Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Three

Joelin kirja ja laodikealainen seitsemännen päivän adventistikirkko - Numero kolme

A Vineyard of Red Wine

Punaviinimarhan viinitarha

Author

Jeff Pippenger

Published

December 3, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

We ended the previous article with the question, “With these concepts in place the question may be asked how is it that at 9/11 the book of Joel became the message Peter identified at Pentecost?”

Päätimme edellisen artikkelin kysymykseen: ”Kun nämä käsitteet ovat paikoillaan, voidaan kysyä, kuinka on mahdollista, että 9/11:n yhteydessä Joelin kirjasta tuli se sanoma, jonka Pietari tunnisti helluntaina?”

Peter was identifying that Joel was being fulfilled on the day of Pentecost, which is a point in time marking the end of the Pentecostal season. In the Pentecostal season there was a manifestation of the Holy Spirit at the beginning, and then a greater manifestation of the Holy Spirit at the end. By faith understanding that both the Bible and Spirit of Prophecy apply Joel to the time of the latter rain we may know that the book of Joel became present truth at 9/11; and that every element of the book will speak directly of the prophetic history beginning at 9/11 on through to and including the seven last plagues, which Joel identifies as the “day of the Lord.”

Pietari osoitti, että Joelin kirja täyttyi helluntaipäivänä, joka on ajankohta, joka merkitsee helluntaikauden päättymistä. Helluntaikaudella Pyhä Henki ilmeni alussa, ja sitten sen lopussa tapahtui Pyhän Hengen suurempi ilmeneminen. Ymmärtäessämme uskossa, että sekä Raamattu että Profetian Henki soveltavat Joelia myöhäissateen aikaan, voimme tietää, että Joelin kirjasta tuli nykyinen totuus 9/11; ja että kirjan jokainen osa puhuu suoraan profeetallisesta historiasta, joka alkaa 9/11:stä ja ulottuu aina seitsemään viimeiseen vitsaukseen saakka sekä ne mukaan lukien, minkä Joelin kirja määrittelee ”Herran päiväksi”.

As typified by 1888, on 9/11 the presentation of the Laodicean message became present testing truth. Isaiah typifies that same message in chapter fifty-eight with the trumpet voice showing God’s people their transgressions. The “day” when Isaiah begins sounding his voice like a trumpet is the same day he sings the song of the vineyard.

Niin kuin vuotta 1888 ennakollisesti kuvaava esikuva osoittaa, 11. syyskuuta Laodikean sanoman esittämisestä tuli nykyinen koetteleva totuus. Jesaja esikuvallistaa saman sanoman luvussa viisikymmentäkahdeksan, jossa pasuunan ääni näyttää Jumalan kansalle heidän rikkomuksensa. Se ”päivä”, jona Jesaja alkaa korottaa äänensä pasuunan tavoin, on sama päivä, jona hän laulaa viinitarhan laulun.

> In that day sing ye unto her, A vineyard of red wine. I the Lord do keep it; I will water it every moment: lest any hurt it, I will keep it night and day. Fury is not in me: who would set the briers and thorns against me in battle? I would go through them, I would burn them together. Or let him take hold of my strength, that he may make peace with me; and he shall make peace with me. He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Isaiah 27:2–6.

> Sinä päivänä laulakaa siitä: Viinitarha, täynnä punaviiniä. Minä, Herra, varjelen sitä; minä kastelen sitä joka hetki; ettei kukaan sitä vahingoittaisi, minä vartioitsen sitä yöt ja päivät. Vihaa ei minussa ole; kuka asettaisi orjantappurat ja ohdakkeet minua vastaan taistelussa? Minä kävisin niiden läpi, minä polttaisin ne kaikki yhdessä. Tai tarttukoon hän minun väkevyyteeni, että hän tekisi rauhan minun kanssani; ja hän on tekevä rauhan minun kanssani. Hän saattaa Jaakobista polveutuvat juurtumaan; Israel on kukoistava ja versova ja täyttävä maanpiirin hedelmällä. Jesaja 27:2–6.

Modern spiritual “Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit” during the period of the latter rain, for the early rain cause the budding and blossoming of a plant, and the latter rain produces the fruit. When the buildings of New York came down on 9/11 the mighty angel of Revelation eighteen descended and the latter rain began to sprinkle. At that time God’s watchmen were to blow the trumpet to the Laodicean church. Isaiah’s message identifying the sins of God’s people is also the song of the vineyard of red wine. The first chapter of Joel is that very message.

Nykyaikainen hengellinen ”Israel on kukoistava ja versova, ja se täyttää maanpiirin kasvullaan” myöhäissateen aikana, sillä varhaissade saa kasvin versomaan ja kukoistamaan, ja myöhäissade tuottaa hedelmän. Kun New Yorkin rakennukset sortuivat 11. syyskuuta, Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun väkevä enkeli astui alas, ja myöhäissade alkoi vihmoa. Tuolloin Jumalan vartijoiden tuli puhaltaa pasuunaan Laodikean seurakunnalle. Jesajan sanoma, joka osoittaa Jumalan kansan synnit, on myös punaviinitarhan laulu. Joelin ensimmäinen luku on juuri tuo sanoma.

> The word of the Lord that came to Joel the son of Pethuel.

> Herran sana, joka tuli Joelille, Petuelin pojalle.

> Hear this, ye old men, and give ear, all ye inhabitants of the land. Hath this been in your days, or even in the days of your fathers? Tell ye your children of it, and let your children tell their children, and their children another generation.

> Kuulkaa tämä, te vanhimmat, ja ottakaa korviinne, kaikki maan asukkaat. Onko tällaista tapahtunut teidän päivinänne tai edes teidän isienne päivinä? Kertokaa siitä lapsillenne, ja lapset kertokoot siitä omille lapsilleen, ja heidän lapsensa seuraavalle sukupolvelle.

> That which the palmerworm hath left hath the locust eaten; and that which the locust hath left hath the cankerworm eaten; and that which the cankerworm hath left hath the caterpiller eaten.

> Mitä kalvajaheinäsirkka on jättänyt, sen on syönyt kulkusirkka; ja mitä kulkusirkka on jättänyt, sen on syönyt syöjäsirkka; ja mitä syöjäsirkka on jättänyt, sen on syönyt tuhosirkka.

> Awake, ye drunkards, and weep; and howl, all ye drinkers of wine, because of the new wine; for it is cut off from your mouth.

> Herätkää, te juomarit, ja itkekää; ulvokaa, kaikki viininjuojat, uuden viinin tähden, sillä se on otettu pois teidän suustanne.

> For a nation is come up upon my land, strong, and without number, whose teeth are the teeth of a lion, and he hath the cheek teeth of a great lion. He hath laid my vine waste, and barked my fig tree: he hath made it clean bare, and cast it away; the branches thereof are made white. Lament like a virgin girded with sackcloth for the husband of her youth. The meat offering and the drink offering is cut off from the house of the Lord; the priests, the Lord’s ministers, mourn. The field is wasted, the land mourneth; for the corn is wasted: the new wine is dried up, the oil languisheth.

> Sillä kansa on noussut minun maahani, väkevä ja lukematon; sen hampaat ovat kuin leijonan hampaat, ja sillä on suuren leijonan poskihampaat. Se on hävittänyt minun viinipuuni ja kalunnut minun viikunapuuni paljaaksi; se on riistänyt sen aivan alastomaksi ja heittänyt pois, sen oksat ovat käyneet valkeiksi. Valita niin kuin neitsyt, joka on säkkiin vyöttäytyneenä nuoruutensa sulhasen tähden. Ruoka- ja juomauhri on lakkautettu Herran huoneesta; papit, Herran palvelijat, murehtivat. Pelto on hävitetty, maa suree; sillä vilja on turmeltu, uusi viini on kuivunut, öljy on kuihtunut.

> Be ye ashamed, O ye husbandmen; howl, O ye vinedressers, for the wheat and for the barley; because the harvest of the field is perished. The vine is dried up, and the fig tree languisheth; the pomegranate tree, the palm tree also, and the apple tree, even all the trees of the field, are withered: because joy is withered away from the sons of men.

> Hävetkää, te peltomiehet; valittakaa ääneen, te viinitarhurit, vehnän ja ohran tähden, sillä pellon sato on hävinnyt. Viinipuu on kuivunut, ja viikunapuu nääntyy; granaattiomenapuu, myös palmupuu ja omenapuu, kaikki pellon puut, ovat lakastuneet; sillä ilo on lakastunut pois ihmisten lapsilta.

> Gird yourselves, and lament, ye priests: howl, ye ministers of the altar: come, lie all night in sackcloth, ye ministers of my God: for the meat offering and the drink offering is withholden from the house of your God. Sanctify ye a fast, call a solemn assembly, gather the elders and all the inhabitants of the land into the house of the Lord your God, and cry unto the Lord, Alas for the day! for the day of the Lord is at hand, and as a destruction from the Almighty shall it come. Is not the meat cut off before our eyes, yea, joy and gladness from the house of our God? The seed is rotten under their clods, the garners are laid desolate, the barns are broken down; for the corn is withered. How do the beasts groan! the herds of cattle are perplexed, because they have no pasture; yea, the flocks of sheep are made desolate.

> Vyöttäkää itsenne ja valittakaa, te papit; ulvokaa, te alttarin palvelijat; tulkaa, viettäkää yö säkkiin pukeutuneina, te minun Jumalani palvelijat; sillä ruokauhri ja juomauhri on estetty tulemasta teidän Jumalanne huoneeseen. Julistakaa pyhä paasto, kuuluttakaa juhlallinen kokous, kootkaa vanhimmat ja kaikki maan asukkaat Herran, teidän Jumalanne, huoneeseen ja huutakaa Herran puoleen: Voi sitä päivää! sillä Herran päivä on lähellä, ja se tulee hävityksenä Kaikkivaltiaalta. Eikö ravinto ole hakattu pois silmiemme edestä, niin myös ilo ja riemu meidän Jumalamme huoneesta? Siemen on mädäntynyt multapaakkujensa alla, aitat ovat autioiksi joutuneet, varastohuoneet ovat hajonneet; sillä vilja on kuivunut. Kuinka karja huokaa! Nautalaumat ovat hämmentyneet, koska niillä ei ole laidunta; myös lammaslaumat ovat joutuneet hävityksen omiksi.

