Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Forty-Four

Joelin kirja ja laodikealainen seitsemännen päivän adventistikirkko - numero neljäkymmentäneljä

Number Forty-Four

Luku neljäkymmentäneljä

Author

Jeff Pippenger

Published

February 10, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

In 1844, the doctrine of the seventh-day Sabbath was unsealed and then emphasized to Sister White when she looked into the ark of the covenant. She also recorded that in the last days the doctrine of the incarnation possessed the same heavenly emphasis. The seventh-day Sabbath, represents the special light from the ark when the antitypical Day of Atonement began, and the seventh-year Sabbath represents the special light from the ark when the antitypical Day of Atonement reaches its conclusion.

Vuonna 1844 seitsemännen päivän sapatin oppi avattiin sineteistään, ja sitten sitä korostettiin sisar Whitelle, kun hän katsoi liitonarkkuun. Hän myös kirjoitti muistiin, että viimeisinä päivinä inkarnaation oppi sai saman taivaallisen korostuksen. Seitsemännen päivän sapatti edustaa sitä erityistä valoa, joka säteilee arkusta, kun esikuvia vastaava sovituspäivä alkoi, ja seitsemännen vuoden sapatti edustaa sitä erityistä valoa, joka säteilee arkusta, kun esikuvia vastaava sovituspäivä saavuttaa päätöksensä.

The doctrine of the incarnation is typified in the last holy convocation of Leviticus twenty-three; it is the omega to the seventh-day Sabbath, which is the first holy convocation at the beginning of Leviticus twenty-three. That first Sabbath represents God’s creative power and the last Sabbath represents His recreative power. That first Sabbath is represented by the number “23” and the last by the number “252.”

Inkarnaation oppi on esikuvallisesti kuvattuna 3. Mooseksen kirjan kahdennenkymmenennen kolmannen luvun viimeisessä pyhässä juhlakokouksessa; se on seitsemännen päivän sapatin, joka on ensimmäinen pyhä juhlakokous 3. Mooseksen kirjan kahdennenkymmenennen kolmannen luvun alussa, omega. Tuo ensimmäinen sapatti edustaa Jumalan luovaa voimaa, ja viimeinen sapatti edustaa Hänen uudistavaa voimaansa. Tuota ensimmäistä sapattia edustaa luku ”23” ja viimeistä luku ”252”.

Those two symbols are the bookends of Leviticus twenty-three and they are also the bookends for the Millerite history. 1798 was the fulfillment of the 2,520 years against the northern kingdom of Israel and the 2,300 years was fulfilled October 22, 1844. When Sister White was led into the sanctuary and gazed upon the Ten Commandments, she was typifying God’s latter-day people who follow Christ into the Most Holy Place when He is finishing His work of at-one-ment. The temple test is the test of following the Lamb whithersoever He goeth.

Nuo kaksi symbolia ovat 3. Mooseksen kirjan kahdennenkymmenennenkolmannen luvun kirjatukia, ja ne ovat myös milleriläisen historian kirjatukia. Vuosi 1798 oli Israelin pohjoista valtakuntaa vastaan määrättyjen 2 520 vuoden täyttymys, ja 2 300 vuotta täyttyi 22. lokakuuta 1844. Kun sisar White johdatettiin pyhäkköön ja hän katseli kymmentä käskyä, hän esikuvasi Jumalan viimeisten päivien kansaa, joka seuraa Kristusta kaikkeinpyhimpään, kun Hän on päättämässä sovitustyötään. Temppelikoetus on koetus Karitsan seuraamisesta, mihin ikinä Hän meneekin.

> These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:4.

> Nämä ovat ne, jotka eivät ole tahranneet itseään naisten kanssa, sillä he ovat neitsyitä. Nämä ovat ne, jotka seuraavat Karitsaa, minne ikinä hän meneekin. Nämä on lunastettu ihmisten joukosta esikoishedelmäksi Jumalalle ja Karitsalle. Ilmestys 14:4.

Sister White, as a prophet was illustrating the faithful at the beginning who entered the Most Holy Place by faith, and in so doing she was providing an example of the faithful at the end who enter by faith into the Most Holy Place and then gaze into the ark. What they see illuminated there is the doctrine of the incarnation, the finishing of the at-one-ment. They see the two covering cherubs representing the two Sabbaths of creation and re-creation. They see the 252 on one side of the ark and the 23 on the other and recognize that in agreement with creation and re-creation; 23 represents the marriage of Divinity with humanity, and they see 252 as the symbol of a human’s transformation into a human that is combined with Divinity.

