Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-Two

Danielin kirja – numero kuusikymmentäkaksi

Unveiling the Jewels of William Miller’s Prophetic Vision: A Critical Examination of Adventism’s Departure from the ‘Great Light’ and the Call to Return to the True Foundations

William Millerin profeetallisen näyn jalokivien paljastaminen: kriittinen tarkastelu adventismin poikkeamisesta ”suuresta valosta” ja kutsu palata todellisille perustuksille

Author

Jeff Pippenger

Published

January 26, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The jewels of William Miller’s dream will shine ten times brighter than they shone in the history of the Millerites. The Millerites’ understanding of the knowledge that was increased during their history was accurate, but incomplete. When their understanding is placed into a more accurate historical setting it identifies more serious implications, for it not only expands the prophetic truths represented by the jewels, but it also produces the test for ten virgins of the last days. The Millerite understanding is represented upon the two pioneer charts (1843 and 1850). Both charts were a fulfillment of the tables prophesied in Habakkuk’s chapter two, and the fact that the charts were a fulfillment of Habakkuk, and also that those very truths were the foundational truths of Adventism were identified as such by the Spirit of Prophecy.

William Millerin unen jalokivet loistavat kymmenen kertaa kirkkaammin kuin ne loistivat milleriittien historiassa. Milleriittien käsitys siitä tiedosta, joka heidän historiansa aikana lisääntyi, oli oikea, mutta epätäydellinen. Kun heidän ymmärryksensä asetetaan täsmällisempään historialliseen yhteyteen, se osoittaa vakavampia seurauksia, sillä se ei ainoastaan laajenna jalokivien edustamia profeetallisia totuuksia, vaan tuottaa myös viimeisten päivien kymmenen neitsyen koetuksen. Milleriittien ymmärrys on esitetty kahdessa varhaisessa taulukossa (1843 ja 1850). Molemmat taulukot olivat Habakukin toisen luvun ennustamien taulujen täyttymys, ja sekä se tosiasia, että taulukot olivat Habakukin kirjan täyttymys, että myös se, että juuri nuo totuudet olivat adventismin perustotuuksia, tunnistettiin sellaisiksi Profetian Hengen kautta.

The understanding of a few of the foundational truths were increased in glory as the Millerites were led into an understanding of the heavenly sanctuary and the truths associated with the sanctuary, after the great disappointment of October 22, 1844. But Adventism’s transition into a Laodicean condition in 1856, and their ultimate rejection of the “seven times” in 1863, led them into the wilderness of Laodicea. No significant truth has been brought forth through Adventism since the 1850’s. If you doubt that claim, then identify why it is incorrect.

Muutamien perustavanlaatuisten totuuksien ymmärrys lisääntyi kirkkaudessa, kun milleriitit suuren pettymyksen jälkeen 22. lokakuuta 1844 johdatettiin ymmärtämään taivaallista pyhäkköä ja pyhäkköön liittyviä totuuksia. Mutta adventismin siirtyminen laodikealaiseen tilaan vuonna 1856 sekä heidän lopullinen ”seitsemän ajan” hylkäämisensä vuonna 1863 johdattivat heidät Laodikean erämaahan. Mitään merkittävää totuutta ei ole adventismin kautta tuotu esiin 1850-luvun jälkeen. Jos epäilet tätä väitettä, osoita silloin, miksi se on virheellinen.

The Millerites were correct on the understanding of Daniel two, but their understanding was limited. Adventism never went beyond the Millerite understanding. Today all eight kingdoms represented in Daniel chapter two can be seen, as can the symbolism of Daniel praying to understand the secret of Nebuchadnezzar’s dream. That secret represents the final prophetic secret, (all the prophets are identifying the last days), and the last prophetic secret is what John identifies as the Revelation of Jesus Christ. That secret is unsealed when the “time is at hand,” just before probation closes, and that secret is now being unsealed, for those who choose to see.

Milleriläiset olivat oikeassa ymmärryksessään Danielin kirjan toisesta luvusta, mutta heidän ymmärryksensä oli rajoittunut. Adventismi ei koskaan mennyt milleriläistä ymmärrystä pitemmälle. Tänään voidaan nähdä kaikki ne kahdeksan valtakuntaa, joita Danielin kirjan toisessa luvussa edustetaan, samoin kuin Danielin rukoilemisen vertauskuva, jotta hän ymmärtäisi Nebukadnessarin unen salaisuuden. Tuo salaisuus edustaa lopullista profeetallista salaisuutta (kaikki profeetat osoittavat viimeisiin päiviin), ja viimeinen profeetallinen salaisuus on se, minkä Johannes määrittelee Jeesuksen Kristuksen ilmestykseksi. Tuo salaisuus avataan, kun ”aika on lähellä”, juuri ennen kuin koetusaika päättyy, ja tuo salaisuus avautuu nyt niille, jotka päättävät nähdä.

The Millerite understanding of “the daily” in the book of Daniel was identified by inspiration as correct, but by 1901, Adventism began a process of rejecting that foundational truth, and by the 1930’s Adventism had reverted back to the old Protestant view, which claims that “the daily” represents some aspect of Christ’s sanctuary ministry. That satanic view, the Spirit of Prophecy says, came from “angels that had been expelled from heaven.” Today the correct Millerite view of “the daily,” can be seen as not only the symbol of paganism, but as the symbol of the rebellion of Adventism, which brings the strong delusion upon those who do not love the truth.

Milleriläinen käsitys Danielin kirjan ”jokapäiväisestä” tunnistettiin inspiraation kautta oikeaksi, mutta vuoteen 1901 mennessä adventismi alkoi hylätä tuota perustavaa totuutta, ja 1930-luvulle tultaessa adventismi oli palannut takaisin vanhaan protestanttiseen näkemykseen, jonka mukaan ”jokapäiväinen” edustaa jotakin Kristuksen pyhäkköpalveluksen osa-aluetta. Profeetian Hengen mukaan tuo saatanallinen näkemys oli peräisin ”enkeleiltä, jotka oli karkotettu taivaasta”. Nykyään oikea milleriläinen näkemys ”jokapäiväisestä” voidaan nähdä paitsi pakanuuden symbolina myös adventismin kapinan symbolina, joka tuo väkevän eksytyksen niiden ylle, jotka eivät rakasta totuutta.

The Millerites were led to the correct date for the expiration of the twenty-three hundred years, and Adventism immediately after the Great Disappointment recognized increased light associated with that prophecy, but with their rejection of the “seven times,” from 1856 through 1863, and even unto this very day, they have seen no advancing light from the doctrine they claim is their central pillar and foundation. Today the “seven times” can be seen, (by those willing to see), as being directly associated with every time period of the twenty-three hundred year prophecy.

