ilmestystä, joka avataan juuri ennen kuin koetusaika päättyy. He tietävät tämän, sillä he ovat Jumalan kansa, joka Pietarin mukaan ”ennen ei ollut Jumalan kansa.”

In 1 Peter chapter two the people who are now the people of God, “have tasted that the Lord is gracious.” They are those who have prophetically “eaten” the word of God, as opposed to those who refused to eat the word of God. All the prophets speak of the last days, and in John chapter six, Jesus gave the message that His disciples must eat His flesh and drink His blood. In that chapter the disciples that refused to eat His flesh and drink His blood, did so in verse sixty-six.

1. Pietarin kirjeen toisessa luvussa ne, jotka nyt ovat Jumalan kansa, ”ovat maistaneet, että Herra on hyvä”. He ovat niitä, jotka profeetallisesti ovat ”syöneet” Jumalan sanan, toisin kuin ne, jotka kieltäytyivät syömästä Jumalan sanaa. Kaikki profeetat puhuvat viimeisistä päivistä, ja Johanneksen evankeliumin kuudennessa luvussa Jeesus antoi sanoman, että Hänen opetuslastensa tulee syödä Hänen lihansa ja juoda Hänen verensä. Tässä luvussa ne opetuslapset, jotka kieltäytyivät syömästä Hänen lihaansa ja juomasta Hänen vertansa, tekivät niin jakeessa kuusikymmentäkuusi.

> From that time many of his disciples went back, and walked no more with him. John 6:66.

> Siitä lähtien monet hänen opetuslapsistaan vetäytyivät pois eivätkä enää vaeltaneet hänen kanssaan. Johannes 6:66.

The wise who eat the flesh and drink the blood of Christ in the last days, understand that Christ as Palmoni, is the Wonderful Numberer, and they recognize His signature when it is presented. The number “665,” in the opening verse of Ezekiel eight, is there, for any who wish to see, that it is identifying at least two important prophetic points. The first is that the message is to be understood as covering a period of time before the Sunday law. The second is that the number “666” is in one of only two verses in the book of Revelation, that is qualified by identifying that the “wise” would understand in the last days.

Viisaat, jotka viimeisinä päivinä syövät Kristuksen lihaa ja juovat Hänen vertansa, ymmärtävät, että Kristus Palmonina on Ihmeellinen Luvunlaskija, ja he tunnistavat Hänen tunnusmerkkinsä, kun se esitetään. Luku ”665” on Hesekielin kahdeksannen luvun alkujakeessa jokaisen nähtävissä, joka tahtoo nähdä, ja se osoittaa ainakin kaksi tärkeää profeetallista seikkaa. Ensimmäinen on se, että sanoma on ymmärrettävä ajanjaksoa koskevaksi ennen sunnuntailakia. Toinen on se, että luku ”666” esiintyy toisessa niistä vain kahdesta Ilmestyskirjan jakeesta, joita täsmennetään sillä, että ”viisaat” ymmärtäisivät viimeisinä päivinä.

> Here is wisdom. Let him that hath understanding count the number of the beast: for it is the number of a man; and his number is Six hundred threescore and six. Revelation 13:18.

> Tässä on viisaus. Jolla on ymmärrys, se laskekoon pedon luvun; sillä se on ihmisen luku, ja sen luku on kuusisataa kuusikymmentäkuusi. Ilmestys 13:18.

The “wise” who understand the increase of knowledge in the last days, when the Revelation of Jesus Christ is unsealed will know that “666,” is an important prophetic symbol for they will have gotten victory over the number. Ezekiel therefore introduces an escalating rebellion in chapter eight, that is represented by four increasing abominations. The final identifies the foolish as bowing down to the sun, thus marking the judgment of Jerusalem (Adventism), in the last days. That judgment takes place in the fourth generation. The four abominations are the symbols of the four generations of Laodicean Adventism.

“Viisaat”, jotka ymmärtävät tiedon lisääntymisen viimeisinä päivinä, jolloin Jeesuksen Kristuksen ilmestys avataan, tulevat tietämään, että ”666” on tärkeä profeetallinen vertauskuva, sillä he ovat saaneet voiton sen luvusta. Sen tähden Hesekiel esittää kahdeksannessa luvussa kärjistyvän kapinan, jota kuvaavat neljä yhä pahenevaa kauhistusta. Viimeinen niistä osoittaa tyhmät auringon kumartajiksi ja merkitsee näin Jerusalemin (adventismin) tuomion viimeisinä päivinä. Tuo tuomio tapahtuu neljännessä sukupolvessa. Nämä neljä kauhistusta ovat Laodikean adventismin neljän sukupolven vertauskuvat.