Sisar White profeettana kuvasi alussa uskollisia, jotka uskon kautta astuivat kaikkeinpyhimpään, ja näin tehdessään hän antoi esikuvan lopun ajan uskollisista, jotka uskon kautta astuvat kaikkeinpyhimpään ja sitten katsovat arkkiin. Se, minkä he näkevät siellä valaistuna, on inkarnaation oppi, sovituksen loppuunsaattaminen. He näkevät kaksi peittävää kerubia edustamassa luomisen ja uudelleenluomisen kahta sapattia. He näkevät arkin toisella puolella luvun 252 ja toisella luvun 23 ja tunnistavat, että sopusoinnussa luomisen ja uudelleenluomisen kanssa 23 edustaa jumaluuden ja ihmisyyden avioliittoa, ja he näkevät 252:n vertauskuvana ihmisen muuttumisesta ihmiseksi, joka on yhdistynyt jumaluuteen.

The mercy seat was not to be removed, so for Sister White to look inside was a special revelation, and prophetically the illustration is more for the latter days, than the days in which she lived. By beholding we are changed. The temple test is Christ leading His virgin people into His temple, step by step. Prophetic truths represent the steps along the path that is lightened by the message of the Midnight Cry.

Armoistuinta ei ollut määrä poistaa, joten se, että sisar White sai katsoa sen sisään, oli erityinen ilmestys, ja profeetallisesti tämä kuvaus kuuluu enemmän viimeisiin päiviin kuin niihin päiviin, joissa hän eli. Katsomalla me muutumme. Temppelikoetus on se, että Kristus johtaa neitsytkansa temppeliinsä, askel askeleelta. Profeetalliset totuudet edustavat niitä askelia polulla, jota keskiyön huudon sanoma valaisee.

The Millerite temple of forty-six years is a step.

Neljäkymmentäkuusi vuotta kestänyt milleriläinen temppeli on askel.

The human temple of “23,” (male and female, He created them) is a step.

Ihmisen temppeli ”23” (mieheksi ja naiseksi hän loi heidät) on askel.

Christ raising His temple in three days is a step.

Kristuksen temppelinsä nostaminen kolmessa päivässä on askel.

The storehouse is the temple of Malachi.

Varastohuone on Malakian temppeli.

Nehemiah cleansed the storehouse from the profanation of Tobiah.

Nehemia puhdisti varastohuoneen Tobian häväistyksestä.

That temple was where the high priest Hilkiah discovered the writings of Moses during the revival of king Josiah.

Se temppeli oli paikka, jossa ylimmäinen pappi Hilkia löysi Mooseksen kirjoitukset kuningas Joosian herätyksen aikana.

The temple Nehemiah cleansed from profanation is the same temple Christ twice cleansed from it’s “sacrilegious profanation” as Sister White states.

Temppeli, jonka Nehemia puhdisti häväistyksestä, on sama temppeli, jonka Kristus kahdesti puhdisti sen ”pyhäinhäväistyksellisestä häväistyksestä”, kuten sisar White toteaa.

The casket of Miller’s dream was a step.

Millerin unen arkkua kohotettiin askelmalla.

Once Christ has led His faithful in the Most Holy Place, He leads them, as represented by Sister White to the ark, raises the mercy seat and allows them to look inside. When they look inside they see both the doctrine of the incarnation and the seventh-day Sabbath is invested with a soft halo. Line upon line those who recognize the doctrines that are “invested with a soft radiance” align with Sister White entering the Most Holy Place by faith and looking into the ark.

Kun Kristus on johdattanut uskollisensa kaikkeinpyhimpään, Hän johdattaa heidät, kuten sisar Whitea liitonarkun luo, kohottaa armoistuimen ja sallii heidän katsoa sisään. Kun he katsovat sisään, he näkevät, että sekä oppi inkarnaatiosta että seitsemännen päivän sapatti ovat verhoutuneet pehmeään hohteeseen. Rivi riviltä ne, jotka tunnustavat opit, jotka ovat ”verhoutuneet pehmeään säteilyyn”, asettuvat sisar Whiten rinnalle astuessaan uskossa kaikkeinpyhimpään ja katsoessaan liitonarkkuun.

The ancient prophets spoke more specifically for the latter days than the days in which they lived. When those ancient prophets themselves become part of the testimony, they represent God’s people in the latter days, and God’s people in the latter days are the one hundred and forty-four thousand. Sister White is perhaps the most important ancient prophet, for all her illustrations represent the alpha history of the omega history of the one hundred and forty-four thousand. All the prophets illustrate the remnant, but Sister White also represents a beginning history that is fulfilled in the ending history—to the very letter.

Muinaiset profeetat puhuivat tarkemmin viimeisiä päiviä varten kuin niitä päiviä varten, joissa he elivät. Kun noista muinaisista profeetoista itsestään tulee osa todistusta, he edustavat Jumalan kansaa viimeisinä päivinä, ja Jumalan kansa viimeisinä päivinä on ne sata neljäkymmentäneljä tuhatta. Sisarella White on ehkä tärkeimmän muinaisen profeetan asema, sillä kaikki hänen kuvauksensa edustavat niiden sadan neljänkymmenenneljän tuhannen omega-historian alfa-historiaa. Kaikki profeetat kuvaavat jäännöstä, mutta sisar White edustaa myös alkavaa historiaa, joka täyttyy päättävässä historiassa — kirjaimellisesti jokaista yksityiskohtaa myöten.