Milleriläiset johdatettiin oikeaan ajankohtaan kahdentuhannen kolmensadan vuoden päättymiselle, ja adventismi tunnusti heti Suuren pettymyksen jälkeen lisääntyneen valon, joka liittyi tuohon profetiaan; mutta hylätessään ”seitsemän aikaa” vuosista 1856–1863 lähtien, ja aina tähän päivään saakka, he eivät ole nähneet mitään etenevää valoa siitä opista, jota he väittävät keskeiseksi pylvääkseen ja perustuksekseen. Tänään ”seitsemän aikaa” voidaan nähdä (niiden toimesta, jotka ovat halukkaita näkemään) olevan suoranaisessa yhteydessä kahdentuhannen kolmensadan vuoden profetian jokaiseen ajanjaksoon.

The first forty-nine years represents the cycle of the land resting every seventh year that is repeated seven times. The four hundred and ninety years represents not only a period of probation for ancient Israel, but it identifies how many years of rebellion against the command to allow the land to rest would transpire in order to accumulate a total of seventy years that the land was prevented from resting (which is the period of captivity for that very rebellion). The week Christ confirmed the covenant is structured by three and a half years to the cross and three and a half years after the cross. In that week Christ was gathering all men, for he said if he was lifted up, he would gather all men.

Ensimmäiset neljäkymmentäyhdeksän vuotta edustavat maan lepoa koskevaa jaksoa joka seitsemäs vuosi, seitsemän kertaa toistettuna. Nuo neljäsataayhdeksänkymmentä vuotta eivät edusta ainoastaan muinaiselle Israelille määrättyä koetuksen aikaa, vaan ne osoittavat myös, kuinka monta kapinan vuotta käskyä vastaan, joka velvoitti antamaan maan levätä, oli kuluttava, jotta karttuisi yhteensä seitsemänkymmentä vuotta, joiden aikana maata estettiin lepäämästä (mikä on juuri tuon saman kapinan tähden tullut vankeuden aika). Se viikko, jona Kristus vahvisti liiton, rakentuu kolmesta ja puolesta vuodesta ristiin saakka ja kolmesta ja puolesta vuodesta ristin jälkeen. Tuona viikkona Kristus kokosi kaikki ihmiset, sillä hän sanoi, että jos hänet korotettaisiin, hän kokoaisi kaikki ihmiset.

> Now is the judgment of this world: now shall the prince of this world be cast out. And I, if I be lifted up from the earth, will draw all men unto me. John 12:31, 32.

> Nyt käy tämän maailman tuomio; nyt tämän maailman ruhtinas heitetään ulos. Ja minä, kun minut korotetaan maasta, vedän kaikki tyköni. Joh. 12:31, 32.

The twenty-five hundred and twenty days in which Christ confirmed the covenant and gathered men unto Himself, represents the twenty-five hundred and twenty years that God scattered His rebellious people, due to the quarrel of His covenant. The “seven times” carried out against the northern kingdom of Israel, represented the scattering of twenty-five hundred and twenty years that began in 723 BC and ended in 1798. The year 538, divides the two periods and creates two successive periods of twelve-hundred and sixty years. The first period representing the trampling down of the sanctuary and host by paganism, and the second the trampling down accomplished by papalism.

Ne kaksituhatta viisisataa kaksikymmentä päivää, joiden aikana Kristus vahvisti liiton ja kokosi ihmisiä luokseen, edustavat niitä kahtatuhatta viittäsataa kahtakymmentä vuotta, joiden ajaksi Jumala hajotti kapinallisen kansansa liittonsa riidan tähden. Pohjoista Israelin valtakuntaa vastaan toimeenpannut ”seitsemän aikaa” edustivat kahdentuhannen viidensadan kahdenkymmenen vuoden hajaannusta, joka alkoi vuonna 723 eKr. ja päättyi vuonna 1798. Vuosi 538 jakaa nämä kaksi ajanjaksoa ja muodostaa kaksi peräkkäistä tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen vuoden jaksoa. Ensimmäinen ajanjakso edustaa pyhäkön ja sotajoukon tallaamista pakanuuden toimesta, ja toinen paavillisuuden toimeenpanemaa tallaamista.

The “seven times,” of twenty-five hundred and twenty years against the southern kingdom that began in 677 BC, and ended in 1844, ended on October 22, 1844. It is a symbol of the curse of the covenant, and concluded by the sounding of the jubilee trumpet which was to be blown upon the Day of Atonement. The antitypical Day of Atonement that began on October 22, 1844 represents a period of time. It is the period of the Investigative Judgment, and during that period of time the jubilee trumpet associated with the sacred cycle of seven was to be sounded.

Eteläistä valtakuntaa vastaan määrätyt ”seitsemän aikaa”, kaksituhatta viisisataa kaksikymmentä vuotta, jotka alkoivat vuonna 677 eKr. ja päättyivät vuonna 1844, päättyivät 22. lokakuuta 1844. Se on liittokirouksen vertauskuva, ja se päättyi riemuvuoden pasuunan ääneen, jonka tuli kaikua sovituspäivänä. Vastaesikuvallinen sovituspäivä, joka alkoi 22. lokakuuta 1844, edustaa ajanjaksoa. Se on tutkivan tuomion ajanjakso, ja tuon ajanjakson aikana pyhään seitsemänjaksoon liittyvän riemuvuoden pasuunan tuli kaikua.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Mutta seitsemännen enkelin äänen päivinä, kun hän alkaa puhaltaa pasuunaa, Jumalan salaisuus käy täyttymykseen, niin kuin hän on ilmoittanut palvelijoilleen, profeetoille. Ilmestys 10:7.

The sounding of the seventh Trumpet, which began on October 22, 1844, represents the Jubilee Trumpet of the sacred cycle of seven, as set forth in Leviticus twenty-five. The Millerites were ultimately correct on the dating of the twenty-three-hundred-year prophecy, and Adventism came to understand more of it just after the Great Disappointment, but Miller’s “jewel” of the period of twenty-three-hundred-years is today shining ten times brighter. Every prophetic characteristic of the seven periods represented within the period of twenty-three-hundred-years, has a direct prophetic connection with the twenty-five-hundred and twenty years (“seven times”), of Leviticus chapters twenty-five and twenty-six.

Seitsemännen pasuunan soiminen, joka alkoi 22. lokakuuta 1844, edustaa pyhän seitsenkierron riemuvuoden pasuunaa, sellaisena kuin se esitetään 3. Mooseksen kirjan luvussa kaksikymmentäviisi. Milleriläiset olivat lopulta oikeassa kaksituhattakolmesataa vuotta käsittävän ennustuksen ajoituksen suhteen, ja adventismi tuli ymmärtämään siitä enemmän pian Suuren pettymyksen jälkeen, mutta Millerin ”jalokivi”, kaksituhattakolmesataa vuotta käsittävä ajanjakso, loistaa tänään kymmenen kertaa kirkkaammin. Jokaisella niistä seitsemän ajanjakson profeetallisista ominaispiirteistä, joita edustetaan kaksituhattakolmesataa vuotta käsittävässä ajanjaksossa, on suora profeetallinen yhteys 3. Mooseksen kirjan lukujen kaksikymmentäviisi ja kaksikymmentäkuusi kahteentuhanteenviiteensataan kahteenkymmeneen vuoteen (”seitsemän aikaa”).