> O Lord, to thee will I cry: for the fire hath devoured the pastures of the wilderness, and the flame hath burned all the trees of the field. The beasts of the field cry also unto thee: for the rivers of waters are dried up, and the fire hath devoured the pastures of the wilderness. Joel 1:1–20.

> Herra, sinun puoleesi minä huudan; sillä tuli on kuluttanut erämaan laitumet, ja liekki on polttanut kaikki kedon puut. Myös metsän eläimet huutavat sinun puoleesi; sillä vesivirrat ovat kuivuneet, ja tuli on kuluttanut erämaan laitumet. Joel 1:1–20.

The first chapter of Joel is addressing the destruction of God’s vineyard. Isaiah establishes “that day” as the day when the latter rain begins, for the plants on that day begin to blossom and bud. The fact that Isaiah informs us that God’s people will “take root,” “blossom and bud” and fill the earth with “fruit” is illustrating a progressive history of three steps. A plant takes “root” in the ground. To “take root” therefore means to stand upon the ground, which is the ground floor or the foundation. Those who “come out of Jacob” “take root” and then they are called “Israel.” Those who come out of the Laodicean experience are then called Philadelphians, though to retain that experience requires victory in a testing process that ends at the Sunday law.

Joelin ensimmäinen luku käsittelee Jumalan viinitarhan hävitystä. Jesaja määrittää ”sen päivän” päiväksi, jolloin myöhäissade alkaa, sillä tuona päivänä kasvit alkavat kukoistaa ja tehdä nuppuja. Se, että Jesaja ilmoittaa meille Jumalan kansan ”juurtuvan”, ”kukoistavan ja tekevän nuppuja” sekä täyttävän maan ”hedelmällä”, havainnollistaa etenevää historiaa, jossa on kolme vaihetta. Kasvi ”juurtuu” maahan. ”Juurtua” merkitsee siis seistä maan päällä, joka on pohjakerros eli perustus. Ne, jotka ”lähtevät Jaakobista”, ”juurtuvat”, ja sitten heitä kutsutaan ”Israeliksi”. Ne, jotka tulevat ulos laodikealaisesta kokemuksesta, kutsutaan sen jälkeen filadelfialaisiksi, vaikka tuon kokemuksen säilyttäminen edellyttää voittoa koetusprosessissa, joka päättyy sunnuntailakiin.

The prophetic relationship of Jacob, (the supplanter) and Israel, (the overcomer) is identifying that at 9/11 those who “take root” by returning to the foundations, there and then enter into a covenant relationship. Prophetically a change of name is a symbol of a covenant, as represented by Abram to Abraham, Sarai to Sarah, Jacob to Israel and others. In the verse those who returned to the old foundational truths at 9/11 entered into a covenant relationship as the rain began to produce blossoms and buds. At the Sunday law the whole world will be filled with “fruit” as the rain is then poured out without measure.

Jaakobin (syrjäyttäjän) ja Israelin (voittajan) profeetallinen suhde osoittaa, että 9/11 ne, jotka “juurtuvat” palaamalla perustuksiin, siinä ja silloin astuvat liittosuhteeseen. Profeetallisesti nimenmuutos on liiton vertauskuva, kuten Abramista Abrahamiksi, Saraista Saaraksi, Jaakobista Israeliksi ja muista käy ilmi. Jakeessa ne, jotka 9/11 palasivat vanhoihin perustaviin totuuksiin, astuivat liittosuhteeseen, kun sade alkoi tuottaa kukintoja ja silmuja. Sunnuntailain aikana koko maailma täyttyy “hedelmällä”, sillä silloin sade vuodatetaan ilman määrää.

Isaiah must agree with Isaiah, and of course all the other prophets, but Isaiah is to lift up his voice like a trumpet and show Laodicean Seventh-day Adventists their sins in the context of the song of the vineyard. That song was sung by Jesus in the parable of the vineyard. The vineyard caused him to weep as He for the last time before the cross looked out over Jerusalem; knowing ancient Israel had reached the end of their probationary period and were being passed by as God’s covenant people. Simultaneously Christ was entering into a covenant with a people who would bring forth the appropriate fruits from God’s vineyard. Whether the vineyard story of Joshua at the beginning or of Jesus at the end those who became the new covenant people typified the one hundred and forty-four thousand.

Jesajan täytyy olla sopusoinnussa Jesajan kanssa, ja tietenkin kaikkien muidenkin profeettojen kanssa, mutta Jesajan on korotettava äänensä kuin pasuuna ja osoitettava laodikealaisille seitsemännen päivän adventisteille heidän syntinsä viinitarhan laulun yhteydessä. Tämän laulun Jeesus lauloi viinitarhan vertauksessa. Viinitarha sai Hänet itkemään, kun Hän viimeisen kerran ennen ristiä katseli Jerusalemin yli tietäen, että muinainen Israel oli tullut koetusaikansa päätökseen ja että se sivuutettiin Jumalan liittokansana. Samanaikaisesti Kristus oli astumassa liittoon kansan kanssa, joka toisi Jumalan viinitarhasta asianmukaiset hedelmät. Olipa kyse Joosuan viinitarhakertomuksesta alussa tai Jeesuksen kertomuksesta lopussa, ne, joista tuli uuden liiton kansa, olivat sadan neljänkymmenen neljän tuhannen esikuvia.

Christ spoke of Isaiah’s vineyard prophecy, as does Sister White.

Kristus puhui Jesajan viinitarhaprofetiasta, samoin sisar White.

> “The parable of the vineyard applies not alone to the Jewish nation. It has a lesson for us. The church in this generation has been endowed by God with great privileges and blessings, and He expects corresponding returns.” Christ Object Lessons, 296.

> ”Vertaus viinitarhasta ei koske ainoastaan juutalaista kansaa. Siinä on opetus meille. Tämän sukupolven seurakunta on saanut Jumalalta suuria etuoikeuksia ja siunauksia, ja Hän odottaa vastaavaa hedelmää.” Christ’s Object Lessons, 296.

It is instructive to read the passage which leads to the last statement from the Spirit of Prophecy.

On opettavaista lukea se kohta, joka johtaa viimeiseen lausuntoon Profeetian Hengestä.

> “Chapter 23—The Lord’s Vineyard

> “Luku 23—Herran viinitarha”

> “The Jewish Nation

> “Juutalainen kansakunta”

> “The parable of the two sons was followed by the parable of the vineyard. In the one, Christ had set before the Jewish teachers the importance of obedience. In the other, He pointed to the rich blessings bestowed upon Israel, and in these showed God’s claim to their obedience. He set before them the glory of God’s purpose, which through obedience they might have fulfilled. Withdrawing the veil from the future, He showed how, by failure to fulfill His purpose, the whole nation was forfeiting His blessing, and bringing ruin upon itself.

> Kahden pojan vertausta seurasi vertaus viinitarhasta. Edellisessä Kristus oli asettanut juutalaisten opettajien eteen kuuliaisuuden tärkeyden. Jälkimmäisessä Hän viittasi niihin runsaisiin siunauksiin, jotka oli annettu Israelille, ja osoitti niiden kautta Jumalan oikeuden vaatia heiltä kuuliaisuutta. Hän asetti heidän eteensä Jumalan tarkoituksen kirkkauden, jonka he olisivat voineet täyttää kuuliaisuuden kautta. Poistaen verhon tulevaisuuden edestä Hän osoitti, kuinka koko kansakunta, jättäessään täyttämättä Hänen tarkoituksensa, menetti Hänen siunauksensa ja saattoi itsensä perikatoon.

> “‘There was a certain householder,’ Christ said, ‘which planted a vineyard, and hedged it round about, and digged a winepress in it, and built a tower, and let it out to husbandmen, and went into a far country.’

> ”Oli eräs perheenisäntä”, Kristus sanoi, ”joka istutti viinitarhan, aitasi sen ympäriltä, kaivoi siihen viinikuurnan, rakensi tornin, vuokrasi sen viinitarhureille ja matkusti kaukaiseen maahan.”

> “A description of this vineyard is given by the prophet Isaiah: ‘Now will I sing to my wellbeloved a song of my beloved touching His vineyard. My wellbeloved hath a vineyard in a very fruitful hill; and He fenced it, and gathered out the stones thereof, and planted it with the choicest vine, and built a tower in the midst of it, and also made a winepress therein; and He looked that it should bring forth grapes.’ Isaiah 5:1, 2.

> Tämän viinitarhan kuvauksen esittää profeetta Jesaja: ”Nyt minä laulan rakkaalleni laulun rakkaastani ja hänen viinitarhastaan. Rakkaallani oli viinitarha lihavalla vuorenrinteellä. Hän kuokki sen ja korjasi siitä kivet pois ja istutti siihen jaloja viinipuita. Hän rakensi tornin sen keskelle ja hakkautti siihen myös viinikuurnan. Ja hän odotti sen tuottavan rypäleitä.” Jesaja 5:1, 2.

> “The husbandman chooses a piece of land from the wilderness; he fences, clears, and tills it, and plants it with choice vines, expecting a rich harvest. This plot of ground, in its superiority to the uncultivated waste, he expects to do him honor by showing the results of his care and toil in its cultivation. So God had chosen a people from the world to be trained and educated by Christ. The prophet says, ‘The vineyard of the Lord of hosts is the house of Israel, and the men of Judah His pleasant plant.’ Isaiah 5:7. Upon this people God had bestowed great privileges, blessing them richly from His abundant goodness. He looked for them to honor Him by yielding fruit. They were to reveal the principles of His kingdom. In the midst of a fallen, wicked world they were to represent the character of God.