In the alpha foundational history, Sister White in vision, is taken into the Most Holy Place of the heavenly sanctuary. Once there, the mercy seat upon the ark of the covenant, a seat that was not to be removed, was raised so that Sister White could gaze inside where she saw the Ten Commandments.

Alkuvaiheen perustavassa historiassa sisar White viedään näyssä taivaallisen pyhäkön kaikkeinpyhimpään. Siellä liitonarkin armoistuin, istuin, jota ei tullut poistaa, nostettiin, jotta sisar White saattoi katsoa sisään, missä hän näki kymmenen käskyä.

> “In the holiest I saw an ark; on the top and sides of it was purest gold. On each end of the ark was a lovely cherub, with its wings spread out over it. Their faces were turned toward each other, and they looked downward. Between the angels was a golden censer. Above the ark, where the angels stood, was an exceeding bright glory, that appeared like a throne where God dwelt. Jesus stood by the ark, and as the saints’ prayers came up to Him, the incense in the censer would smoke, and He would offer up their prayers with the smoke of the incense to His Father. In the ark was the golden pot of manna, Aaron’s rod that budded, and the tables of stone which folded together like a book. Jesus opened them, and I saw the Ten Commandments written on them with the finger of God. On one table were four, and on the other six. The four on the first table shone brighter than the other six. But the fourth, the Sabbath commandment, shone above them all; for the Sabbath was set apart to be kept in honor of God’s holy name. The holy Sabbath looked glorious—a halo of glory was all around it. I saw that the Sabbath commandment was not nailed to the cross. If it was, the other nine commandments were; and we are at liberty to break them all, as well as to break the fourth. I saw that God had not changed the Sabbath, for He never changes. But the pope had changed it from the seventh to the first day of the week; for he was to change times and laws.” Early Writings, 32.

> ”Kaikkeinpyhimmässä minä näin arkin; sen kansi ja sivut olivat puhtainta kultaa. Arkin kummassakin päässä oli ihana kerubi, siivet sen ylle levitettyinä. Niiden kasvot olivat kääntyneet toisiaan kohti, ja ne katsoivat alaspäin. Enkelien välissä oli kultainen suitsutusastia. Arkin yläpuolella, siinä missä enkelit seisoivat, oli ylen kirkas kirkkaus, joka näytti valtaistuimelta, missä Jumala asui. Jeesus seisoi arkin ääressä, ja kun pyhien rukoukset nousivat Hänen luokseen, suitsutusastian suitsuke alkoi savuta, ja Hän kantoi heidän rukouksensa suitsukkeen savun kanssa Isänsä eteen. Arkissa oli kultainen mannaa sisältävä astia, Aaronin viheriöinyt sauva ja kivitaulut, jotka sulkeutuivat yhteen kuin kirja. Jeesus avasi ne, ja minä näin niihin Jumalan sormella kirjoitetut kymmenen käskyä. Toisessa taulussa oli neljä ja toisessa kuusi. Ensimmäisen taulun neljä loistivat kirkkaammin kuin muut kuusi. Mutta neljäs, sapattikäsky, loisti niiden kaikkien yläpuolella; sillä sapatti oli erotettu pidettäväksi Jumalan pyhän nimen kunniaksi. Pyhä sapatti näytti kirkkaalta — kirkkauden hohde ympäröi sitä kauttaaltaan. Minä näin, ettei sapattikäskyä ollut naulittu ristiin. Jos se oli, silloin myös muut yhdeksän käskyä olivat; ja meillä on vapaus rikkoa ne kaikki niin kuin neljättäkin. Minä näin, ettei Jumala ollut muuttanut sapattia, sillä Hän ei koskaan muutu. Mutta paavi oli muuttanut sen viikon seitsemännestä päivästä ensimmäiseksi; sillä hänen oli määrä muuttaa ajat ja lait.” Early Writings, 32.

The doctrine of the seventh-day Sabbath was the alpha doctrine of the foundational history of the Millerite movement that began as the Philadelphian Millerite movement, then transformed unto the Laodicean Millerite movement in 1856, and then unto the Laodicean Seventh-day Adventist Church in 1863. Sister White also identifies the omega doctrine in the history of the latter days, when the Laodicean movement of the one hundred and forty-four thousand transforms into the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. The alpha and omega lights are represented by the doctrine of the seventh-day Sabbath and the doctrine of the incarnation.