The Millerites rejected the claim of apostate Protestantism and Catholicism that the “robbers of thy people,” who “exalted themselves,” and “fell” was a symbol of Antiochus Epiphanes, and they were correct. They knew and defended the truth that it is Rome that in God’s prophetic word is represented as the “robbers of thy people that established the vision”, not some unknown and historically insignificant Syrian king that established the vision.

Milleriläiset torjuivat luopioprotestantismin ja katolilaisuuden väitteen, jonka mukaan ”sinun kansasi väkivaltaiset”, jotka ”korottivat itsensä” ja ”lankesivat”, olivat Antiochus Epifanesta kuvaava vertauskuva, ja he olivat oikeassa. He tiesivät ja puolustivat totuutta, että Jumalan profeetallisessa sanassa juuri Rooma esitetään ”sinun kansasi väkivaltaisina, jotka vahvistivat näyn”, eikä mikään tuntematon ja historiallisesti merkityksetön syyrialainen kuningas, joka vahvisti näyn.

Today the Adventist theologians teach that the “robbers of thy people” is Antiochus Epiphanes. Today, the argument which in Millerite history represented that the former covenant people who were being passed by did not, and could not, understand the vision (which is established by the correct understanding of the “robbers of thy people”), is once again being repeated by the former covenant people who are once again being passed by.

Nykyään adventistiteologit opettavat, että ”kansasi ryöstäjät” on Antiokhos Epifanes. Nykyään sitä väitettä, joka milleriittien historiassa osoitti, että entinen liittokansa, joka sivuutettiin, ei ymmärtänyt eikä voinut ymmärtää näkyä (mikä vahvistuu ”kansasi ryöstäjien” oikealla ymmärtämisellä), toistavat jälleen kerran entinen liittokansa, joka jälleen kerran sivuutetaan.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Missä ei ole näkyä, siellä kansa joutuu turmioon; mutta autuas on se, joka pitää lain. Sananlaskut 29:18.

The Millerites taught correctly that the twenty-five hundred and twenty years (“seven times”), of Leviticus twenty-six, was the longest and last time prophecy in the Bible, but Laodicean Adventism rejected that “jewel” in 1863, and today it can be seen, (by those who wish to see), that not only were the Millerites correct in identifying the “seven times” as the longest time prophecy in the Bible, but also that “the curse”, which is God’s indignation, was carried out against both the northern and southern kingdoms of Israel.

Milleriläiset opettivat oikein, että 3. Mooseksen kirjan kahdenkymmenenviidensadan kahdenkymmenen vuoden ajanjakso (“seitsemän aikaa”) oli Raamatun pisin ja viimeinen aikaprofetia, mutta Laodikean adventismi hylkäsi tuon “jalokiven” vuonna 1863, ja tänään voidaan nähdä, (niiden toimesta, jotka tahtovat nähdä), että milleriläiset eivät ainoastaan olleet oikeassa tunnistaessaan “seitsemän aikaa” Raamatun pisimmäksi aikaprofetiaksi, vaan myös siinä, että “kirous”, joka on Jumalan suuttumus, toteutettiin sekä Israelin pohjoista että eteläistä valtakuntaa vastaan.

Today the respective conclusions of those two indignations, which the book of Daniel addresses (as do other prophets), can be seen to be two bookends (first and last) of a period of forty-six years, when Christ erected the Millerite temple, as typified by the forty-six days Moses was on the mount receiving instructions for erecting the wilderness tabernacle; and by the forty-six years of Herod’s remodeling of the temple which the Pharisees referred to in their conversation with Christ about Him “resurrecting” by the cleansing of a temple that had been “destroyed” by traders and money-changers, and also by the resurrection of His human temple that was created with forty-six chromosomes. Today, the Millerite foundational truths are as correct as ever, but they are now ten times more profound.

Tänään voidaan nähdä, että niiden kahden vihanajan, joita Danielin kirja käsittelee (samoin kuin muutkin profeetat), vastaavat päätökset ovat erään neljänkymmenenkuuden vuoden ajanjakson kaksi kirjatukea (ensimmäinen ja viimeinen), jolloin Kristus pystytti milleriläisen temppelin, kuten esikuvallisesti ilmaistiin niissä neljässäkymmenessäkuudessa päivässä, jotka Mooses oli vuorella vastaanottamassa ohjeita erämaamajasta pystyttämistä varten; sekä niissä neljässäkymmenessäkuudessa vuodessa, joiden aikana Herodes uudisti temppeliä ja joihin fariseukset viittasivat keskustelussaan Kristuksen kanssa Hänen ”ylösnousemisestaan” siinä temppelin puhdistamisessa, joka oli kauppiaiden ja rahanvaihtajien toimesta ”hävitetty”, ja myös Hänen inhimillisen temppelinsä ylösnousemuksessa, joka luotiin neljälläkymmenelläkuudella kromosomilla. Tänään milleriläiset perustotuudet ovat yhtä oikeita kuin koskaan ennenkin, mutta ne ovat nyt kymmenen kertaa syvällisempiä.

Today it can be seen (by those willing to see), that when Christ introduced Himself as Palmoni (the Wonderful Numberer, or the Numberer of Secrets) in the thirteenth verse, of Daniel chapter eight, that He was presenting the connection between a vision that represented a period of twenty-three hundred years and another vision that represented twenty-five hundred and twenty years. When the relation of these two prophetic periods is recognized, it can be seen that they are directly connected with the twelve-hundred-and-sixty-years of papal rule, which in turn is connected with the twelve-hundred-and-ninety-years of Daniel twelve and also the thirteen-hundred-and-thirty-five-years of the same verse.

Nykyään voidaan nähdä (niiden toimesta, jotka ovat valmiita näkemään), että kun Kristus esitteli itsensä Palmonina (Ihmeellisenä Laskijana eli Salaisuuksien Laskijana) Danielin kahdeksannen luvun kolmattatoista jakeessa, Hän toi esiin yhteyden erään näyn, joka kuvasi kahdentuhannen kolmensadan vuoden ajanjaksoa, ja toisen näyn välillä, joka kuvasi kahdentuhannen viidensadan kahdenkymmenen vuoden ajanjaksoa. Kun näiden kahden profeetallisen ajanjakson välinen suhde tunnistetaan, voidaan nähdä, että ne ovat suoranaisessa yhteydessä paavillisen vallan tuhanteen kahteensataan kuuteenkymmeneen vuoteen, mikä puolestaan on yhteydessä Daniel 12:n tuhanteen kahteensataan yhdeksäänkymmeneen vuoteen sekä myös saman jakeen tuhanteen kolmeensataan kolmeenkymmeneen viiteen vuoteen.