The first generation began in 1863, with the rebellion against Moses’ oath of “seven times.” Twenty-five years later, the rebellion of 1888 was manifested. Thirty-one years later the rebellion of 1919 occurred, represented by W. W. Prescott’s book, “The Doctrine of Christ”. Thirty-eight years after that, in 1957, the rebellion represented by the book, “Questions on Doctrine” took place. We will now begin to demonstrate why these four waymarks align with the four abominations of Ezekiel eight.

Ensimmäinen sukupolvi alkoi vuonna 1863, kapinalla Mooseksen ”seitsemän aikaa” -valaa vastaan. Kaksikymmentäviisi vuotta myöhemmin vuoden 1888 kapina tuli ilmi. Kolmekymmentäyksi vuotta myöhemmin tapahtui vuoden 1919 kapina, jota edusti W. W. Prescottin kirja ”The Doctrine of Christ”. Kolmekymmentäkahdeksan vuotta sen jälkeen, vuonna 1957, tapahtui kapina, jota edusti kirja ”Questions on Doctrine”. Alamme nyt osoittaa, miksi nämä neljä tienviittaa vastaavat Hesekielin kahdeksannen luvun neljää kauhistusta.

In 1863, Laodicean Adventism introduced a new chart to replace the two charts that were fulfillments of Habakkuk chapter two’s command to, “write the vision and make it plain upon tables.” The 1863 chart dropped the “seven times” from the prophetic illustration, as it had been on the two sacred charts along with the 1260, 1290, and 1335. In Habakkuk the command identified that the tables (in the plural) would be published in a fashion that, “he may run that readeth it.” The 1863 chart was so far off the mark, that it required a handout of explanation to go with it. It was not possible to look at the 1863 chart and “run” without an extra handout.

Vuonna 1863 laodikealainen adventismi esitti uuden kartan korvaamaan ne kaksi karttaa, jotka olivat Habakukin toisen luvun käskyn täyttymyksiä: ”kirjoita näky ja tee se selväksi tauluihin”. Vuoden 1863 kartasta jätettiin pois ”seitsemän aikaa” profeetallisesta kuvauksesta, vaikka se oli ollut noissa kahdessa pyhässä kartassa yhdessä 1260:n, 1290:n ja 1335:n kanssa. Habakukissa käsky ilmaisi, että taulut (monikossa) julkaistaisiin sillä tavoin, että ”joka sen lukee, voi juosta”. Vuoden 1863 kartta poikkesi niin suuresti oikeasta, että sen tueksi tarvittiin selittävä jaettava lehtinen. Ei ollut mahdollista katsoa vuoden 1863 karttaa ja ”juosta” ilman ylimääräistä jaettavaa lehtistä.

> And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. Habakkuk 2:2.

> Ja Herra vastasi minulle ja sanoi: Kirjoita näky ja piirrä se selvästi tauluihin, niin että sen lukija voi juosta. Habakuk 2:2.

The 1863, chart was a counterfeit designed to cover up the true, just as William Miller saw in his dream. The two sacred charts were the symbol of the covenant that Christ made with the people who had just taken the position as the true Protestant horn of the earth beast. Those two charts represented a symbol of the covenant relationship between the Millerites and Christ, who suddenly came to His temple in 1844, and when He came, He came as the Messenger of the Covenant. Ancient Israel illustrates modern Israel, and when Christ took ancient Israel out of the bondage of Egypt, He typified the time when He was to take modern Israel out of the bondage of twelve hundred and sixty years of papal rule. Sister White repeatedly upholds these two histories as parallel histories.

Vuoden 1863 kartta oli väärennös, joka oli laadittu peittämään tosi, aivan niin kuin William Miller näki unessaan. Ne kaksi pyhää karttaa olivat sen liiton vertauskuva, jonka Kristus teki sen kansan kanssa, joka oli juuri ottanut asemansa maan pedon todellisena protestanttisena sarvena. Nuo kaksi karttaa edustivat vertauskuvaa liittosuhteesta milleriittien ja Kristuksen välillä, hänen, joka tuli äkisti temppeliinsä vuonna 1844, ja tullessaan hän tuli liiton Sanansaattajana. Muinainen Israel kuvastaa nykyistä Israelia, ja kun Kristus vei muinaisen Israelin pois Egyptin orjuudesta, hän esikuvasi aikaa, jolloin hänen tuli viedä nykyinen Israel pois paavillisen hallinnon tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen vuoden orjuudesta. Sisär White pitää toistuvasti näitä kahta historiaa rinnakkaisina historioina.