> Maanviljelijä valitsee erämaasta maa-alan; hän aidtaa sen, raivaa ja muokkaa sen sekä istuttaa siihen valittuja viiniköynnöksiä odottaen runsasta satoa. Tämän maa-alan, joka ylivertaisuudessaan kohoaa viljelemättömän autiomaan yläpuolelle, hän odottaa tuottavan hänelle kunniaa osoittamalla hänen hoitonsa ja vaivannäkönsä tulokset sen viljelyssä. Samoin Jumala oli valinnut kansan maailmasta Kristuksen kasvatettavaksi ja opetettavaksi. Profeetta sanoo: ”Sillä Herran Sebaotin viinitarha on Israelin heimo, ja Juudan miehet ovat hänen ilon istutuksensa.” Jesaja 5:7. Tälle kansalle Jumala oli suonut suuria etuoikeuksia ja siunannut sitä runsaasti yltäkylläisestä hyvyydestään. Hän odotti heidän kunnioittavan Häntä kantamalla hedelmää. Heidän tuli ilmaista Hänen valtakuntansa periaatteet. Langenneen, pahan maailman keskellä heidän tuli edustaa Jumalan luonnetta.

> “As the Lord’s vineyard they were to produce fruit altogether different from that of the heathen nations. These idolatrous peoples had given themselves up to work wickedness. Violence and crime, greed, oppression, and the most corrupt practices, were indulged without restraint. Iniquity, degradation, and misery were the fruits of the corrupt tree. In marked contrast was to be the fruit borne on the vine of God’s planting.

> Herran viinitarhana heidän tuli tuottaa hedelmää, joka oli perin toisenlaista kuin pakanakansojen hedelmä. Nämä epäjumalia palvelevat kansat olivat antautuneet pahuuden harjoittamiseen. Väkivaltaa ja rikollisuutta, ahneutta, sortoa ja mitä turmeltuneimpia menoja harjoitettiin hillittömästi. Vääryys, alennustila ja kurjuus olivat tuon turmeltuneen puun hedelmät. Jyrkkänä vastakohtana oli oleva se hedelmä, jota Jumalan istuttama viinipuu kantoi.

> “It was the privilege of the Jewish nation to represent the character of God as it had been revealed to Moses. In answer to the prayer of Moses, ‘Show me Thy glory,’ the Lord promised, ‘I will make all My goodness pass before thee.’ Exodus 33:18, 19. ‘And the Lord passed by before him, and proclaimed, The Lord, the Lord God, merciful and gracious, longsuffering, and abundant in goodness and truth, keeping mercy for thousands, forgiving iniquity and transgression and sin.’ Exodus 34:6, 7. This was the fruit that God desired from His people. In the purity of their characters, in the holiness of their lives, in their mercy and loving-kindness and compassion, they were to show that ‘the law of the Lord is perfect, converting the soul.’ Psalm 19:7.

> ”Juutalaisella kansalla oli etuoikeus edustaa Jumalan luonnetta sellaisena kuin se oli ilmoitettu Moosekselle. Vastauksena Mooseksen rukoukseen: ’Näytä minulle kirkkautesi’, Herra lupasi: ’Minä annan kaiken hyvyteni kulkea sinun ohitsesi.’ 2. Moos. 33:18, 19. ’Ja Herra kulki hänen ohitsensa ja julisti: Herra, Herra Jumala, laupias ja armahtavainen, pitkämielinen ja suuri armossa ja totuudessa, joka säilyttää laupeuden tuhansille, antaa anteeksi pahat teot, rikkomukset ja synnit.’ 2. Moos. 34:6, 7. Tämä oli se hedelmä, jota Jumala halusi kansaltaan. Luonteensa puhtaudessa, elämänsä pyhyydessä, laupeudessaan ja rakastavassa hyvyydessään sekä myötätunnossaan heidän tuli osoittaa, että ’Herran laki on täydellinen, se virvoittaa sielun’. Ps. 19:7.”

> “Through the Jewish nation it was God’s purpose to impart rich blessings to all peoples. Through Israel the way was to be prepared for the diffusion of His light to the whole world. The nations of the world, through following corrupt practices, had lost the knowledge of God. Yet in His mercy God did not blot them out of existence. He purposed to give them opportunity for becoming acquainted with Him through His church. He designed that the principles revealed through His people should be the means of restoring the moral image of God in man.

> ”Juutalaisen kansan kautta Jumalan tarkoituksena oli välittää runsaita siunauksia kaikille kansoille. Israelin kautta oli tie valmistettava Hänen valonsa leviämiselle koko maailmaan. Maailman kansat olivat turmeltuneita tapoja seuraten kadottaneet Jumalan tuntemuksen. Kuitenkaan Jumala ei armossaan pyyhkinyt heitä pois olemassaolosta. Hänen tarkoituksensa oli antaa heille tilaisuus tulla tuntemaan Hänet seurakuntansa kautta. Hän oli säätänyt, että Hänen kansansa kautta ilmoitettujen periaatteiden tuli olla välineenä Jumalan moraalisen kuvan ennalleen palauttamisessa ihmisessä.

> “It was for the accomplishment of this purpose that God called Abraham out from his idolatrous kindred and bade him dwell in the land of Canaan. ‘I will make of thee a great nation,’ He said, ‘and I will bless thee, and make thy name great; and thou shalt be a blessing.’ Genesis 12:2.

> ”Tämän tarkoituksen toteuttamiseksi Jumala kutsui Aabrahamin pois epäjumalanpalvelusta harjoittavan sukunsa keskuudesta ja käski hänen asua Kanaanin maassa. ”Minä teen sinusta suuren kansan”, Hän sanoi, ”ja siunaan sinua, ja teen sinun nimesi suureksi; ja sinä olet tuleva siunaukseksi.” 1. Moos. 12:2.

> “The descendants of Abraham, Jacob and his posterity, were brought down to Egypt that in the midst of that great and wicked nation they might reveal the principles of God’s kingdom. The integrity of Joseph and his wonderful work in preserving the lives of the whole Egyptian people were a representation of the life of Christ. Moses and many others were witnesses for God.

> Abrahamin jälkeläiset, Jaakob ja hänen jälkeläisensä, vietiin alas Egyptiin, jotta he tuon suuren ja jumalattoman kansan keskellä voisivat ilmaista Jumalan valtakunnan periaatteet. Joosefin nuhteettomuus ja hänen ihmeellinen työnsä koko Egyptin kansan hengen säilyttämiseksi olivat Kristuksen elämän esikuva. Mooses ja monet muut olivat Jumalan todistajia.

> “In bringing forth Israel from Egypt, the Lord again manifested His power and His mercy. His wonderful works in their deliverance from bondage and His dealings with them in their travels through the wilderness were not for their benefit alone. These were to be as an object lesson to the surrounding nations. The Lord revealed Himself as a God above all human authority and greatness. The signs and wonders He wrought in behalf of His people showed His power over nature and over the greatest of those who worshiped nature. God went through the proud land of Egypt as He will go through the earth in the last days. With fire and tempest, earthquake and death, the great I AM redeemed His people. He took them out of the land of bondage. He led them through the ‘great and terrible wilderness, wherein were fiery serpents, and scorpions, and drought.’ Deuteronomy 8:15. He brought them forth water out of ‘the rock of flint,’ and fed them with ‘the corn of heaven.’ Psalm 78:24. ‘For,’ said Moses, ‘the Lord’s portion is His people; Jacob is the lot of His inheritance. He found him in a desert land, and in the waste howling wilderness; He led him about, He instructed him, He kept him as the apple of His eye. As an eagle stirreth up her nest, fluttereth over her young, spreadeth abroad her wings, taketh them, beareth them on her wings: so the Lord alone did lead him, and there was no strange God with him.’ Deuteronomy 32:9–12. Thus He brought them unto Himself, that they might dwell as under the shadow of the Most High.

> Tuodessaan Israelin pois Egyptistä Herra ilmaisi jälleen voimansa ja armonsa. Hänen ihmeelliset tekonsa heidän vapauttamisessaan orjuudesta ja hänen menettelynsä heidän kanssaan heidän vaelluksillaan erämaassa eivät olleet ainoastaan heidän hyödykseen. Niiden tuli olla havainnollisena opetuksena ympäröiville kansoille. Herra ilmoitti itsensä Jumalana, joka on kaiken inhimillisen vallan ja suuruuden yläpuolella. Ne merkit ja ihmeet, jotka Hän teki kansansa hyväksi, osoittivat Hänen valtansa luonnon yli ja niiden suurimpien yli, jotka palvoivat luontoa. Jumala kulki ylpeän Egyptin maan halki niin kuin Hän kulkee maan halki viimeisinä päivinä. Tulen ja myrskyn, maanjäristyksen ja kuoleman kautta suuri MINÄ OLEN lunasti kansansa. Hän vei heidät pois orjuuden maasta. Hän johdatti heidät “sen suuren ja peljättävän erämaan kautta, jossa oli myrkkykäärmeitä ja skorpioneja ja kuivuutta”. 5. Moos. 8:15. Hän toi heille vettä “piikivikalliosta” ja ruokki heitä “taivaan viljalla”. Ps. 78:24. “Sillä”, sanoi Mooses, “Herran osa on Hänen kansansa, Jaakob on Hänen perintöosansa arpa. Hän löysi hänet autiomaasta, ja erämaan huutavasta hämäryydestä; Hän ympäröi hänet, Hän opetti häntä, Hän varjeli häntä niin kuin silmäteräänsä. Niin kuin kotka nostaa pesueensa lentoon, liitelee poikastensa yllä, levittää siipensä, ottaa ne ja kantaa niitä sulillaan, niin Herra yksin johdatti häntä, eikä hänen kanssaan ollut vierasta jumalaa.” 5. Moos. 32:9–12. Näin Hän toi heidät luoksensa, jotta he asuisivat Korkeimman varjon alla.