Seitsemännen päivän sapatin oppi oli alfa-oppi sen Milleriittiliikkeen perustavassa historiassa, joka alkoi filadelfialaisena Milleriittiliikkeenä, muuttui sitten laodikealaiseksi Milleriittiliikkeeksi vuonna 1856 ja sen jälkeen laodikealaiseksi seitsemännen päivän adventtikirkoksi vuonna 1863. Sisär White yksilöi myös oomega-opin viimeisten päivien historiassa, jolloin sadan neljänkymmenenneljän tuhannen laodikealainen liike muuttuu sadan neljänkymmenenneljän tuhannen filadelfialaiseksi liikkeeksi. Alfa- ja oomega-valot esitetään seitsemännen päivän sapatin opin ja inkarnaatio-opin kautta.

> “Those who commune with God walk in the light of the Sun of Righteousness. They do not dishonor their Redeemer by corrupting their way before God. Heavenly light shines upon them. As they near the close of this earth’s history, their knowledge of Christ, and of the prophecies relating to him, greatly increases. They are of infinite worth in God’s sight; for they are in unity with his Son. To them the word of God is of surpassing beauty and loveliness. They see its importance. Truth is unfolded to them. The doctrine of the incarnation is invested with a soft radiance. They see that the Scripture is the key that unlocks all mysteries and solves all difficulties. Those who have been unwilling to receive the light and walk in the light will be unable to understand the mystery of godliness, but those who have not hesitated to take up the cross and follow Jesus, will see light in God’s light.” The Southern Watchman, April 4, 1905.

> ”Ne, jotka elävät yhteydessä Jumalan kanssa, vaeltavat vanhurskauden Auringon valossa. He eivät häpäise Lunastajaansa turmelemalla vaellustaan Jumalan edessä. Taivaallinen valo loistaa heidän yllään. Lähestyessään tämän maailman historian loppua heidän tietonsa Kristuksesta ja häntä koskevista profetioista lisääntyy suuresti. He ovat äärettömän arvokkaita Jumalan silmissä, sillä he ovat yhtä hänen Poikansa kanssa. Heille Jumalan sana on verrattoman kaunis ja suloinen. He näkevät sen tärkeyden. Totuus avautuu heille. Inkarnaation oppi verhoutuu lempeään hohteeseen. He näkevät, että Raamattu on avain, joka avaa kaikki salaisuudet ja ratkaisee kaikki vaikeudet. Ne, jotka eivät ole olleet halukkaita ottamaan vastaan valoa ja vaeltamaan valossa, eivät kykene ymmärtämään jumalisuuden salaisuutta; mutta ne, jotka eivät ole epäröineet ottaa ristiä kantaakseen ja seurata Jeesusta, näkevät valon Jumalan valossa.” The Southern Watchman, 4. huhtikuuta 1905.

The “doctrine of the incarnation” is also called the “mystery of godliness.”

“Lihaksitulemisen oppia” kutsutaan myös “jumalisuuden salaisuudeksi”.

> And without controversy great is the mystery of godliness: God was manifest in the flesh, justified in the Spirit, seen of angels, preached unto the Gentiles, believed on in the world, received up into glory. 1 Timothy 3:16.

> Ja tunnustetusti suuri on jumalisuuden salaisuus: Jumala ilmestyi lihassa, vanhurskautettiin Hengessä, näyttäytyi enkeleille, saarnattiin pakanoille, uskottiin maailmassa, otettiin ylös kirkkauteen. 1. Timoteuskirje 3:16.

The “mystery” is hidden until the final generation, when the faithful see that the doctrine of the incarnation is the omega of the seventh-day Sabbath.

“Tämä salaisuus” on kätketty viimeiseen sukupolveen asti, jolloin uskolliset näkevät, että inkarnaatio-oppi on seitsemännen päivän sapatin omega.

> Even the mystery which hath been hid from ages and from generations, but now is made manifest to his saints: To whom God would make known what is the riches of the glory of this mystery among the Gentiles; which is Christ in you, the hope of glory. Colossians 1:26, 27.

> Se salaisuus, joka on ollut kätkettynä aikakausista ja sukupolvista asti, mutta joka nyt on tehty ilmeiseksi hänen pyhillensä, joille Jumala tahtoi tehdä tiettäväksi, mikä on tämän salaisuuden kirkkauden rikkaus pakanain keskuudessa: Kristus teissä, kirkkauden toivo. Kolossalaiskirje 1:26, 27.

It is fitting that it is Colossians 1:26 that speaks of a “mystery” that “hath been hid,” but that mystery is “made manifest” in the latter days. Prophetic light is made manifest when prophecy is unsealed, as represented in Daniel twelve where at the end of 1,260 days, at the time of the end a prophecy is unsealed. The prophecy that has been hid for generations is unsealed, and the prophecy is the truth which when unsealed is the “glory” that is made known unto the Gentiles at the Sunday law. That mystery is Christ in you the hope of glory, which is accomplished in the days of the sounding of the seventh trumpet.