> “Upon us is shining the accumulated light of past ages. The record of Israel’s forgetfulness has been preserved for our enlightenment. In this age God has set His hand to gather unto Himself a people from every nation, kindred, and tongue. In the advent movement He has wrought for His heritage, even as He wrought for the Israelites in leading them from Egypt. In the great disappointment of 1844 the faith of His people was tested as was that of the Hebrews at the Red Sea.” Testimonies, volume 8, 115, 116.

> ”Yllämme loistaa menneiden aikakausien kerääntynyt valo. Kertomus Israelin unohduksesta on säilytetty meidän valistukseksemme. Tänä aikakautena Jumala on ryhtynyt kokoamaan itselleen kansan jokaisesta kansasta, sukukunnasta ja kielestä. Adventtiliikkeessä Hän on toiminut perintöosansa hyväksi, samoin kuin Hän toimi israelilaisten hyväksi johdattaessaan heidät pois Egyptistä. Suuressa pettymyksessä vuonna 1844 Hänen kansansa uskoa koeteltiin, niin kuin heprealaisten uskoa Punaisenmeren rannalla.” Testimonies, nide 8, s. 115, 116.

When the Lord entered into covenant with ancient Israel, He gave two tables to represent the covenant relationship. When the Lord entered into covenant with modern Israel, He gave two tables to represent the covenant relationship. The two tables of the Ten Commandments typify Habakkuk’s two tables. He gave them the two tables shortly after the Red Sea crossing, which Sister White aligns with the great disappointment of 1844. Shortly after 1844, in terms of prophetic history, the Lord produced the second table. Ancient Israel was made the depositaries of God’s law, and modern Israel was made the depositaries of not only God’s law, but also those great prophetic truths.

Kun Herra teki liiton muinaisen Israelin kanssa, Hän antoi kaksi taulua edustamaan liittosuhdetta. Kun Herra teki liiton nykyisen Israelin kanssa, Hän antoi kaksi taulua edustamaan liittosuhdetta. Kymmenen käskyn kaksi taulua ovat Habakukin kahden taulun esikuva. Hän antoi heille nuo kaksi taulua pian Punaisenmeren ylityksen jälkeen, minkä sisar White rinnastaa vuoden 1844 suureen pettymykseen. Pian vuoden 1844 jälkeen, profeetallisen historian näkökulmasta, Herra toi esiin toisen taulun. Muinaisesta Israelista tehtiin Jumalan lain haltija, ja nykyisestä Israelista tehtiin paitsi Jumalan lain myös noiden suurten profeetallisten totuuksien haltija.

> “God has called His church in this day, as He called ancient Israel, to stand as a light in the earth. By the mighty cleaver of truth, the messages of the first, second, and third angels, He has separated them from the churches and from the world to bring them into a sacred nearness to Himself. He has made them the depositaries of His law and has committed to them the great truths of prophecy for this time. Like the holy oracles committed to ancient Israel, these are a sacred trust to be communicated to the world.” Testimonies, volume 5, 455.

> ”Jumala on kutsunut kirkkonsa tänä aikana, niin kuin Hän kutsui muinaisen Israelin, seisomaan valona maan päällä. Totuuden voimallisella halkojalla, ensimmäisen, toisen ja kolmannen enkelin sanomilla, Hän on erottanut heidät kirkoista ja maailmasta saattaakseen heidät pyhään läheisyyteen itsensä kanssa. Hän on tehnyt heistä lakinsa haltijoita ja uskonut heidän huostaansa tätä aikaa koskevat suuret profetian totuudet. Samoin kuin muinaiselle Israelille uskotut pyhät oraakkelilausunnot, nämä ovat pyhä talletus, joka on välitettävä maailmalle.” Testimonies, osa 5, s. 455.

The first two Commandments identify God’s hatred for idolatry, and in those first two Commandments He identifies that judgment is carried out unto the third and fourth generations, for He identifies that He is a jealous God.

Kaksi ensimmäistä käskyä ilmaisevat Jumalan vihan epäjumalanpalvelusta kohtaan, ja noissa kahdessa ensimmäisessä käskyssä Hän osoittaa, että tuomio ulottuu kolmanteen ja neljänteen sukupolveen, sillä Hän ilmoittaa olevansa kiivas Jumala.