> “Christ was the leader of the children of Israel in their wilderness wanderings. Enshrouded in the pillar of cloud by day and the pillar of fire by night, He led and guided them. He preserved them from the perils of the wilderness, He brought them into the land of promise, and in the sight of all the nations that acknowledged not God He established Israel as His own chosen possession, the Lord’s vineyard.

> Kristus oli Israelin lasten johtaja heidän erämaavaelluksensa aikana. Päivällä pilvenpatsaaseen ja yöllä tulenpatsaaseen verhoutuneena Hän johti ja opasti heitä. Hän varjeli heidät erämaan vaaroista, Hän vei heidät lupauksen maahan, ja kaikkien niiden kansojen nähden, jotka eivät tunnustaneet Jumalaa, Hän vahvisti Israelin omaksi valituksi omaisuudekseen, Herran viinitarhaksi.

> “To this people were committed the oracles of God. They were hedged about by the precepts of His law, the everlasting principles of truth, justice, and purity. Obedience to these principles was to be their protection, for it would save them from destroying themselves by sinful practices. And as the tower in the vineyard, God placed in the midst of the land His holy temple.

> “Tälle kansalle uskottiin Jumalan ilmoitukset. Heidät ympäröitiin Hänen lakinsa käskyillä, iankaikkisilla totuuden, oikeudenmukaisuuden ja puhtauden periaatteilla. Näille periaatteille kuuliaisuuden tuli olla heidän suojansa, sillä se varjelisi heitä tuhoamasta itseään syntisillä tavoilla. Ja niin kuin torni viinitarhassa, Jumala asetti keskelle maata pyhän temppelinsä.

> “Christ was their instructor. As He had been with them in the wilderness, so He was still to be their teacher and guide. In the tabernacle and the temple His glory dwelt in the holy shekinah above the mercy seat. In their behalf He constantly manifested the riches of His love and patience.

> Kristus oli heidän opettajansa. Niin kuin Hän oli ollut heidän kanssaan erämaassa, niin Hänen oli edelleenkin määrä olla heidän opettajansa ja oppaansa. Majassa ja temppelissä Hänen kirkkautensa asui pyhässä shekinassa armoistuimen yllä. Heidän tähtensä Hän lakkaamatta ilmaisi rakkautensa ja kärsivällisyytensä runsauden.

> “God desired to make of His people Israel a praise and a glory. Every spiritual advantage was given them. God withheld from them nothing favorable to the formation of character that would make them representatives of Himself.

> Jumala tahtoi tehdä kansastansa Israelista ylistyksen ja kirkkauden. Heille annettiin kaikki hengellinen etu. Jumala ei pidättänyt heiltä mitään sellaista, mikä olisi ollut suotuisaa sellaisen luonteen muodostumiselle, joka tekisi heistä Hänen edustajansa.

> “Their obedience to the law of God would make them marvels of prosperity before the nations of the world. He who could give them wisdom and skill in all cunning work would continue to be their teacher, and would ennoble and elevate them through obedience to His laws. If obedient, they would be preserved from the diseases that afflicted other nations, and would be blessed with vigor of intellect. The glory of God, His majesty and power, were to be revealed in all their prosperity. They were to be a kingdom of priests and princes. God furnished them with every facility for becoming the greatest nation on the earth.

> Heidän kuuliaisuutensa Jumalan lakia kohtaan tekisi heistä vaurauden ihmeitä maailman kansojen silmissä. Hän, joka voi antaa heille viisautta ja taitoa kaikenlaisessa taidokkaassa työssä, olisi edelleen heidän opettajansa ja jalostaisi sekä korottaisi heitä kuuliaisuuden kautta Hänen laeilleen. Jos he olisivat kuuliaisia, heidät varjeltaisiin niiltä taudeilta, jotka vaivasivat muita kansoja, ja heitä siunattaisiin älyn voimalla. Jumalan kirkkauden, Hänen majesteettinsa ja voimansa, tuli tulla ilmi kaikessa heidän menestyksessään. Heidän tuli olla pappien ja ruhtinaiden valtakunta. Jumala varusti heidät kaikilla edellytyksillä tullakseen maan suurimmaksi kansaksi.

> “In the most definite manner Christ through Moses had set before them God’s purpose, and had made plain the terms of their prosperity. ‘Thou art an holy people unto the Lord thy God,’ He said; ‘the Lord thy God hath chosen thee to be a special people unto Himself, above all people that are upon the face of the earth…. Know therefore that the Lord thy God, He is God, the faithful God, which keepeth covenant and mercy with them that love Him and keep His commandments to a thousand generations…. Thou shalt therefore keep the commandments, and the statutes, and the judgments, which I command thee this day, to do them. Wherefore it shall come to pass, if ye hearken to these judgments, and keep, and do them, that the Lord thy God shall keep unto thee the covenant and the mercy which He sware unto thy fathers; and He will love thee, and bless thee, and multiply thee: He will also bless the fruit of thy womb, and the fruit of thy land, thy corn, and thy wine, and thine oil, the increase of thy kine, and the flocks of thy sheep, in the land which He sware unto thy fathers to give thee. Thou shalt be blessed above all people…. And the Lord will take away from thee all sickness, and will put none of the evil diseases of Egypt, which thou knowest, upon thee.’ Deuteronomy 7:6, 9, 11–15.

> ”Kristus oli Mooseksen kautta mitä selvimmällä tavalla asettanut heidän eteensä Jumalan tarkoituksen ja tehnyt selviksi heidän menestyksensä ehdot. ”Sillä sinä olet Herralle, sinun Jumalallesi, pyhä kansa”, Hän sanoi; ”Herra, sinun Jumalasi, on valinnut sinut omaisuuskansakseen kaikkien kansojen joukosta, jotka ovat maan päällä…. Tiedä siis, että Herra, sinun Jumalasi, on Jumala, uskollinen Jumala, joka pitää liiton ja laupeuden niille, jotka Häntä rakastavat ja pitävät Hänen käskynsä, tuhansiin polviin asti…. Noudata siis käskyjä, säädöksiä ja oikeuksia, jotka minä tänä päivänä sinulle annan, ja tee niiden mukaan. Ja jos te kuulette nämä oikeudet, noudatatte niitä ja teette niiden mukaan, niin Herra, sinun Jumalasi, pitää sinulle liiton ja laupeuden, jonka Hän on sinun isillesi valalla vahvistanut; ja Hän rakastaa sinua, siunaa sinua ja tekee sinut lukuisaksi. Hän siunaa myös sinun kohtusi hedelmän ja sinun maasi hedelmän, sinun viljasi, viinisi ja öljysi, sinun karjasi lisäännyksen ja lammastarhasi laumat siinä maassa, jonka Hän valalla vannoi sinun isillesi antavansa sinulle. Sinä olet oleva siunattu yli kaikkien kansojen…. Ja Herra ottaa sinusta pois kaiken sairauden eikä pane sinun päällesi mitään niistä Egyptin pahoista taudeista, jotka sinä tunnet.’ 5. Mooseksen kirja 7:6, 9, 11–15.”

> “If they would keep His commandments, God promised to give them the finest of the wheat, and bring them honey out of the rock. With long life would He satisfy them, and show them His salvation.

> ”Jos he pitäisivät hänen käskynsä, Jumala lupasi antaa heille vehnän parhainta ydintä ja tuoda heille hunajaa kalliosta. Pitkällä iällä hän heidät ravitsisi ja näyttäisi heille pelastuksensa.

> “Through disobedience to God, Adam and Eve had lost Eden, and because of sin the whole earth was cursed. But if God’s people followed His instruction, their land would be restored to fertility and beauty. God Himself gave them directions in regard to the culture of the soil, and they were to co-operate with Him in its restoration. Thus the whole land, under God’s control, would become an object lesson of spiritual truth. As in obedience to His natural laws the earth should produce its treasures, so in obedience to His moral law the hearts of the people were to reflect the attributes of His character. Even the heathen would recognize the superiority of those who served and worshiped the living God.

> ”Tottemattomuuden kautta Jumalaa kohtaan Aadam ja Eeva olivat menettäneet Eedenin, ja synnin tähden koko maa oli joutunut kirouksen alaiseksi. Mutta jos Jumalan kansa noudattaisi Hänen ohjeitaan, heidän maansa palautettaisiin hedelmälliseksi ja kauniiksi. Jumala itse antoi heille ohjeet maan viljelemisestä, ja heidän tuli toimia yhteistyössä Hänen kanssaan sen ennallistamiseksi. Näin koko maa, Jumalan hallinnan alaisena, tulisi hengellisen totuuden havainto-opetukseksi. Samoin kuin maa kuuliaisuudessa Hänen luonnonlaeilleen tuottaisi aarteensa, niin kansan sydänten tuli kuuliaisuudessa Hänen moraalilailleen heijastaa Hänen luonteensa ominaisuuksia. Jopa pakanatkin tunnustaisivat niiden ylemmyyden, jotka palvelivat ja palvoivat elävää Jumalaa.”

> “‘Behold,’ said Moses, ‘I have taught you statutes and judgments, even as the Lord my God commanded me, that ye should do so in the land whither ye go to possess it. Keep therefore and do them; for this is your wisdom and your understanding in the sight of the nations, which shall hear all these statutes, and say, Surely this great nation is a wise and understanding people. For what nation is there so great, who hath God so nigh unto them, as the Lord our God is in all things that we call upon Him for? And what nation is there so great, that hath statutes and judgments so righteous as all this law, which I set before you this day?’ Deuteronomy 4:5–8.

> ”Katso”, sanoi Mooses, ”minä olen opettanut teille käskyt ja oikeudenmukaiset säädökset, niin kuin Herra, minun Jumalani, minua käski, että te tekisitte niiden mukaan siinä maassa, johon menette ottamaan sen omaksenne. Noudattakaa siis niitä ja pitäkää ne; sillä siinä on teidän viisautenne ja ymmärryksenne kansojen silmissä, niiden, jotka kuulevat kaikki nämä käskyt ja sanovat: Totisesti, tämä suuri kansa on viisas ja ymmärtäväinen kansa. Sillä mikä on niin suuri kansa, jonka jumala on sitä niin lähellä kuin Herra, meidän Jumalamme, on meitä kaikessa, mitä varten me Häntä avuksi huudamme? Ja mikä on niin suuri kansa, jolla on niin vanhurskaat käskyt ja säädökset kuin koko tämä laki, jonka minä tänä päivänä asetan teidän eteenne?” 5. Moos. 4:5–8.