On sopivaa, että juuri Kolossalaiskirjeen 1:26 puhuu ”salaisuudesta”, joka ”on ollut kätkettynä”, mutta tuo salaisuus ”tehdään ilmeiseksi” viimeisinä päivinä. Profeetallinen valo tehdään ilmeiseksi, kun profetia avataan sineteistään, kuten Danielin kahdennessatoista luvussa esitetään, missä 1 260 päivän päättyessä, lopun aikana, eräs profetia avataan sineteistään. Sukupolvien ajan kätkettynä ollut profetia avataan sineteistään, ja tuo profetia on totuus, joka sineteistään avattuna on se ”kirkkaus”, joka tehdään tunnetuksi pakanoille sunnuntailain aikana. Tuo salaisuus on Kristus teissä, kirkkauden toivo, mikä toteutuu seitsemännen pasuunan soimisen päivinä.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Vaan seitsemännen enkelin äänen päivinä, kun hän alkaa puhaltaa pasuunaan, Jumalan salaisuus käy täytäntöön, niin kuin hän on ilmoittanut palvelijoilleen profeetoille. Ilmestys 10:7.

It is only fitting that the voice of the seventh angel began to sound on the tenth day of the seventh month as represented in Revelation 10:7. The seventh angel is also represented as the third woe, and the first two woes were Islam, thus providing two witnesses that the third woe is Islam. The mystery of God is finished when the trumpet of Islam is blowing.

On aivan sopivaa, että seitsemännen enkelin ääni alkoi kuulua seitsemännen kuun kymmenentenä päivänä, kuten Ilmestyskirjan 10:7:ssa esitetään. Seitsemäs enkeli esitetään myös kolmantena voi-huudon tuomiona, ja kaksi ensimmäistä voi-huudon tuomiota olivat islam, mikä näin antaa kaksi todistajaa siitä, että kolmas voi-huudon tuomio on islam. Jumalan salaisuus tulee päätökseen silloin, kun islamin pasuuna soi.

In the history of the seventh trumpet the doctrine of the incarnation, which is the mystery of Christ in you, or the combination of Divinity with humanity, as represented by Christ when He took upon Himself human flesh; the candidates to be among the one hundred and forty-four thousand will be tested as to whether they have the necessary oil and faith to enter into the Most Holy Place. If they hesitate darkness falls upon them, if they follow the Lamb withersoever He goeth, they will be led to look into the ark. In the ark they will find the doctrines of the seventh-day Sabbath and the doctrine of the incarnation.

Seitsemännen pasuunan historian aikana inkarnaation oppi, joka on Kristuksen teissä oleva salaisuus, eli jumaluuden ja ihmisyyden yhdistyminen, sellaisena kuin Kristus sitä edusti ottaessaan päälleen ihmislihan; niitä, jotka pyrkivät olemaan sadan neljänkymmenen neljän tuhannen joukossa, koetellaan sen suhteen, onko heillä tarvittavaa öljyä ja uskoa päästäkseen Kaikkeinpyhimpään. Jos he epäröivät, pimeys laskeutuu heidän ylleen; jos he seuraavat Karitsaa, mihin ikinä Hän meneekin, heidät johdatetaan katsomaan arkkiin. Arkista he löytävät seitsemännen päivän sapatin opin ja inkarnaation opin.

As significant as these two doctrines are, what I am focusing on is not the alpha and omega lights, but that the prophetess illustrated God’s people entering into the heavenly sanctuary and looking into the ark of the covenant. There must be a point in the history of the one hundred and forty-four thousand, during the latter days, where the one hundred and forty-four thousand are taken into the Most Holy Place to gaze upon the opened ark.

Niin merkittäviä kuin nämä kaksi oppia ovatkin, huomioni ei kohdistu alfa- ja omegavaloihin, vaan siihen, että naisprofeetta kuvasi Jumalan kansan astuvan taivaalliseen pyhäkköön ja katsovan liitonarkkiin. Sadanneneljänkymmenenneljän tuhannen historiassa täytyy viimeisinä päivinä olla hetki, jolloin sadanneljäkymmentäneljätuhatta viedään kaikkeinpyhimpään katsomaan avattua arkkia.

If you possess the faith to believe the prophets illustrate God’s people in the latter days, along with the faith that Sister White was as much inspired, in every way, as every other prophet in the Bible—then the application I just set forth must be accepted as true. The one hundred and forty-four thousand must follow Christ, by faith into the Most Holy Place, as Sister White says the faithful did on October 22, 1844. There were then two classes manifested, those who refused to enter in by faith, and those who entered in.