> “The law was not spoken at this time exclusively for the benefit of the Hebrews. God honored them by making them the guardians and keepers of His law, but it was to be held as a sacred trust for the whole world. The precepts of the Decalogue are adapted to all mankind, and they were given for the instruction and government of all. Ten precepts, brief, comprehensive, and authoritative, cover the duty of man to God and to his fellow man; and all based upon the great fundamental principle of love. ‘Thou shalt love the Lord thy God with all thy heart, and with all thy soul, and with all thy strength, and with all thy mind; and thy neighbor as thyself.’ Luke 10:27. See also Deuteronomy 6:4, 5; Leviticus 19:18. In the Ten Commandments these principles are carried out in detail, and made applicable to the condition and circumstances of man.

> ”Lak ia ei julin eni taim bilong helpim ol Hibru tasol. God i givim biknem long ol taim Em i mekim ol i stap olsem ol wasman na ol lukautman bilong Lo bilong Em, tasol em i mas stap olsem wanpela tambu trast bilong olgeta hap bilong graun. Ol tok bilong Dekalog i stret long olgeta manmeri, na ol i bin givim bilong skulim na bosim olgeta. Tenpela tok, em i sotpela, tasol i pulap tru na i gat namba, i karamapim wok bilong man long God na long wantok man bilong en; na olgeta i stap antap long dispela bikpela nambawan stamba prinsipol bilong laikim. ‘Yu mas laikim Bikpela God bilong yu long bel bilong yu olgeta, na long sol bilong yu olgeta, na long strong bilong yu olgeta, na long tingting bilong yu olgeta; na yu mas laikim wantok man bilong yu olsem yu yet.’ Luke 10:27. Lukim tu Deuteronomy 6:4, 5; Leviticus 19:18. Long Tenpela Lo dispela ol prinsipol i kamap ples klia long olgeta wan wan hap, na ol i mekim i stret long sindaun na ol kainkain taim na stap bilong man.

> “‘Thou shalt have no other gods before Me.’

> ”Sinulla ei saa olla muita jumalia minun rinnallani.”

> “Jehovah, the eternal, self-existent, uncreated One, Himself the Source and Sustainer of all, is alone entitled to supreme reverence and worship. Man is forbidden to give to any other object the first place in his affections or his service. Whatever we cherish that tends to lessen our love for God or to interfere with the service due Him, of that do we make a god.

> ”Jehova, ikuinen, itsestään oleva, luomaton, Hän, joka itse on kaiken Lähde ja Ylläpitäjä, on yksin oikeutettu korkeimpaan kunnioitukseen ja palvontaan. Ihmistä on kielletty antamasta millekään muulle kohteelle ensimmäistä sijaa kiintymyksessään tai palveluksessaan. Mitä tahansa vaalimmekin, mikä pyrkii vähentämään rakkauttamme Jumalaan tai haittaamaan Hänelle kuuluvaa palvelusta, siitä me teemme jumalan.

> “‘Thou shalt not make unto thee any graven image, or any likeness of anything that is in heaven above, or that is in the earth beneath, or that is in the water under the earth: thou shalt not bow down thyself to them, nor serve them.’

> “‘Älä tee itsellesi patsaskuvaa äläkä mitään kuvaa mistään, mikä on ylhäällä taivaassa, mikä on alhaalla maan päällä tai mikä on vesissä maan alla. Älä kumarra niitä äläkä palvele niitä.’”

> “The second commandment forbids the worship of the true God by images or similitudes. Many heathen nations claimed that their images were mere figures or symbols by which the Deity was worshiped, but God has declared such worship to be sin. The attempt to represent the Eternal One by material objects would lower man’s conception of God. The mind, turned away from the infinite perfection of Jehovah, would be attracted to the creature rather than to the Creator. And as his conceptions of God were lowered, so would man become degraded.

> ”Toinen käsky kieltää palvomasta tosi Jumalaa kuvien tai kaltaisuuksien välityksellä. Monet pakanakansat väittivät, että heidän kuvansa olivat pelkkiä hahmoja tai vertauskuvia, joiden kautta Jumaluutta palvottiin, mutta Jumala on julistanut sellaisen palvonnan synniksi. Yritys esittää Iankaikkista aineellisten esineiden avulla alentaisi ihmisen käsitystä Jumalasta. Mieli, joka kääntyy pois Jehovan äärettömästä täydellisyydestä, kiintyisi pikemminkin luotuun kuin Luojaan. Ja samassa määrin kuin hänen käsityksensä Jumalasta alenisivat, samassa määrin ihminen turmeltuisi.

> “‘I the Lord thy God am a jealous God.’ The close and sacred relation of God to His people is represented under the figure of marriage. Idolatry being spiritual adultery, the displeasure of God against it is fitly called jealousy.” Patriarchs and Prophets, 305, 306.