The are many more direct connections of prophetic periods that are associated with the two visions of verses thirteen and fourteen of Daniel eight, but they are only recognized by those who wish to see. But today, beyond the connections of all the time periods that are brought together by the two visions is the revelation of the name of Palmoni (the Wonderful Numberer, or the Numberer of Secrets). The Millerites were correct on the two verses, but limited, and today Adventism is simply in complete and utter darkness.

On monia muitakin suoraviivaisia yhteyksiä profeetallisten ajanjaksojen välillä, jotka liittyvät Danielin kahdeksannen luvun jakeiden kolmetoista ja neljätoista kahteen näkyyn, mutta ne tunnistavat vain ne, jotka tahtovat nähdä. Mutta tänä päivänä, kaikkien niiden ajanjaksojen välisten yhteyksien tuolla puolen, jotka nämä kaksi näkyä tuovat yhteen, on Palmonin nimen ilmoitus (Ihmeellinen Laskija eli Salaisuuksien Laskija). Milleriläiset olivat oikeassa näiden kahden jakeen suhteen, mutta rajoittuneita, ja tänä päivänä adventismi on yksinkertaisesti täydellisessä ja perinpohjaisessa pimeydessä.

> Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned. Isaiah 29:9–12.

> Pysähtykää ja hämmästykää; sokeutukaa ja olkaa sokeat; he ovat juovuksissa, mutta eivät viinistä; he horjuvat, mutta eivät väkijuomasta. Sillä Herra on vuodattanut teidän päällenne syvän unen hengen ja sulkenut teidän silmänne; profeetat ja teidän hallitsijanne, näkijät, hän on peittänyt. Ja kaikki näky on tullut teille kuin sinetöidyn kirjan sanat, jonka he antavat oppineelle, sanoen: “Lue tämä, pyydän”; ja hän sanoo: “En voi, sillä se on sinetöity.” Ja kirja annetaan sille, joka ei ole oppinut, sanoen: “Lue tämä, pyydän”; ja hän sanoo: “En ole oppinut.” Jesaja 29:9–12.

Sister White identifies that William Miller was given “great light” upon the book of Revelation, but his understanding of chapters twelve, thirteen, seventeen and eighteen of Revelation was, quite simply, not correct. Those incorrect understandings are not represented upon the two sacred charts, but what is represented from the book of Revelation, chapter nine, is the “jewel” that Islam is represented by the three Woes.

Sisar White osoittaa, että William Millerille annettiin ”suurta valoa” Ilmestyskirjasta, mutta hänen ymmärryksensä Ilmestyskirjan luvuista kaksitoista, kolmetoista, seitsemäntoista ja kahdeksantoista ei yksinkertaisesti ollut oikea. Nuo virheelliset käsitykset eivät ole esitettyinä kahdessa pyhässä taulussa, mutta se, mikä on esitettynä Ilmestyskirjan yhdeksännestä luvusta, on ”jalokivi”, että islam on kuvattuna kolmen Voi-huudon kautta.

> “Preachers and people have looked upon the book of Revelation as mysterious and of less importance than other portions of the Sacred Scriptures. But I saw that this book is indeed a revelation given for the especial benefit of those who should live in the last days, to guide them in ascertaining their true position and their duty. God directed the mind of William Miller to the prophecies and gave him great light upon the book of Revelation.” Early Writings, 231.

> ”Sekä saarnaajat että kansa ovat pitäneet Ilmestyskirjaa salaperäisenä ja vähemmän tärkeänä kuin muita Pyhän Raamatun osia. Mutta minä näin, että tämä kirja on todellakin ilmoitus, joka on annettu erityisesti niiden hyödyksi, joiden tulee elää viimeisinä päivinä, johdattaakseen heitä ymmärtämään oikean asemansa ja velvollisuutensa. Jumala ohjasi William Millerin mielen profetioihin ja antoi hänelle suuren valon Ilmestyskirjasta.” Early Writings, 231.

The expression “great light” in the writings of Sister White is very informative. Miller understood the churches, seals and trumpets of Revelation, for holy angels “directed his mind” on these subjects. The “great light” given to Miller was represented on the two sacred tables, and the doctrinal truths that were the “great light” were identified in his dream as “jewels”. Adventism was given that “great light” and began covering it up with counterfeit jewels beginning in 1863. The principle of “light” is that “light” is what Christ uses to judge a person or a people.

Ilmaus ”suuri valo” sisar Whiten kirjoituksissa on hyvin valaiseva. Miller ymmärsi Ilmestyskirjan seurakunnat, sinetit ja pasuunat, sillä pyhät enkelit ”ohjasivat hänen mieltään” näissä aiheissa. Millerille annettu ”suuri valo” kuvattiin kahdella pyhällä taululla, ja opilliset totuudet, jotka olivat tuo ”suuri valo”, yksilöitiin hänen unessaan ”jalokiviksi”. Adventismille annettiin tuo ”suuri valo”, ja se alkoi peittää sitä väärennetyillä jalokivillä vuodesta 1863 alkaen. ”Valon” periaate on, että ”valo” on se, mitä Kristus käyttää tuomitessaan ihmisen tai kansan.

Not only does “light” judge a people, but the “light” which they could have had if they had not resisted (as they did in 1856, as only one of many examples). The other attribute associated with “light,” is that the “light” that is rejected produces a corresponding degree of darkness. Adventism rejected and covered up the “great light” given by God to Miller that represents the foundations of Adventism.

“Valo” ei ainoastaan tuomitse kansaa, vaan myös se “valo”, joka heillä olisi voinut olla, jos he eivät olisi vastustaneet sitä (kuten he tekivät vuonna 1856, vain yhtenä monista esimerkeistä). Toinen “valoon” liittyvä ominaisuus on, että hylätty “valo” synnyttää sitä vastaavan määrän pimeyttä. Adventismi hylkäsi ja peitti Millerille Jumalan antaman “suuren valon”, joka edustaa adventismin perustuksia.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had “great light:” ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> Hän, joka näkee pinnan alle, joka lukee kaikkien ihmisten sydämet, sanoo niistä, joilla on ollut ”suuri valo”: ’He eivät ole vaivattuja eivätkä kauhistuneita moraalisen ja hengellisen tilansa vuoksi.’ Niin, he ovat valinneet omat tiensä, ja heidän sielunsa mielistyy heidän kauhistuksiinsa. Minäkin valitsen heidän eksytyksensä ja annan heidän pelkonsa kohdata heidät; koska kun minä kutsuin, ei kukaan vastannut; kun minä puhuin, he eivät kuulleet, vaan tekivät sitä, mikä on pahaa minun silmissäni, ja valitsivat sen, mihin minä en mielistynyt.’ ’Jumala lähettää heille väkevän eksytyksen, niin että he uskovat valheen’, koska he eivät ottaneet vastaan rakkaudella totuutta voidakseen pelastua, ’vaan mielistyivät vääryyteen’. Jesaja 66:3, 4; 2. Tessalonikalaiskirje 2:11, 10, 12.