> “The children of Israel were to occupy all the territory which God appointed them. Those nations that rejected the worship and service of the true God were to be dispossessed. But it was God’s purpose that by the revelation of His character through Israel men should be drawn unto Him. To all the world the gospel invitation was to be given. Through the teaching of the sacrificial service Christ was to be uplifted before the nations, and all who would look unto Him should live. All who, like Rahab the Canaanite, and Ruth the Moabitess, turned from idolatry to the worship of the true God, were to unite themselves with His chosen people. As the numbers of Israel increased they were to enlarge their borders, until their kingdom should embrace the world.

> Israelin lasten tuli ottaa haltuunsa koko se alue, jonka Jumala oli heille määrännyt. Ne kansat, jotka hylkäsivät tosi Jumalan palvonnan ja palveluksen, oli karkotettava. Mutta Jumalan tarkoituksena oli, että ihmiset vedettäisiin Hänen luokseen ilmoittamalla Hänen luonteensa Israelin kautta. Koko maailmalle tuli esittää evankeliumin kutsu. Uhripalveluksen opetuksen kautta Kristus oli korotettava kansojen eteen, ja jokaisen, joka katsoisi Häneen, tuli saada elää. Kaikkien niiden, jotka kanaanilaisen Raahabin ja mooabilaisen Ruutin tavoin kääntyivät epäjumalanpalveluksesta tosi Jumalan palvontaan, tuli liittyä Hänen valittuun kansaansa. Israelin lukumäärän kasvaessa heidän tuli laajentaa rajojaan, kunnes heidän valtakuntansa käsittäisi koko maailman.

> “God desired to bring all peoples under His merciful rule. He desired that the earth should be filled with joy and peace. He created man for happiness, and He longs to fill human hearts with the peace of heaven. He desires that the families below shall be a symbol of the great family above.

> Jumala tahtoi saattaa kaikki kansat armollisen valtansa alaisuuteen. Hän tahtoi, että maa täyttyisi ilolla ja rauhalla. Hän loi ihmisen onnellisuutta varten, ja Hän kaipaa täyttää ihmissydämet taivaan rauhalla. Hän tahtoo, että alhaalla olevat perheet olisivat vertauskuva siitä suuresta perheestä, joka on ylhäällä.

> “But Israel did not fulfill God’s purpose. The Lord declared, ‘I had planted thee a noble vine, wholly a right seed: how then art thou turned into the degenerate plant of a strange vine unto Me?’ Jeremiah 2:21. ‘Israel is an empty vine, he bringeth forth fruit unto himself.’ Hosea 10:1. ‘And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt Me and My vineyard. What could have been done more to My vineyard, that I have not done in it? Wherefore when I looked that it should bring forth grapes, brought it forth wild grapes? And now go to; I will tell you what I will do to My vineyard: I will take away the hedge thereof, and it shall be eaten up; and break down the wall thereof, and it shall be trodden down: and I will lay it waste; it shall not be pruned nor digged; but there shall come up briers and thorns: I will also command the clouds that they rain no rain upon it. For … He looked for judgment, but behold oppression; for righteousness, but behold a cry.’ Isaiah 5:3–7.

> ”Mutta Israel ei täyttänyt Jumalan tarkoitusta. Herra julisti: ’Minä olin istuttanut sinut jaloksi viinipuuksi, kauttaaltaan oikeaksi siemeneksi; kuinka sinä siis olet muuttunut minulle vieraan viinipuun rappeutuneeksi versoksi?’ Jeremia 2:21. ’Israel on tyhjä viinipuu, se kantaa hedelmää itsellensä.’ Hoosea 10:1. ’Ja nyt, te Jerusalemin asukkaat ja Juudan miehet, tuomitkaa, pyydän minä, minun ja minun viinitarhani välillä. Mitä olisi enää voitu tehdä minun viinitarhalleni, mitä en olisi siinä tehnyt? Miksi se, kun minä odotin sen tuottavan rypäleitä, tuottikin villimarjoja? Ja nyt tulkaa; minä ilmoitan teille, mitä minä teen viinitarhalleni: minä poistan siltä aidan, ja se joutuu syötäväksi; minä hajotan sen muurin, ja se tallataan maahan; minä teen sen autioksi; sitä ei leikata eikä kuokita, vaan siihen kasvaa orjantappuroita ja ohdakkeita; minä myös käsken pilviä, etteivät ne anna sille sadetta. Sillä … Hän odotti oikeutta, mutta katso, tuli sorto; vanhurskautta, mutta katso, kuului huuto.’ Jesaja 5:3–7.

> “The Lord had through Moses set before His people the result of unfaithfulness. By refusing to keep His covenant, they would cut themselves off from the life of God, and His blessing could not come upon them. ‘Beware,’ said Moses, ‘that thou forget not the Lord thy God, in not keeping His commandments, and His judgments, and His statutes, which I command thee this day: lest when thou hast eaten and art full, and hast built goodly houses, and dwelt therein; and when thy herds and thy flocks multiply, and thy silver and thy gold is multiplied, and all that thou hast is multiplied; then thine heart be lifted up, and thou forget the Lord thy God…. And thou say in thine heart, My power and the might of mine hand hath gotten me this wealth…. And it shall be, if thou do at all forget the Lord thy God, and walk after other gods, and serve them, and worship them, I testify against you this day that ye shall surely perish. As the nations which the Lord destroyeth before your face, so shall ye perish; because ye would not be obedient unto the voice of the Lord your God.’ Deuteronomy 8:11–14, 17, 19, 20.

> ”Herra oli Mooseksen kautta asettanut kansansa eteen uskottomuuden seurauksen. Kieltäytymällä pitämästä hänen liittoaan he katkaisisivat itsensä pois Jumalan elämästä, eikä hänen siunauksensa voisi tulla heidän osakseen. ”Varo”, sanoi Mooses, ”ettet unhota Herraa, sinun Jumalaasi, niin ettet pidä hänen käskyjään, hänen oikeuksiansa ja hänen säädöksiänsä, jotka minä tänä päivänä sinulle annan; ettei sitten, kun olet syönyt ja tullut ravituksi ja rakentanut kauniita taloja ja asut niissä, ja kun sinun raavaskarjasi ja lampaasi lisääntyvät, ja hopeasi ja kultasi lisääntyvät, ja kaikki, mitä sinulla on, lisääntyy, sinun sydämesi ylpeydestä kohoaisi ja sinä unhottasit Herran, sinun Jumalasi…. Ja ettet sanoisi sydämessäsi: Minun voimani ja minun käteni väkevyys on hankkinut minulle tämän rikkauden…. Ja jos sinä kokonaan unhotat Herran, sinun Jumalasi, ja seuraat muita jumalia ja palvelet niitä ja kumarrat niitä, niin minä vakuutan teille tänä päivänä, että te totisesti hukutte. Niinkuin ne pakanakansat, jotka Herra hävittää teidän tieltänne, niin te hukutte, koska ette olleet kuuliaiset Herran, teidän Jumalanne, äänelle.” 5. Mooseksen kirja 8:11–14, 17, 19, 20.

> “The warning was not heeded by the Jewish people. They forgot God, and lost sight of their high privilege as His representatives. The blessings they had received brought no blessing to the world. All their advantages were appropriated for their own glorification. They robbed God of the service He required of them, and they robbed their fellow men of religious guidance and a holy example. Like the inhabitants of the antediluvian world, they followed out every imagination of their evil hearts. Thus they made sacred things appear a farce, saying, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord, are these’ (Jeremiah 7:4), while at the same time they were misrepresenting God’s character, dishonoring His name, and polluting His sanctuary.

> Juutalainen kansa ei ottanut varoitusta varteen. He unohtivat Jumalan ja kadottivat näkyvistään korkean etuoikeutensa olla Hänen edustajiaan. Ne siunaukset, jotka he olivat saaneet, eivät tuoneet siunausta maailmalle. Kaikki heidän etunsa omittiin heidän oman kunniansa korottamiseen. He riistivät Jumalalta sen palveluksen, jota Hän heiltä vaati, ja he riistivät lähimmäisiltään uskonnollisen johdatuksen ja pyhän esimerkin. Antediluviaalisen maailman asukkaiden tavoin he seurasivat pahan sydämensä jokaista mielikuvitusta. Näin he saivat pyhät asiat näyttämään pilkalta sanoessaan: ”Herran temppeli, Herran temppeli, nämä ovat” (Jeremia 7:4), samalla kun he vääristelivät Jumalan luonnetta, häpäisivät Hänen nimeään ja saastuttivat Hänen pyhäkkönsä.

> “The husbandmen who had been placed in charge of the Lord’s vineyard were untrue to their trust. The priests and teachers were not faithful instructors of the people. They did not keep before them the goodness and mercy of God and His claim to their love and service. These husbandmen sought their own glory. They desired to appropriate the fruits of the vineyard. It was their study to attract attention and homage to themselves.

> Viinitarhurit, jotka oli asetettu Herran viinitarhan hoitajiksi, olivat uskottomia huoneenhaltijuudessaan. Papit ja opettajat eivät olleet kansan uskollisia opastajia. He eivät pitäneet heidän edessään Jumalan hyvyyttä ja laupeutta eivätkä Hänen oikeuttaan heidän rakkauteensa ja palvelukseensa. Nämä viinitarhurit tavoittelivat omaa kunniaansa. He halusivat anastaa viinitarhan hedelmät itselleen. Heidän pyrkimyksenään oli vetää huomio ja kunnioitus itseensä.