Jos teillä on usko uskoa, että profeetat kuvaavat Jumalan kansaa viimeisinä päivinä, sekä usko siihen, että sisar White oli aivan yhtä inspiroitu, kaikin tavoin, kuin jokainen muu Raamatun profeetta, silloin juuri esittämäni sovellutus on hyväksyttävä totena. Niiden sadan neljänkymmenenneljän tuhannen täytyy seurata Kristusta uskossa kaikkeinpyhimpään, niin kuin sisar White sanoo uskollisten tehneen 22. lokakuuta 1844. Silloin tuli ilmi kaksi ryhmää: ne, jotka kieltäytyivät menemästä sisään uskossa, ja ne, jotka menivät sisään.

> “I was pointed back to the proclamation of the first advent of Christ. John was sent in the spirit and power of Elijah to prepare the way of Jesus. Those who rejected the testimony of John were not benefited by the teachings of Jesus. Their opposition to the message that foretold His coming placed them where they could not readily receive the strongest evidence that He was the Messiah. Satan led on those who rejected the message of John to go still farther, to reject and crucify Christ. In doing this they placed themselves where they could not receive the blessing on the day of Pentecost, which would have taught them the way into the heavenly sanctuary. The rendering of the veil of the temple showed that the Jewish sacrifices and ordinances would no longer be received. The great Sacrifice had been offered and had been accepted, and the Holy Spirit which descended on the day of Pentecost carried the minds of the disciples from the earthly sanctuary to the heavenly, where Jesus had entered by His own blood, to shed upon His disciples the benefits of His atonement. But the Jews were left in total darkness. They lost all the light which they might have had upon the plan of salvation, and still trusted in their useless sacrifices and offerings. The heavenly sanctuary had taken the place of the earthly, yet they had no knowledge of the change. Therefore they could not be benefited by the mediation of Christ in the holy place.

> ”Minut ohjattiin takaisin Kristuksen ensimmäisen tulemuksen julistukseen. Johannes lähetettiin Eliaan hengessä ja voimassa valmistamaan tietä Jeesukselle. Ne, jotka hylkäsivät Johanneksen todistuksen, eivät hyötyneet Jeesuksen opetuksista. Heidän vastustuksensa Hänen tulemistaan ennustavaa sanomaa kohtaan saattoi heidät asemaan, jossa he eivät voineet helposti vastaanottaa vahvinta todistusaineistoa siitä, että Hän oli Messias. Saatana johdatti ne, jotka hylkäsivät Johanneksen sanoman, menemään vielä pitemmälle, hylkäämään Kristuksen ja ristiinnaulitsemaan Hänet. Näin tehdessään he asettivat itsensä siihen asemaan, etteivät voineet vastaanottaa siunausta helluntaipäivänä, joka olisi opettanut heille tien taivaalliseen pyhäkköön. Temppelin esiripun repeäminen osoitti, ettei juutalaisten uhreja ja säädöksiä enää otettaisi vastaan. Suuri Uhri oli annettu, ja se oli hyväksytty, ja Pyhä Henki, joka laskeutui helluntaipäivänä, siirsi opetuslasten mielet maallisesta pyhäköstä taivaalliseen, johon Jeesus oli mennyt oman verensä kautta vuodattaakseen opetuslastensa päälle sovituksensa hyödyt. Mutta juutalaiset jätettiin täydelliseen pimeyteen. He menettivät kaiken sen valon, joka heillä olisi voinut olla pelastussuunnitelmasta, ja luottivat yhä hyödyttömiin uhreihinsa ja uhrilahjoihinsa. Taivaallinen pyhäkkö oli ottanut maallisen paikan, mutta heillä ei ollut tietoa muutoksesta. Sen tähden he eivät voineet hyötyä Kristuksen välitystyöstä pyhässä paikassa.

> “Many look with horror at the course of the Jews in rejecting and crucifying Christ; and as they read the history of His shameful abuse, they think they love Him, and would not have denied Him as did Peter, or crucified Him as did the Jews. But God who reads the hearts of all, has brought to the test that love for Jesus which they professed to feel. All heaven watched with the deepest interest the reception of the first angel’s message. But many who professed to love Jesus, and who shed tears as they read the story of the cross, derided the good news of His coming. Instead of receiving the message with gladness, they declared it to be a delusion. They hated those who loved His appearing and shut them out of the churches. Those who rejected the first message could not be benefited by the second; neither were they benefited by the midnight cry, which was to prepare them to enter with Jesus by faith into the most holy place of the heavenly sanctuary. And by rejecting the two former messages, they have so darkened their understanding that they can see no light in the third angel’s message, which shows the way into the most holy place. I saw that as the Jews crucified Jesus, so the nominal churches had crucified these messages, and therefore they have no knowledge of the way into the most holy, and they cannot be benefited by the intercession of Jesus there. Like the Jews, who offered their useless sacrifices, they offer up their useless prayers to the apartment which Jesus has left; and Satan, pleased with the deception, assumes a religious character, and leads the minds of these professed Christians to himself, working with his power, his signs and lying wonders, to fasten them in his snare.” Early Writings, 259–261.