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have “once known the truth,” mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> ”Taivaallinen Opettaja kysyi: ’Mikä voimakkaampi eksytys voi pettää mielen kuin se, että luulet rakentavasi oikealle perustukselle ja että Jumala hyväksyy tekosi, vaikka todellisuudessa toimit monessa asiassa maailmallisen menettelytavan mukaan ja teet syntiä Jehovaa vastaan? Oi, se on suuri petos, lumoava eksytys, joka valtaa mielet, kun ne, jotka ovat ”kerran tunteneet totuuden”, erehtyvät pitämään jumalisuuden muotoa sen henkenä ja voimana; kun he kuvittelevat olevansa rikkaita ja rikastuneita eivätkä tarvitse mitään, vaikka todellisuudessa he tarvitsevat kaikkea.’” Testimonies, osa 8, 249, 250.

Laodicea, which Adventism became in 1856, represents those who once were given “great light,” but are destined to receive the “strong delusion” of Second Thessalonians, while all the time believing the false foundation they have erected through the introduction of counterfeit coins and jewels is ordained of God, but actually it is a foundation that is built upon sand. Adventism is “a church that has had great light, great evidence”, but is a “church” that has discarded “the message the Lord” has “sent”, and has since received “the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories”.

Laodikea, joksi adventismista tuli vuonna 1856, edustaa niitä, joille kerran annettiin ”suuri valo”, mutta joiden osaksi on määrä tulla Toisen tessalonikalaiskirjeen ”väkevä eksytys”, samalla kun he kaiken aikaa uskovat, että se väärä perustus, jonka he ovat pystyttäneet ottamalla käyttöön väärennettyjä kolikoita ja jalokiviä, on Jumalan säätämä, vaikka todellisuudessa se on perustus, joka on rakennettu hiekalle. Adventismi on ”seurakunta, joka on saanut suurta valoa, suurta todistusaineistoa”, mutta se on ”seurakunta”, joka on hylännyt ”sanoman, jonka Herra” on ”lähettänyt”, ja on sittemmin vastaanottanut ”mitä kohtuuttomimpia väitteitä ja vääriä olettamuksia ja vääriä teorioita”.

> “Unsanctified ministers are arraying themselves against God. They are praising Christ and the god of this world in the same breath. While professedly they receive Christ, they embrace Barabbas, and by their actions say, ‘Not this Man, but Barabbas.’ Let all who read these lines, take heed. Satan has made his boast of what he can do. He thinks to dissolve the unity which Christ prayed might exist in His church. He says, ‘I will go forth and be a lying spirit to deceive those that I can, to criticize, and condemn, and falsify.’ Let the son of deceit and false witness be entertained by “a church that has had great light,” great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent, and receive the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories. Satan laughs at their folly, for he knows what truth is.

> ”Pyhittämättömät saarnaajat asettuvat Jumalaa vastaan. He ylistävät Kristusta ja tämän maailman jumalaa samassa hengenvedossa. Vaikka he tunnustuksensa mukaan ottavat vastaan Kristuksen, he omaksuvat Barabbaan ja sanovat teoillaan: ’Ei tätä miestä, vaan Barabbas.’ Varokoon jokainen, joka lukee nämä rivit. Saatana on kerskunut sillä, mitä hän voi tehdä. Hän luulee voivansa hajottaa sen ykseyden, jonka puolesta Kristus rukoili seurakunnassaan olevan. Hän sanoo: ’Minä menen ja olen valheen henki pettääkseni ne, jotka voin, arvostelemaan, tuomitsemaan ja vääristelemään.’ Kun petoksen ja väärän todistuksen poika saa sijaa ”seurakunnassa, joka on saanut suurta valoa”, suurta todistusaineistoa, tuo seurakunta hylkää sanoman, jonka Herra on lähettänyt, ja ottaa vastaan mitä järjettömimpiä väitteitä, vääriä olettamuksia ja vääriä teorioita. Saatana nauraa heidän typeryydelleen, sillä hän tietää, mitä totuus on.

> “Many will stand in our pulpits with the torch of false prophecy in their hands, kindled from the hellish torch of Satan. If doubts and unbelief are cherished, the faithful ministers will be removed from the people who think they know so much. ‘If thou hadst known,’ said Christ, ‘even thou, at least in this thy day, the things which belong unto thy peace! but now they are hid from thine eyes.’

> ”Monet tulevat seisomaan saarnatuoleissamme väärän profetian soihtu käsissään, sytytettynä Saatanan helvetillisestä soihdusta. Jos epäilyksiä ja epäuskoa vaalitaan, uskolliset sananpalvelijat otetaan pois niiden ihmisten keskuudesta, jotka luulevat tietävänsä niin paljon. ’Jospa sinäkin olisit tänä päivänäsi tuntenut, mikä rauhaasi sopii!’ sanoi Kristus. ’Mutta nyt se on sinun silmiltäsi salattu.’”

> “Nevertheless, the foundation of God standeth sure. The Lord knoweth them that are His. The sanctified minister must have no guile in his mouth. He must be open as the day, free from every taint of evil. A sanctified ministry and press will be a power in flashing the light of truth on this untoward generation. Light, brethren, more light we need. Blow the trumpet in Zion; sound an alarm in the holy mountain. Gather the host of the Lord, with sanctified hearts, to hear what the Lord will say unto His people; for He has increased light for all who will hear. Let them be armed and equipped, and come up to the battle—to the help of the Lord against the mighty. God Himself will work for Israel. Every lying tongue will be silenced. Angels’ hands will overthrow the deceptive schemes that are being formed. The bulwarks of Satan will never triumph. Victory will attend the third angel’s message. As the Captain of the Lord’s host tore down the walls of Jericho, so will the Lord’s commandment-keeping people triumph, and all opposing elements be defeated. Let no soul complain of the servants of God who have come to them with a heaven-sent message. Do not any longer pick flaws in them, saying, ‘They are too positive; they talk too strongly.’ They may talk strongly; but is it not needed? God will make the ears of the hearers tingle if they will not heed His voice or His message. He will denounce those who resist the word of God.