> “‘Minä, Herra, sinun Jumalasi, olen kiivas Jumala.’ Jumalan läheinen ja pyhä suhde kansaansa kuvataan avioliiton vertauskuvalla. Koska epäjumalanpalvelus on hengellistä aviorikosta, Jumalan tyytymättömyyttä sitä kohtaan kutsutaan aiheellisesti kiivaudeksi.” Patriarchs and Prophets, 305, 306.

God’s jealousy is especially manifested against idolatry, and it is not a coincidence that the first abomination in Ezekiel chapter eight is “an image of jealousy.”

Jumalan kiivaus ilmenee erityisesti epäjumalanpalvelusta vastaan, eikä ole sattumaa, että Hesekielin kahdeksannen luvun ensimmäinen kauhistus on ”kiivauden kuva”.

> And it came to pass in the sixth year, in the sixth month, in the fifth day of the month, as I sat in mine house, and the elders of Judah sat before me, that the hand of the Lord God fell there upon me. Then I beheld, and lo a likeness as the appearance of fire: from the appearance of his loins even downward, fire; and from his loins even upward, as the appearance of brightness, as the colour of amber. And he put forth the form of an hand, and took me by a lock of mine head; and the spirit lifted me up between the earth and the heaven, and brought me in the visions of God to Jerusalem, to the door of the inner gate that looketh toward the north; where was the seat of the image of jealousy, which provoketh to jealousy. And, behold, the glory of the God of Israel was there, according to the vision that I saw in the plain. Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. Ezekiel 8:1–5.

> Ja tapahtui kuudentena vuonna, kuudentena kuukautena, kuukauden viidentenä päivänä, minun istuessani huoneessani ja Juudan vanhinten istuessa edessäni, että siellä Herran Jumalan käsi laskeutui minun päälleni. Ja minä katselin, ja katso: hahmo, tulen näköinen; hänen kupeittensa näöstä alaspäin tulta, ja hänen kupeistaan ylöspäin kuin kirkkauden näköä, kuin meripihkan hohdetta. Ja hän ojensi kädenmuotoisen hahmon ja tarttui minua hiuskiehkurasta; ja henki kohotti minut maan ja taivaan välille ja vei minut Jumalan näyissä Jerusalemiin, sisemmän portin ovelle, joka on pohjoiseen päin; siellä, missä oli sen kiivauteen yllyttävän kateudenkuvan istuin. Ja katso, Israelin Jumalan kirkkaus oli siellä, sen näyn mukainen, jonka minä olin nähnyt tasangolla. Sitten hän sanoi minulle: Ihmislapsi, nosta nyt silmäsi pohjoista kohti. Niin minä nostin silmäni pohjoista kohti, ja katso: alttariportin pohjoispuolella, sisäänkäynnin kohdalla, oli tämä kateudenkuva. Hesekiel 8:1–5.

The image of jealousy is the first of four escalating abominations that Ezekiel is shown. The image of jealousy represents the beginning of the first of four generations of escalating rebellion in Adventism. The first generation began in 1863.

Mustasukkaisuuden kuva on ensimmäinen niistä neljästä asteittain pahenevasta kauhistuksesta, jotka Hesekielille näytetään. Mustasukkaisuuden kuva edustaa adventismin piirissä tapahtuneen, neljän sukupolven mittaiseksi kasvavan kapinan ensimmäisen sukupolven alkua. Ensimmäinen sukupolvi alkoi vuonna 1863.

We will continue this study in the next article.

Jatkamme tätä tutkimusta seuraavassa artikkelissa.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. . . .

> ”Kukin muinaisista profeetoista puhui vähemmän oman aikansa kuin meidän aikamme puolesta, niin että heidän profetoimisensa on voimassa meille. ’Mutta tämä, mikä tapahtui heille, on esikuvallista ja on kirjoitettu varoitukseksi meille, joille maailmanaikojen loppukausi on tullut.’ 1. Korinttolaiskirje 10:11. ’Eikä heille itselleen, vaan meille he palvelivat sitä, mikä nyt on teille ilmoitettu niiden kautta, jotka taivaasta lähetetyssä Pyhässä Hengessä ovat teille evankeliumia julistaneet; siihen enkelitkin halajavat katsahtaa.’ 1. Pietarin kirje 1:12....”

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> ”Raamattu on koonnut ja sitonut yhteen aarteensa tätä viimeistä sukupolvea varten. Kaikki Vanhan testamentin historian suuret tapahtumat ja vakavat vaiheet ovat toistuneet ja toistuvat seurakunnassa näinä viimeisinä päivinä.” Selected Messages, kirja 3, 338, 339.

Back to Articles