> ”Monet katsovat kauhistuneina juutalaisten menettelyä heidän hylätessään ja ristiinnaulitessaan Kristuksen; ja lukiessaan kertomusta Häneen kohdistuneesta häpeällisestä kohtelusta he ajattelevat rakastavansa Häntä eivätkä olisi kieltäneet Häntä niin kuin Pietari tai ristiinnaulinneet Häntä niin kuin juutalaiset. Mutta Jumala, joka lukee kaikkien sydämet, on koetellut sitä rakkautta Jeesusta kohtaan, jota he tunnustivat tuntevansa. Koko taivas seurasi mitä suurimmalla mielenkiinnolla ensimmäisen enkelin sanoman vastaanottoa. Mutta monet, jotka tunnustivat rakastavansa Jeesusta ja vuodattivat kyyneleitä lukiessaan kertomusta rististä, pilkkasivat ilosanomaa Hänen tulostaan. Sen sijaan, että he olisivat ottaneet sanoman iloiten vastaan, he julistivat sen harhaksi. He vihasivat niitä, jotka rakastivat Hänen ilmestymistään, ja sulkivat heidät pois kirkoista. Ne, jotka hylkäsivät ensimmäisen sanoman, eivät voineet hyötyä toisesta; eikä heitä hyödyttänyt myöskään keskiyön huuto, jonka oli määrä valmistaa heitä astumaan uskossa Jeesuksen kanssa taivaallisen pyhäkön kaikkeinpyhimpään. Ja hylätessään nuo kaksi edellistä sanomaa he ovat niin pimentäneet ymmärryksensä, etteivät he voi nähdä mitään valoa kolmannen enkelin sanomassa, joka osoittaa tien kaikkeinpyhimpään. Minä näin, että niin kuin juutalaiset ristiinnaulitsivat Jeesuksen, samoin nimikristilliset kirkot olivat ristiinnaulinneet nämä sanomat, eikä heillä sen tähden ole mitään tietoa tiestä kaikkeinpyhimpään, eivätkä he voi hyötyä Jeesuksen siellä tapahtuvasta esirukouksesta. Niin kuin juutalaiset, jotka uhrasivat hyödyttömiä uhrejaan, he esittävät hyödyttömiä rukouksiaan siihen osastoon, jonka Jeesus on jättänyt; ja Saatana, mielissään petoksesta, omaksuu uskonnollisen luonteen ja johtaa näiden tunnustavien kristittyjen mielet luokseen vaikuttaen voimallaan, merkeillään ja valheellisilla ihmeillään sitoakseen heidät paulaansa.” Early Writings, 259–261.

Sister White identifies the progressive testing process of John the Baptist and Christ’s history that ended with the Jews being in total darkness in order to illustrate the same history in the time of the Millerites, which is the alpha history of Sister White; the ancient prophetess of the latter days. The life-or-death test in the beginning was over entering into the Most Holy Place or refusing to do so. To refuse to do so produced the same darkness upon the rebels of Millerite history that had come upon the rebellious Jews in the history of Christ.

Sisar White osoittaa Johannes Kastajan ja Kristuksen historian etenevän koettelemusprosessin, joka päättyi siihen, että juutalaiset joutuivat täydelliseen pimeyteen, havainnollistaakseen samaa historiaa milleriläisten aikana, mikä on sisar Whiten alfa-historiaa, hänelle, viimeisten päivien muinaiselle profeetattarelle. Elämän ja kuoleman kysymystä koskeva koetus alussa liittyi siihen, mentiinkö kaikkeinpyhimpään vai kieltäydyttiinkö siitä. Kieltäytyminen tuotti milleriläisten historian kapinallisten ylle saman pimeyden, joka oli tullut Kristuksen historian tottelemattomien juutalaisten ylle.

Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing; so, when Sister White was taken into the Most Holy Place and gazed upon the open ark, in connection with the test of October 22, 1844, it identifies that the one hundred and forty-four thousand will be tested upon following the Lamb into the Most Holy Place or going into perfect eternal darkness. This fact is premised upon a faith that understands the ancient prophets are illustrating God’s latter-day people when they themselves become part of the recorded testimony. Sister White illustrates both classes.

Jeesus havainnollistaa aina asian lopun sen alulla; niinpä kun sisar White vietiin Kaikkeinpyhimpään ja hän katseli avointa arkkia 22. lokakuuta 1844 tapahtuneen koetuksen yhteydessä, se osoittaa, että sataneljäkymmentäneljätuhatta joutuvat koeteltaviksi siinä, seuraavatko he Karitsaa Kaikkeinpyhimpään vai menevätkö täydelliseen iankaikkiseen pimeyteen. Tämä tosiasia perustuu uskoon, joka ymmärtää, että muinaiset profeetat havainnollistavat Jumalan viimeisten päivien kansaa silloin, kun he itse tulevat osaksi kirjoitettua todistusta. Sisar White havainnollistaa molempia ryhmiä.