> ”Kuitenkin Jumalan perustus pysyy lujana. Herra tuntee ne, jotka ovat Hänen omansa. Pyhitetyllä palvelijalla ei saa olla petosta suussaan. Hänen tulee olla avoin kuin päivä, vapaa kaikesta pahan saastasta. Pyhitetty virka ja kirjallinen työ ovat oleva voima välähdyttäessään totuuden valoa tälle nurjalle sukupolvelle. Valoa, veljet, enemmän valoa me tarvitsemme. Puhaltakaa pasuunaa Siionissa; nostakaa hälytys pyhällä vuorella. Kootkaa Herran joukko pyhitetyin sydämin kuulemaan, mitä Herra sanoo kansalleen; sillä Hänellä on lisääntynyttä valoa kaikille, jotka tahtovat kuulla. Varustautukoot he asein ja varustein ja nouskoot taisteluun — Herran avuksi väkeviä vastaan. Jumala itse on toimiva Israelin puolesta. Jokainen valheellinen kieli vaiennetaan. Enkelten kädet kukistavat ne petolliset suunnitelmat, joita nyt muodostetaan. Saatanan varustukset eivät milloinkaan voita. Voitto seuraa kolmannen enkelin sanomaa. Niin kuin Herran sotajoukon Päällikkö mursi Jerikon muurit, samoin Herran käskyjä pitävä kansa on voittava, ja kaikki vastustavat voimat lyödään. Älköön yksikään sielu moittiko Jumalan palvelijoita, jotka ovat tulleet heidän luokseen taivaasta lähetetyn sanoman kanssa. Älkää enää etsikö heistä vikoja sanoen: ’He ovat liian jyrkkiä; he puhuvat liian voimakkaasti.’ He saattavat puhua voimakkaasti; mutta eikö sitä tarvita? Jumala on saattava kuulijoiden korvat soimaan, jos he eivät ota vaarin Hänen äänestään tai Hänen sanomastaan. Hän on julistava tuomion niille, jotka vastustavat Jumalan sanaa.”

> “Satan has laid every measure possible that nothing shall come among us as a people to reprove and rebuke us, and exhort us to put away our errors. But there is a people who will bear the ark of God. Some will go out from among us who will bear the ark no longer. But these cannot make walls to obstruct the truth; for it will go onward and upward to the end. In the past God has raised up men, and He still has men of opportunity waiting, prepared to do His bidding—men who will go through restrictions which are only as walls daubed with untempered mortar. When God puts His Spirit upon men, they will work. They will proclaim the word of the Lord; they will lift up their voice like a trumpet. The truth will not be diminished or lose its power in their hands. They will show the people their transgressions, and the house of Jacob their sins.” Testimonies to Ministers, 409–411.

> ”Saatana on käyttänyt kaikkia mahdollisia keinoja, ettei mitään tulisi meidän keskuuteemme kansana nuhtelemaan ja ojentamaan meitä sekä kehottamaan meitä panemaan pois erehdyksemme. Mutta on oleva kansa, joka kantaa Jumalan arkkia. Jotkut lähtevät pois meidän joukostamme eivätkä enää kanna arkkia. Mutta nämä eivät voi rakentaa muureja estämään totuutta; sillä se kulkee edelleen eteenpäin ja ylöspäin loppuun asti. Menneisyydessä Jumala on herättänyt miehiä, ja Hänellä on yhä tilaisuuden miehiä odottamassa, valmiina tekemään Hänen tahtonsa — miehiä, jotka kulkevat läpi rajoitusten, jotka ovat vain laastilla siveltyjä muureja. Kun Jumala panee Henkensä ihmisten päälle, he toimivat. He julistavat Herran sanaa; he korottavat äänensä kuin pasuuna. Totuus ei heidän käsissään vähene eikä menetä voimaansa. He osoittavat kansalle sen rikkomukset ja Jaakobin heimolle sen synnit.” Testimonies to Ministers, 409–411.

To identify the satanic symbol of “the daily” as a symbol of Christ is to praise “Christ and the god of this world in the same breath. While professedly they receive Christ, they embrace Barabbas, and by their actions say, ‘Not this Man, but Barabbas.’” The truths represented in Miller’s dream as “jewels”, and also graphically illustrated upon the two sacred tables, are the “great light,” which Miller was given, and that Adventism has rejected.

Tunnistaa saatanallinen “jokapäiväisen” symboli Kristuksen vertauskuvaksi merkitsee sitä, että ylistetään “Kristusta ja tämän maailman jumalaa samassa hengenvedossa. Vaikka he tunnustuksellisesti ottavat Kristuksen vastaan, he omaksuvat Barabbaan ja sanovat teoillaan: ‘Ei tätä miestä, vaan Barabbaan.’” Ne totuudet, joita Millerin unessa kuvattiin “jalokivinä” ja jotka myös havainnollisesti esitettiin kahdella pyhällä taululla, ovat se “suuri valo”, joka annettiin Millerille ja jonka adventismi on hylännyt.

They profess to be praising Christ with a satanic symbol, and claim they are standing upon the foundation of God, when it is a counterfeit foundation that brings strong delusion to all who take their stand upon that faulty doctrinal structure. There is nothing new under the sun, and modern Israel is simply walking in the prophetic footsteps of ancient Israel.

He väittävät ylistävänsä Kristusta saatanallisella symbolilla ja sanovat seisovansa Jumalan perustuksella, vaikka kyseessä on väärennösperustus, joka tuo väkevän eksytyksen kaikille, jotka asettuvat tuon virheellisen opillisen rakennelman varaan. Ei ole mitään uutta auringon alla, ja nykyinen Israel vain kulkee muinaisen Israelin profeetallisissa jalanjäljissä.

> “One matter burdens my soul: The great lack of the love of God, which has been lost through continued resistance of light and truth, and the influence of those who have been engaged in active labor, who, in the face of evidence piled upon evidence, have exerted an influence to counteract the work of the message God has sent. I point them to the Jewish nation and ask, Must we leave our brethren to pass over the same path of blind resistance, till the very end of probation? If ever a people needed true and faithful watchmen, who will not hold their peace, who will cry day and night, sounding the warnings God has given, it is Seventh-day Adventists. Those who have had great light, blessed opportunities, who, like Capernaum, have been exalted to heaven in point of privilege, shall they by non-improvement be left to darkness corresponding to the greatness of the light given?

> ”Yksi asia painaa sieluani: Jumalan rakkauden suuri puute, joka on menetetty valon ja totuuden jatkuvan vastustamisen kautta, sekä niiden vaikutus, jotka ovat olleet toimeliaassa työssä ja jotka, todisteiden kasaantuessa todisteiden päälle, ovat käyttäneet vaikutusvaltaansa vastustaakseen sen sanoman työtä, jonka Jumala on lähettänyt. Viittaan heidät juutalaiseen kansaan ja kysyn: Onko meidän jätettävä veljemme kulkemaan samaa sokean vastustuksen polkua pitkin aina armonajan päättymiseen saakka? Jos mikään kansa on koskaan tarvinnut todellisia ja uskollisia vartijoita, jotka eivät vaikene, jotka huutavat päivin ja öin ja antavat kuulua ne varoitukset, jotka Jumala on antanut, niin se on seitsemännen päivän adventistit. Ne, joilla on ollut suuri valo, siunatut tilaisuudet, jotka Kapernaumin tavoin ovat etuoikeuksien puolesta korotetut taivaaseen — jätetäänkö heidät käyttämättömyytensä vuoksi siihen pimeyteen, joka vastaa annetun valon suuruutta?”