> “The guilt of these leaders in Israel was not like the guilt of the ordinary sinner. These men stood under the most solemn obligation to God. They had pledged themselves to teach a ‘Thus saith the Lord’ and to bring strict obedience into their practical life. Instead of doing this they were perverting the Scriptures. They laid heavy burdens upon men, enforcing ceremonies that reached to every step in life. The people lived in continual unrest, for they could not fulfill the requirements laid down by the rabbis. As they saw the impossibility of keeping man-made commandments, they became careless in regard to the commandments of God.

> Näiden Israelin johtajien syyllisyys ei ollut samanlaista kuin tavallisen syntisen syyllisyys. Nämä miehet olivat mitä juhlallisimman velvoituksen alaisina Jumalan edessä. He olivat sitoutuneet opettamaan: ”Näin sanoo Herra” ja tuomaan ankaran kuuliaisuuden käytännölliseen elämäänsä. Sen sijaan, että he olisivat näin tehneet, he vääristelivät Kirjoituksia. He panivat ihmisten kannettaviksi raskaita taakkoja ja pakottivat noudattamaan seremonioita, jotka ulottuivat elämän jokaiseen askeleeseen. Kansaa vaivasi jatkuva levottomuus, sillä he eivät kyenneet täyttämään rabbien asettamia vaatimuksia. Nähdessään, kuinka mahdotonta ihmistekoisia käskyjä oli pitää, he tulivat huolimattomiksi Jumalan käskyjen suhteen.

> “The Lord had instructed His people that He was the owner of the vineyard, and that all their possessions were given them in trust to be used for Him. But the priests and teachers did not perform the work of their sacred office as if they were handling the property of God. They were systematically robbing Him of the means and facilities entrusted to them for the advancement of His work. Their covetousness and greed caused them to be despised even by the heathen. Thus the Gentile world was given occasion to misinterpret the character of God and the laws of His kingdom.

> Herra oli opettanut kansaansa, että Hän oli viinitarhan omistaja ja että kaikki heidän omaisuutensa oli uskottu heille hoidettavaksi käytettäväksi Hänen hyväkseen. Mutta papit ja opettajat eivät hoitaneet pyhän virkansa tehtävää ikään kuin he olisivat käsitelleet Jumalan omaisuutta. He riistivät Häneltä järjestelmällisesti ne varat ja mahdollisuudet, jotka oli uskottu heille Hänen työnsä edistämistä varten. Heidän ahneutensa ja voitonhimonsa saattoivat heidät halveksituiksi jopa pakanoiden keskuudessa. Näin pakanamaailmalle annettiin aihe tulkita väärin Jumalan luonnetta ja Hänen valtakuntansa lakeja.

> “With a father’s heart, God bore with His people. He pleaded with them by mercies given and mercies withdrawn. Patiently He set their sins before them, and in forbearance waited for their acknowledgment. Prophets and messengers were sent to urge God’s claim upon the husbandmen; but instead of being welcomed, they were treated as enemies. The husbandmen persecuted and killed them. God sent still other messengers, but they received the same treatment as the first, only that the husbandmen showed still more determined hatred.

> Isän sydämellä Jumala kärsi kansansa kanssa. Hän vetosi heihin annettujen armotekoihin ja pois otettuihin armotekoihin. Kärsivällisesti Hän asetti heidän syntinsä heidän eteensä ja odotti pitkämielisyydessään heidän tunnustustaan. Profeettoja ja sanansaattajia lähetettiin vaatimaan viinitarhureilta sitä, mikä kuului Jumalalle; mutta sen sijaan, että heidät olisi otettu vastaan, heitä kohdeltiin vihollisina. Viinitarhurit vainosivat ja surmasivat heidät. Jumala lähetti vielä muitakin sanansaattajia, mutta he saivat saman kohtelun kuin ensimmäiset, sillä viinitarhurit osoittivat yhä päättäväisempää vihaa.

> “As a last resource, God sent His Son, saying, ‘They will reverence My Son.’ But their resistance had made them vindictive, and they said among themselves, ‘This is the heir; come, let us kill Him, and let us seize on His inheritance.’ We shall then be left to enjoy the vineyard, and to do as we please with the fruit.

> Viimeisenä keinona Jumala lähetti Poikansa sanoen: ”He kunnioittavat minun Poikaani.” Mutta heidän vastarintansa oli tehnyt heidät kostonhimoisiksi, ja he sanoivat keskenään: ”Tämä on perillinen; tulkaa, tappakaamme hänet, ja ottakaamme hänen perintönsä haltuumme.” Silloin meidät jätetään nauttimaan viinitarhasta ja tekemään hedelmälle, mitä tahdomme.

> “The Jewish rulers did not love God; therefore they cut themselves away from Him, and rejected all His overtures for a just settlement. Christ, the Beloved of God, came to assert the claims of the Owner of the vineyard; but the husbandmen treated Him with marked contempt, saying, We will not have this man to rule over us. They envied Christ’s beauty of character. His manner of teaching was far superior to theirs, and they dreaded His success. He remonstrated with them, unveiling their hypocrisy, and showing them the sure results of their course of action. This stirred them to madness. They smarted under the rebukes they could not silence. They hated the high standard of righteousness which Christ continually presented. They saw that His teaching was placing them where their selfishness would be uncloaked, and they determined to kill Him. They hated His example of truthfulness and piety and the elevated spirituality revealed in all He did. His whole life was a reproof to their selfishness, and when the final test came, the test which meant obedience unto eternal life or disobedience unto eternal death, they rejected the Holy One of Israel. When they were asked to choose between Christ and Barabbas, they cried out, ‘Release unto us Barabbas!’ Luke 23:18. And when Pilate asked, ‘What shall I do then with Jesus?’ they cried fiercely, ‘Let Him be crucified.’ Matthew 27:22. ‘Shall I crucify your King?’ Pilate asked, and from the priests and rulers came the answer, ‘We have no king but Caesar.’ John 19:15. When Pilate washed his hands, saying, ‘I am innocent of the blood of this just person,’ the priests joined with the ignorant mob in declaring passionately, ‘His blood be on us, and on our children.’ Matthew 27:24, 25.

> “Juutalaisten hallitusmiehet eivät rakastaneet Jumalaa; sen tähden he katkaisivat yhteytensä Häneen ja hylkäsivät kaikki Hänen tarjouksensa oikeudenmukaisesta sovinnosta. Kristus, Jumalan Rakastettu, tuli esittämään viinitarhan Omistajan oikeuksia; mutta viinitarhurit kohtelivat Häntä ilmeisellä halveksunnalla sanoen: Emme tahdo tämän hallitsevan meitä. He kadehtivat Kristuksen luonteen kauneutta. Hänen opetustapansa oli paljon heidän tapaansa ylempi, ja he pelkäsivät Hänen menestystään. Hän nuhteli heitä, paljastaen heidän ulkokultaisuutensa ja osoittaen heille heidän menettelytapansa varmat seuraukset. Tämä saattoi heidät raivon valtaan. He kärsivät niiden nuhteiden alla, joita he eivät voineet vaientaa. He vihasivat sitä korkeaa vanhurskauden mittapuuta, jonka Kristus alituisesti asetti heidän eteensä. He näkivät, että Hänen opetuksensa asetti heidät asemaan, jossa heidän itsekkäisyytensä paljastuisi, ja he päättivät tappaa Hänet. He vihasivat Hänen totuudellisuutensa ja hurskautensa esikuvaa sekä sitä ylevää hengellisyyttä, joka ilmeni kaikessa, mitä Hän teki. Hänen koko elämänsä oli nuhde heidän itsekkyydelleen, ja kun lopullinen koetus tuli, koetus, joka merkitsi kuuliaisuutta iankaikkiseen elämään tai tottelemattomuutta iankaikkiseen kuolemaan, he hylkäsivät Israelin Pyhän. Kun heitä pyydettiin valitsemaan Kristuksen ja Barabbaan välillä, he huusivat: ‘Päästä meille Barabbas!’ Luuk. 23:18. Ja kun Pilatus kysyi: ‘Mitä minä sitten teen Jeesukselle?’ he huusivat raivoisasti: ‘Ristiinnaulittakoon Hänet.’ Matt. 27:22. ‘Onko minun ristiinnaulittava teidän Kuninkaanne?’ Pilatus kysyi, ja pappien ja hallitusmiesten joukosta tuli vastaus: ‘Ei meillä ole kuningasta muuta kuin keisari.’ Joh. 19:15. Kun Pilatus pesi kätensä sanoen: ‘Minä olen syytön tämän vanhurskaan vereen’, papit yhtyivät tietämättömään väkijoukkoon julistaen kiihkeästi: ‘Tulkoon Hänen verensä meidän päällemme ja meidän lastemme päälle.’ Matt. 27:24, 25.”

> “Thus the Jewish leaders made their choice. Their decision was registered in the book which John saw in the hand of Him that sat upon the throne, the book which no man could open. In all its vindictiveness this decision will appear before them in the day when this book is unsealed by the Lion of the tribe of Judah.

> Näin juutalaisten johtajat tekivät valintansa. Heidän päätöksensä merkittiin siihen kirjaan, jonka Johannes näki valtaistuimella istuvan kädessä, siihen kirjaan, jota kukaan ihminen ei voinut avata. Kaikessa kostomielisyydessään tämä päätös on tuleva heidän eteensä sinä päivänä, jolloin Juudan heimon Leijona avaa tämän kirjan sinetit.

> “The Jewish people cherished the idea that they were the favorites of heaven, and that they were always to be exalted as the church of God. They were the children of Abraham, they declared, and so firm did the foundation of their prosperity seem to them that they defied earth and heaven to dispossess them of their rights. But by lives of unfaithfulness they were preparing for the condemnation of heaven and for separation from God.

> Juutalainen kansa vaali ajatusta, että he olivat taivaan suosikkeja ja että heidät oli aina korotettava Jumalan seurakuntana. He olivat Aabrahamin lapsia, he julistivat, ja niin lujalta heidän menestyksensä perustus heistä näytti, että he uhmasivat maata ja taivasta riistämään heiltä heidän oikeutensa. Mutta uskottoman elämänsä kautta he valmistivat itselleen taivaan tuomion ja eron Jumalasta.