> “I wish to plead with our brethren who shall assemble at the General Conference to heed the message given to the Laodiceans. What a condition of blindness is theirs! This subject has been brought to your notice again and again, but your dissatisfaction with your spiritual condition has not been deep and painful enough to work reform. ‘Thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked.’ The guilt of self-deception is upon our churches. The religious life of many is a lie.” Manuscript Releases, volume 16, 106, 107.

> ”Tahdon vedota veljiimme, jotka kokoontuvat yleiskonferenssiin, että he ottaisivat vaarin laodikealaisille annetusta sanomasta. Mikä sokeuden tila onkaan heidän osakseen tullut! Tämä aihe on saatettu tietoonne yhä uudelleen, mutta tyytymättömyytenne hengelliseen tilaansa ei ole ollut kyllin syvää eikä tuskallista saadakseen aikaan uudistuksen. ’Sinä sanot: minä olen rikas, olen rikastunut enkä mitään tarvitse; etkä tiedä, että juuri sinä olet viheliäinen ja kurja ja köyhä ja sokea ja alaston.’ Itsepetoksen syyllisyys lepää seurakuntiemme yllä. Monien uskonnollinen elämä on valhe.” Manuscript Releases, osa 16, 106, 107.

“Capernaum” was the city which Jesus chose as his own city.

“Kapernaum” oli se kaupunki, jonka Jeesus valitsi omaksi kaupungikseen.

> “At Capernaum Jesus dwelt in the intervals of His journeys to and fro, and it came to be known as ‘His own city.’ It was on the shores of the Sea of Galilee, and near the borders of the beautiful plain of Gennesaret, if not actually upon it.” The Desire of Ages, 252.

> ”Kapernaumissa Jeesus asui matkojensa väliaikoina sinne tänne kulkiessaan, ja siitä tuli tunnettu ”Hänen omana kaupunkinaan”. Se sijaitsi Galileanmeren rannalla ja lähellä kauniin Gennesaretin tasangon rajoja, ellei suorastaan itse sillä.” Alfa ja omega, s. 252.

Christ chose Capernaum as he had chosen Jerusalem of old.

Kristus valitsi Kapernaumin, niin kuin hän muinoin oli valinnut Jerusalemin.

> And unto his son will I give one tribe, that David my servant may have a light alway before me in Jerusalem, the city which I have chosen me to put my name there. 1 Kings 11:36.

> Ja hänen pojallensa minä annan yhden sukukunnan, jotta palvelijallani Daavidilla olisi aina minun edessäni lamppu Jerusalemissa, siinä kaupungissa, jonka minä olen valinnut asettaakseni nimeni sinne. 1. Kun. 11:36.

Christ chose Adventism as his city in 1844, and by 1863, Adventism had rebuilt the city of “Jericho”, a symbol of Laodicean comfort and affluency. As with ancient Israel, so too, with modern Israel. Adventism believes they are the citizens of God’s special city, but they have rejected the “great light” that provides the evidence of citizenship. Like unto Shilo, in the time of Eli, Hophni and Phineas, Adventism will be judged according to the “great light” they were given opportunity to receive.

Kristus valitsi adventismin kaupungikseen vuonna 1844, ja vuoteen 1863 mennessä adventismi oli jälleenrakentanut ”Jerikon” kaupungin, joka on laodikealaisen mukavuuden ja vaurauden vertauskuva. Niin kuin oli muinaisen Israelin laita, niin on myös nykyisen Israelin. Adventismi uskoo olevansa Jumalan erityisen kaupungin kansalaisia, mutta he ovat hylänneet ”suuren valon”, joka antaa todistuksen kansalaisoikeudesta. Samoin kuin Siilo Elin, Hofnin ja Piinehaan päivinä, adventismi tullaan tuomitsemaan sen ”suuren valon” mukaan, jonka heille annettiin tilaisuus vastaanottaa.

> “Among the professed children of God, how little patience has been manifested, how many bitter words have been spoken, how much denunciation has been uttered against those not of our faith. Many have looked upon those belonging to other churches as great sinners, when the Lord does not thus regard them. Those who look thus upon the members of other churches, have need to humble themselves under the mighty hand of God. Those whom they condemn may have had but little light, few opportunities and privileges. If they had had the light that many of the members of our churches have had, they might have advanced at a far greater rate, and have better represented their faith to the world. Of those who boast of their light, and yet fail to walk in it, Christ says, ‘But I say unto you, It shall be more tolerable for Tyre and Sidon at the day of judgment, than for you. And thou, Capernaum [Seventh-day Adventists, who have had great light], which art exalted unto heaven [in point of privilege], shalt be brought down to hell: for if the mighty works, which have been done in thee, had been done in Sodom, it would have remained until this day. But I say unto you, That it shall be more tolerable for the land of Sodom in the day of judgment, than for thee.’ At that time Jesus answered and said, ‘I thank thee, O Father, Lord of heaven and earth, because thou hast hid these things from the wise and prudent [in their own estimation], and hast revealed them unto babes.’

> ”Kuinka vähän kärsivällisyyttä onkaan ilmennyt niiden keskuudessa, jotka tunnustautuvat Jumalan lapsiksi, kuinka monta katkeraa sanaa on puhuttu, kuinka paljon tuomiota on lausuttu niistä, jotka eivät ole meidän uskoamme. Monet ovat pitäneet muihin kirkkoihin kuuluvia suurina syntisinä, vaikka Herra ei katso heitä niin. Niiden, jotka katsovat näin muiden kirkkojen jäseniä, täytyy nöyrtyä Jumalan väkevän käden alle. Niillä, jotka he tuomitsevat, on saattanut olla vain vähän valoa, harvat tilaisuudet ja etuoikeudet. Jos heillä olisi ollut se valo, joka monilla meidän seurakuntiemme jäsenillä on ollut, he olisivat voineet edistyä paljon pitemmälle ja edustaa uskoaan paremmin maailman edessä. Niistä, jotka kerskaavat valostaan eivätkä kuitenkaan vaella siinä, Kristus sanoo: ’Mutta minä sanon teille: Tyyron ja Siidonin on tuomiopäivänä oleva helpompi kuin teidän. Ja sinä, Kapernaum [seitsemännen päivän adventistit, joilla on ollut suuri valo], joka olet korotettu taivaaseen asti [etuoikeuksien puolesta], sinut syöstään alas helvettiin; sillä jos ne voimalliset teot, jotka ovat tapahtuneet sinussa, olisivat tapahtuneet Sodomassa, se seisoisi vielä tänäkin päivänä. Mutta minä sanon teille: Sodoman maan on tuomiopäivänä oleva helpompi kuin sinun.’ Silloin Jeesus vastasi ja sanoi: ’Minä ylistän sinua, Isä, taivaan ja maan Herra, että olet salannut nämä viisailta ja ymmärtäväisiltä [heidän oman arvionsa mukaan] ja ilmoittanut ne lapsenmielisille.’”