> “In the parable of the vineyard, after Christ had portrayed before the priests their crowning act of wickedness, He put to them the question, ‘When the Lord therefore of the vineyard cometh, what will he do unto those husbandmen?’ The priests had been following the narrative with deep interest, and without considering the relation of the subject to themselves they joined with the people in answering, ‘He will miserably destroy those wicked men, and will let out His vineyard unto other husbandmen, which shall render Him the fruits in their seasons.’

> “Vertauksessa viinitarhasta Kristus, esitettyään pappien eteen heidän pahuutensa huipentavan teon, esitti heille kysymyksen: ’Kun siis viinitarhan Herra tulee, mitä hän tekee noille viinitarhureille?’ Papit olivat seuranneet kertomusta syvän kiinnostuneina, ja ajattelematta asian suhdetta itseensä he yhtyivät kansaan vastatessaan: ’Hän tuhoaa armotta nuo pahat miehet ja vuokraa viinitarhansa toisille viinitarhureille, jotka antavat hänelle hedelmät ajallansa.’”

> “Unwittingly they had pronounced their own doom. Jesus looked upon them, and under His searching gaze they knew that He read the secrets of their hearts. His divinity flashed out before them with unmistakable power. They saw in the husbandmen a picture of themselves, and they involuntarily exclaimed, ‘God forbid!’

> “He olivat tietämättään lausuneet oman tuomionsa. Jeesus katsoi heihin, ja Hänen tutkivan katseensa alla he tiesivät, että Hän luki heidän sydämensä salaisuudet. Hänen jumalallinen olemuksensa säteili heidän edessään erehtymättömällä voimalla. He näkivät viinitarhureissa kuvan itsestään, ja he huudahtivat vastoin tahtoaan: ‘Jumala varjelkoon!’”

> “Solemnly and regretfully Christ asked, ‘Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner; this is the Lord’s doing, and it is marvelous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken; but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder.’

> Juhlallisesti ja murheellisena Kristus kysyi: ”Ettekö ole koskaan lukeneet kirjoituksista: ’Se kivi, jonka rakentajat hylkäsivät, on tullut kulmakiveksi; tämä on Herralta tapahtunut, ja se on ihmeellistä meidän silmissämme’? Sen tähden minä sanon teille: Jumalan valtakunta otetaan teiltä pois ja annetaan kansalle, joka tuottaa sen hedelmät. Ja joka kaatuu tähän kiveen, se ruhjoutuu; mutta jonka päälle se kaatuu, sen se murskaa tomuksi.”

> “Christ would have averted the doom of the Jewish nation if the people had received Him. But envy and jealousy made them implacable. They determined that they would not receive Jesus of Nazareth as the Messiah. They rejected the Light of the world, and thenceforth their lives were surrounded with darkness as the darkness of midnight. The doom foretold came upon the Jewish nation. Their own fierce passions, uncontrolled, wrought their ruin. In their blind rage they destroyed one another. Their rebellious, stubborn pride brought upon them the wrath of their Roman conquerors. Jerusalem was destroyed, the temple laid in ruins, and its site plowed like a field. The children of Judah perished by the most horrible forms of death. Millions were sold, to serve as bondmen in heathen lands.

> Kristus olisi torjunut juutalaisen kansan häviön, jos kansa olisi ottanut Hänet vastaan. Mutta kateus ja mustasukkaisuus tekivät heidät leppymättömiksi. He päättivät, etteivät ottaisi Jeesusta Nasaretilaista vastaan Messiaana. He hylkäsivät maailman Valon, ja siitä lähtien heidän elämänsä oli keskikeskiyön pimeyden kaltaisen pimeyden ympäröimä. Ennustettu häviö kohtasi juutalaista kansaa. Heidän omat hillitsemättömät, kiivaat intohimonsa saivat aikaan heidän turmionsa. Sokeassa raivossaan he tuhosivat toisensa. Heidän kapinallinen, itsepäinen ylpeytensä toi heidän ylleen heidän roomalaisten valloittajiensa vihan. Jerusalem hävitettiin, temppeli raunioitettiin, ja sen paikka kynnettiin kuin pelto. Juudan lapset menehtyivät kauhistuttavimmilla kuoleman tavoilla. Miljoonia myytiin palvelemaan orjina pakanamaissa.

> “As a people the Jews had failed of fulfilling God’s purpose, and the vineyard was taken from them. The privileges they had abused, the work they had slighted, was entrusted to others.

> Kansana juutalaiset olivat epäonnistuneet täyttämään Jumalan tarkoituksen, ja viinitarha otettiin heiltä pois. Etuoikeudet, joita he olivat väärinkäyttäneet, ja työ, jota he olivat vähätelleet, annettiin toisten hoidettavaksi.

> “The parable of the vineyard applies not alone to the Jewish nation. It has a lesson for us. The church in this generation has been endowed by God with great privileges and blessings, and He expects corresponding returns.” Christ’s Object Lessons. 284–296.

> “Vertaus viinitarhasta ei koske ainoastaan juutalaista kansaa. Siinä on opetus meille. Tämän sukupolven seurakunnalle Jumala on suonut suuria etuoikeuksia ja siunauksia, ja Hän odottaa niitä vastaavaa hedelmää.” Kristuksen vertaukset, s. 284–296.

The book of Joel identifies the history of the latter rain at the end of the world. The latter rain is God’s final warning message of the third angel of Revelation fourteen. Although the latter rain represents the message of the third angel, it also represents the communication process between Divinity and humanity as symbolized by Zechariah’s golden oil, the early and latter rains, the fire from the altar and other representations. The latter rain is not only a message, and the communication process between God and man, but it is also the only sanctified “methodology” of Bible study sustained in God’s Word. That methodology is Isaiah’s “line upon line” found in chapter twenty-eight.

Joelin kirja tuo esiin viimeisen sateen historian maailman lopussa. Viimeinen sade on Jumalan viimeinen varoitussanoma Ilmestyskirjan neljännentoista luvun kolmannen enkelin sanomassa. Vaikka viimeinen sade edustaa kolmannen enkelin sanomaa, se edustaa myös jumaluuden ja ihmiskunnan välistä viestintäprosessia, jota symboloivat Sakarjan kultainen öljy, varhais- ja myöhäissateet, alttarilta tuleva tuli sekä muut esitystavat. Viimeinen sade ei ole ainoastaan sanoma eikä vain Jumalan ja ihmisen välinen viestintäprosessi, vaan se on myös ainoa pyhitetty Raamatun tutkimisen ”metodologia”, jota Jumalan Sana tukee. Tämä metodologia on Jesajan ”rivi rivin päälle”, joka löytyy kahdennestakymmenennestäkahdeksannesta luvusta.

At the beginning of ancient and also modern Israel, God, “the husbandman” brought Israel “from the wilderness.” Whether the captivity of four hundred and thirty years captivity in Egypt or the captivity of the Dark Ages from 538 unto 1798, Israel was taken out of “the wilderness,” for a “wilderness” is a symbol of slavery and captivity. Whether ancient literal Israel or modern spiritual Israel God delivered them out of a wilderness captivity and “established” them “as His own chosen possession, the Lord’s vineyard” called to be priests and princes who “were committed” with the privilege of representing “the oracles of God.” The “oracles” for ancient Israel being the Law and to modern Israel being both the Law and the prophecies.

Muinaisen ja myös nykyisen Israelin alussa Jumala, ”viinitarhuri”, toi Israelin ”erämaasta”. Olipa kyseessä neljänsadan kolmenkymmenen vuoden vankeus Egyptissä tai pimeän keskiajan vankeus vuodesta 538 vuoteen 1798, Israel johdatettiin ulos ”erämaasta”, sillä ”erämaa” on orjuuden ja vankeuden vertauskuva. Olipa kyseessä muinainen kirjaimellinen Israel tai nykyinen hengellinen Israel, Jumala vapautti heidät erämaavankeudesta ja ”vahvisti” heidät ”omaksi valituksi omaisuudekseen, Herran viinitarhaksi”, kutsuttuina olemaan pappeja ja ruhtinaita, joille ”uskottiin” etuoikeus edustaa ”Jumalan sanoja”. Muinaisen Israelin ”sanat” olivat Laki ja nykyisen Israelin sekä Laki että profetiat.

> “God has called His church in this day, as He called ancient Israel, to stand as a light in the earth. By the mighty cleaver of truth, the messages of the first, second, and third angels, He has separated them from the churches and from the world to bring them into a sacred nearness to Himself. He has made them the depositaries of His law and has committed to them the great truths of prophecy for this time. Like the holy oracles committed to ancient Israel, these are a sacred trust to be communicated to the world. The three angels of Revelation 14 represent the people who accept the light of God’s messages and go forth as His agents to sound the warning throughout the length and breadth of the earth.” Testimonies, volume 5, 455.

> ”Jumala on kutsunut kirkkonsa näinä päivinä, niin kuin Hän kutsui muinaisen Israelin, seisomaan valona maan päällä. Totuuden mahtavalla halkaisijalla, ensimmäisen, toisen ja kolmannen enkelin sanomilla, Hän on erottanut heidät kirkoista ja maailmasta johdattaakseen heidät pyhään läheisyyteen itsensä kanssa. Hän on tehnyt heistä lakinsa haltijoita ja uskonut heille tätä aikaa koskevat profetian suuret totuudet. Niin kuin muinaiselle Israelille uskotut pyhät jumalalliset ilmoitukset, nämä ovat pyhä uskottu omaisuus, joka on välitettävä maailmalle. Ilmestyskirjan 14. luvun kolme enkeliä edustavat niitä ihmisiä, jotka ottavat vastaan Jumalan sanomien valon ja lähtevät Hänen lähettiläinään kuuluttamaan varoitusta kautta maan äärestä ääreen.” Testimonies, osa 5, s. 455.