> “‘And now, because ye have done all these works, saith the Lord, and I spake unto you, rising up early and speaking, but ye heard not; and I called you, but ye answered not; therefore will I do unto this house, which is called by my name, wherein ye trust, and unto the place which I gave to you and to your fathers, as I have done to Shiloh. And I will cast you out of my sight, as I have cast out all your brethren, even the whole seed of Ephraim.’

> “Ja nyt, koska te olette tehneet kaikki nämä teot, sanoo Herra, ja minä puhuin teille, varhain nousten ja puhuen, mutta te ette kuulleet; ja minä kutsuin teitä, mutta te ette vastanneet; sen tähden minä teen tälle huoneelle, joka on kutsuttu minun nimelläni, johon te luotatte, ja paikalle, jonka minä annoin teille ja teidän isillenne, niin kuin minä olen tehnyt Siilolle. Ja minä karkotan teidät pois kasvojeni edestä, niin kuin minä olen karkottanut kaikki teidän veljenne, koko Efraimin siemenen.”

> “The Lord has established among us institutions of great importance, and they are to be managed, not as worldly institutions are managed, but after God’s order. They are to be managed with an eye single to his glory, that by all means perishing souls may be saved. To the people of God the testimonies of the Spirit have come, and yet many have not taken heed to reproofs, warnings, and counsels.

> ”Herra on perustanut keskuuteemme erittäin tärkeitä laitoksia, ja niitä on hoidettava, ei niin kuin maailmallisia laitoksia hoidetaan, vaan Jumalan järjestyksen mukaan. Niitä on hoidettava silmä yksin hänen kirkkauteensa suunnattuna, jotta kaikin tavoin hukkuvat sielut pelastuisivat. Jumalan kansalle on tullut Hengen todistuksia, ja kuitenkin monet eivät ole ottaneet vaarin nuhteista, varoituksista ja neuvoista.

> “‘Here now this, O foolish people, and without understanding; which have eyes, and see not; which have ears, and hear not: fear ye not me saith the Lord: will ye not tremble at my presence, which have placed the sand for the bound of the sea by a perpetual degree, that it cannot pass it: and though the waves thereof toss themselves, yet can they not prevail; though they roar, yet can they not pass over it? but this people hath a revolting and a rebellious heart; they are revolted and gone. Neither say they in their heart, Let us now fear the Lord our God, that giveth rain, both the former and the latter, in his season: he reserveth unto us the appointed weeks of the harvest. Your iniquities have turned away these things, and your sins have withholden good things from you. . . . They judge not the cause, the cause of the fatherless, yet they prosper; and the right of the needy do they not judge. Shall I not visit for these things? saith the Lord; shall not my soul be revenged on such a nation as this?’

> ”Kuulkaa siis tämä, te tyhmä kansa ja ymmärrystä vailla oleva; te, joilla on silmät ettekä näe, joilla on korvat ettekä kuule: ettekö te pelkää minua, sanoo Herra; ettekö vapise minun kasvojeni edessä, minä, joka olen asettanut hiekan meren rajaksi ikuisella säädöksellä, niin ettei se voi sitä ylittää? Ja vaikka sen aallot kuohuvat, eivät ne kuitenkaan voi voittaa; vaikka ne pauhaavat, eivät ne kuitenkaan voi käydä sen yli. Mutta tällä kansalla on niskoitteleva ja kapinallinen sydän; he ovat luopuneet ja menneet pois. Eivätkä he sano sydämessään: Peljätkäämme nyt Herraa, meidän Jumalaamme, joka antaa sateen, sekä syyssateen että kevätsateen, aikanaan; hän säilyttää meille elonkorjuun määrätyt viikot. Teidän pahat tekonne ovat kääntäneet nämä pois, ja teidän syntinne ovat pidättäneet teiltä hyvät asiat.... He eivät aja orvon asiaa, orvon asiaa, ja silti he menestyvät; eivätkä he hanki oikeutta köyhille. Enkö minä rankaisisi tällaisista teoista? sanoo Herra; eikö minun sieluni kostaisi tällaiselle kansalle?”

> “Shall the Lord be compelled to say, ‘Pray not thou for this people, neither lift up cry nor prayer for them, neither make intercession to me: for I will not hear thee’? ‘Therefore the showers have been withholden, and there hath been no latter rain. . . . Wilt thou not from this time cry unto me, My father, thou art the guide of my youth?’” Review and Herald, August 1, 1893.

> ”Joutuuko Herra sanomaan: ’Älä rukoile tämän kansan puolesta äläkä kohota heidän tähtensä huutoa tai rukousta, äläkä esirukoile minun puoleeni, sillä minä en kuule sinua’? ’Sentähden sateet ovat pidätetyt, eikä kevätsadetta ole ollut.... Etkö sinä tästä ajasta alkaen huuda minulle: Isäni, sinä olet nuoruuteni opas?’” Review and Herald, 1. elokuuta 1893.

We will continue our consideration of the “great light” that was given to William Miller on the book of Revelation in the next article.

Jatkamme seuraavassa artikkelissa tarkasteluamme siitä ”suuresta valosta”, joka annettiin William Millerille Ilmestyskirjan osalta.

> “When Christ came into the world to exemplify true religion, and to exalt the principles that should govern the hearts and actions of men, falsehood had taken so deep a hold upon those who had had so great light, that they no longer comprehended the light, and had no inclination to yield up tradition for truth. They rejected the heavenly Teacher, they crucified the Lord of glory, that they might retain their own customs and inventions. The very same spirit is manifested in the world today. Men are averse to investigating truth, lest their traditions should be disturbed, and a new order of things should be brought in. There is with humanity a constant liability to err, and men are naturally inclined to highly exalt human ideas and knowledge, while the divine and eternal is not discerned or appreciated.” Counsels on Sabbath School Work, 47.

> ”Kun Kristus tuli maailmaan osoittamaan tosi uskontoa ja korottamaan niitä periaatteita, joiden tulisi hallita ihmisten sydämiä ja tekoja, valheellisuus oli saanut niin syvän vallan niissä, joilla oli ollut niin suuri valo, etteivät he enää käsittäneet valoa eivätkä olleet halukkaita luopumaan perinnäissäännöstä totuuden hyväksi. He hylkäsivät taivaallisen Opettajan, he ristiinnaulitsivat kirkkauden Herran, jotta voisivat säilyttää omat tapansa ja keksintönsä. Juuri sama henki ilmenee maailmassa tänä päivänä. Ihmiset karttavat totuuden tutkimista, jotteivät heidän perinteensä joutuisi häirityiksi ja uusi asiainjärjestys tulisi voimaan. Ihmiskunnassa on jatkuva alttius erehtyä, ja ihmiset ovat luonnostaan taipuvaisia suuresti korottamaan inhimillisiä ajatuksia ja tietoa, samalla kun jumalallista ja iankaikkista ei havaita eikä arvosteta.” Counsels on Sabbath School Work, 47.

Back to Articles