Modern Israel was ordained to proclaim the loud cry of the third angel under the power of the latter rain, while manifesting the character of Christ in their personal experience under the power of the Holy Spirit. The loud cry of the third angel is fulfilled during the outpouring of the latter rain, during a time when a false peace and safety latter rain message is being promoted by a class of men who are drunken with the wine of Babylon. These are Isaiah’s drunkards of Ephraim and Joel’s drinkers of wine who have the new wine cut off from their mouths. Those receiving the true latter rain message are represented by Daniel, Mishael, Hananiah and Azariah who rejected the Babylonian food for heavenly fare. These are the one hundred and forty-four thousand who sing the song of Moses and the Lamb, but also of the vineyard, for the vineyard parable was fulfilled in the history of Moses in the beginning of ancient Israel’s covenant relationship, and it was fulfilled again at the end of ancient Israel’s covenant relationship in the history of the Lamb.

Nykyaikainen Israel oli määrätty julistamaan kolmannen enkelin voimallisen huudon myöhäissateen voimassa samalla, kun se ilmensi Kristuksen luonnetta omassa henkilökohtaisessa kokemuksessaan Pyhän Hengen voimassa. Kolmannen enkelin voimallinen huuto täyttyy myöhäissateen vuodatuksen aikana, aikana, jolloin erään miesluokan toimesta edistetään väärää rauhan ja turvallisuuden myöhäissadesanomaa, niiden miesten, jotka ovat juopuneet Babylonin viinistä. Nämä ovat Jesajan Efraimin juoppoja ja Joelin viininjuojia, joiden suusta uusi viini on katkaistu pois. Ne, jotka vastaanottavat todellisen myöhäissadesanoman, esitetään Danielina, Miisaelina, Hananjana ja Asarjana, jotka hylkäsivät babylonialaisen ruoan taivaallisen ravinnon tähden. Nämä ovat ne sataneljäkymmentäneljätuhatta, jotka laulavat Mooseksen ja Karitsan laulun, mutta myös viinitarhan laulun, sillä vertaus viinitarhasta täyttyi Mooseksen historiassa muinaisen Israelin liittosuhteen alussa, ja se täyttyi jälleen muinaisen Israelin liittosuhteen lopussa Karitsan historiassa.

The song of the vineyard concludes with a former covenant people being passed by when a new covenant people are being married to the Lord. The Lord passed by those who died in the forty-year wilderness wandering and entered into covenant with Joshua at the very same time he was divorcing those who would die. The Lord was divorcing ancient Israel at the very same time He was marrying the Christian church. The alpha or beginning history is represented by Moses and the omega is represented by the Lamb. The history they both represent is the history of the vineyard parable, thus Isaiah’s song of the vineyard is John the Revelator’s song of Moses and the Lamb.

Viinitarhan laulu päättyy siihen, että entinen liittokansa sivuutetaan, kun uusi liittokansa vihitään Herralle. Herra kulki niiden ohi, jotka kuolivat neljäkymmentä vuotta kestäneen erämaavaelluksen aikana, ja solmi liiton Joosuan kanssa juuri samalla hetkellä, kun Hän hylkäsi ne, jotka olivat kuolevat. Herra hylkäsi muinaisen Israelin juuri samalla hetkellä, kun Hän otti avioliittoonsa kristillisen seurakunnan. Alfa eli alkuhistoriaa edustaa Mooses, ja omegaa edustaa Karitsa. Se historia, jota he molemmat edustavat, on viinitarhavertauksen historia; näin ollen Jesajan viinitarhan laulu on Johannes Ilmestyksensaajan Mooseksen ja Karitsan laulu.

We will continue these thoughts in the next article.

Jatkamme näitä ajatuksia seuraavassa artikkelissa.

> “These are not the words of Sister White, but the words of the Lord, and His messenger has given them to me to give to you. God calls upon you to no longer work at cross purposes with Him. Much instruction was given in regard to men claiming to be Christian when they are revealing the attributes of Satan, counteracting in spirit, word, and action the advancement of truth, and are surely following the path where Satan is leading them. In their hardness of heart they have grasped authority which in no way belongs to them, and which they should not exercise. Saith the great Teacher, ‘I will overturn, overturn, overturn.’ Men say in Battle Creek, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord are we’ but they are using common fire. Their hearts are not softened and subdued by the grace of God.” Manuscript Releases, volume 13, 222.

> ”Nämä eivät ole sisar Whiten sanoja, vaan Herran sanoja, ja Hänen sanansaattajansa on antanut ne minulle annettaviksi teille. Jumala kehottaa teitä lakkaamaan toimimasta enää Häntä vastaan. Paljon opetusta annettiin miehistä, jotka väittävät olevansa kristittyjä, vaikka he ilmaisevat saatanan ominaisuuksia ja vastustavat hengessään, sanoissaan ja teoissaan totuuden edistymistä sekä kulkevat varmasti sitä tietä, jota pitkin saatana heitä johtaa. Sydämensä kovuudessa he ovat anastaneet vallan, joka ei millään tavoin kuulu heille ja jota heidän ei tule käyttää. Suuri Opettaja sanoo: ’Minä kukistan, kukistan, kukistan.’ Battle Creekissä ihmiset sanovat: ’Herran temppeli, Herran temppeli olemme me’, mutta he käyttävät tavallista tulta. Jumalan armo ei ole pehmentänyt eikä nöyryyttänyt heidän sydäntään.” Manuscript Releases, osa 13, 222.

> “The patience of God has an object, but you are defeating it. He is allowing a state of things to come that you would fain see counteracted by and by, but it will be too late. God commanded Elijah to anoint the cruel and deceitful Hazael king over Syria, that he might be a scourge to idolatrous Israel. Who knows whether God will not give you up to the deceptions you love? Who knows but that the preachers who are faithful, firm, and true may be the last who shall offer the gospel of peace to our unthankful churches? It may be that the destroyers are already training under the hand of Satan and only wait the departure of a few more standard-bearers to take their places, and with the voice of the false prophet cry, ‘Peace, peace,’ when the Lord hath not spoken peace. I seldom weep, but now I find my eyes blinded with tears; they are falling upon my paper as I write. It may be that erelong all prophesyings among us will be at an end, and the voice which has stirred the people may no longer disturb their carnal slumbers.

> ”Jumalan pitkämielisyydellä on tarkoituksensa, mutta te teette sen tyhjäksi. Hän sallii asiain tilan kehittyä sellaiseksi, jonka te mielellänne tahtoisitte myöhemmin nähdä torjutuksi, mutta silloin on liian myöhäistä. Jumala käski Elian voidella julman ja petollisen Hasaelin Syyrian kuninkaaksi, jotta hän olisi vitsauksena epäjumalia palvelevalle Israelille. Kuka tietää, eikö Jumala anna teitä alttiiksi niille eksytyksille, joita rakastatte? Kuka tietää, etteivätkö uskolliset, lujat ja totuudelliset saarnaajat ole viimeiset, jotka tarjoavat rauhan evankeliumia meidän kiittämättömille seurakunnillemme? Saattaa olla, että hävittäjät jo harjaantuvat Saatanan käden alla ja vain odottavat muutaman vielä jäljellä olevan lipunkantajan poistumista voidakseen astua heidän sijalleen ja huutaa väärän profeetan äänellä: ’Rauha, rauha’, vaikka Herra ei ole puhunut rauhaa. Minä itken harvoin, mutta nyt huomaan silmieni sumentuvan kyynelistä; niitä putoaa paperilleni kirjoittaessani. Saattaa olla, että pian kaikki profetoiminen keskuudessamme on päättynyt ja että ääni, joka on järkyttänyt kansaa, ei enää häiritse heidän lihallisia uniaan.”

> “When God shall work His strange work on the earth, when holy hands bear the ark no longer, woe will be upon the people. Oh, that thou hadst known, even thou, in this thy day, the things that belong unto thy peace! Oh, that our people may, as did Nineveh, repent with all their might and believe with all their heart, that God may turn away His fierce anger from them.” Testimonies, volume 5, 77.

> ”Kun Jumala tekee oudon työnsä maan päällä, kun pyhät kädet eivät enää kanna arkkia, voi kohtaa kansaa. Oi, jospa sinäkin olisit tiennyt, juuri tänä sinun päivänäsi, sen, mikä kuuluu sinun rauhaasi! Oi, että kansamme, niin kuin Ninive, tekisi parannuksen kaikesta voimastaan ja uskoisi koko sydämestään, jotta Jumala kääntäisi pois kiivaan vihansa heistä.” Testimonies, osa 5, s. 77.

> “If you indulge stubbornness of heart, and through pride and self-righteousness do not confess your faults, you will be left subject to Satan’s temptations. If when the Lord reveals your errors you do not repent or make confession, his providence will bring you over the ground again and again. You will be left to make mistakes of a similar character, you will continue to lack wisdom, and will call sin righteousness, and righteousness sin. The multitude of deceptions that will prevail in these last days will encircle you, and you will change leaders, and not know that you have done so.” Review and Herald, December 16, 1890.

> "Jos sydämesi itsepäisyyttä hemmottelet etkä ylpeyden ja omahyväisen vanhurskauden vuoksi tunnusta vikojasi, sinut jätetään alttiiksi Saatanan kiusauksille. Jos et silloin, kun Herra paljastaa erehdyksesi, tee parannusta etkä tunnusta niitä, hänen kaitselmuksensa johdattaa sinut kulkemaan saman maan yhä uudelleen ja uudelleen. Sinut jätetään tekemään samankaltaisia virheitä, sinulta puuttuu edelleen viisautta, ja sinä kutsut syntiä vanhurskaudeksi ja vanhurskautta synniksi. Niiden petosten paljous, jotka tulevat vallitsemaan näinä viimeisinä päivinä, saartaa sinut, ja sinä vaihdat johtajaa etkä tiedä niin tehneesi." Review and Herald, 16. joulukuuta 1890.

Back to Articles