> “While in this state of despondency I had a dream that made a deep impression upon my mind. I dreamed of seeing a temple, to which many persons were flocking. Only those who took refuge in that temple would be saved when time should close. All who remained outside would be forever lost. The multitudes without who were going about their various ways, derided and ridiculed those who were entering the temple, and told them that this plan of safety was a cunning deception, that in fact there was no danger whatever to avoid. They even laid hold of some to prevent them from hastening within the walls.

> ”Ollessani tässä masennuksen tilassa näin unen, joka teki mieleeni syvän vaikutuksen. Unessa näin temppelin, johon monet ihmiset virtasivat. Vain ne, jotka turvautuivat tuohon temppeliin, pelastuisivat, kun armonaika päättyisi. Kaikki, jotka jäivät ulkopuolelle, joutuisivat iäksi kadotetuiksi. Ulkopuolella olevat joukot, jotka kulkivat kukin omia teitään, pilkkasivat ja ivasivat niitä, jotka menivät temppeliin, ja sanoivat heille, että tämä pelastussuunnitelma oli ovela petos, eikä todellisuudessa ollut mitään vaaraa, jota välttää. He jopa kävivät muutamiin käsiksi estääkseen heitä kiirehtimästä muurien sisäpuolelle.

> “Fearing to be ridiculed, I thought best to wait until the multitude dispersed, or until I could enter unobserved by them. But the numbers increased instead of diminishing, and fearful of being too late, I hastily left my home and pressed through the crowd. In my anxiety to reach the temple I did not notice or care for the throng that surrounded me. On entering the building, I saw that the vast temple was supported by one immense pillar, and to this was tied a lamb all mangled and bleeding. We who were present seemed to know that this lamb had been torn and bruised on our account. All who entered the temple must come before it and confess their sins.

> “Peläten joutuvani pilkan kohteeksi ajattelin parhaaksi odottaa, kunnes väkijoukko hajaantuisi tai kunnes voisin mennä sisään heidän huomaamattaan. Mutta ihmisjoukko kasvoi vähenemisen sijasta, ja peläten myöhästyväni lähdin kiireesti kodistani ja tunkeuduin väkijoukon läpi. Pyrkiessäni ahdistuneena pääsemään temppeliin en huomannut enkä välittänyt minua ympäröivästä tungoksesta. Astuessani rakennukseen näin, että tuota suunnattoman suurta temppeliä kannatti yksi ainoa valtava pylväs, ja siihen oli sidottu karitsa, joka oli kauttaaltaan runneltu ja verinen. Me läsnäolijat näytimme tietävän, että tämä karitsa oli revitty ja runneltu meidän tähtemme. Kaikkien, jotka astuivat temppeliin, oli tultava sen eteen ja tunnustettava syntinsä.

> “Just before the lamb were elevated seats, upon which sat a company looking very happy. The light of heaven seemed to shine upon their faces, and they praised God and sang songs of glad thanksgiving that seemed like the music of the angels. These were they who had come before the lamb, confessed their sins, received pardon, and were now waiting in glad expectation of some joyful event.

> Karitsan edessä oli juuri sen verran kohotettuja istuimia, joilla istui joukko, joka näytti olevan hyvin onnellinen. Taivaan valo näytti loistavan heidän kasvoillaan, ja he ylistivät Jumalaa ja lauloivat iloisen kiitoksen lauluja, jotka kuulostivat enkelien musiikilta. Nämä olivat niitä, jotka olivat tulleet Karitsan eteen, tunnustaneet syntinsä, saaneet anteeksiannon ja odottivat nyt iloisessa odotuksessa jotakin iloista tapahtumaa.

> “Even after I had entered the building, a fear came over me, and a sense of shame that I must humble myself before these people. But I seemed compelled to move forward, and was slowly making my way around the pillar in order to face the lamb, when a trumpet sounded, the temple shook, shouts of triumph arose from the assembled saints, an awful brightness illuminated the building, then all was intense darkness. The happy people had all disappeared with the brightness, and I was left alone in the silent horror of night. I awoke in agony of mind and could hardly convince myself that I had been dreaming. It seemed to me that my doom was fixed, that the Spirit of the Lord had left me, never to return.

> ”Vielä senkin jälkeen, kun olin astunut rakennukseen, pelko valtasi minut, ja häpeän tunne siitä, että minun täytyi nöyrtyä näiden ihmisten edessä. Mutta näytti siltä, että olin pakotettu kulkemaan eteenpäin, ja olin hitaasti kiertämässä pylvästä voidakseni kohdata karitsan, kun pasuuna soi, temppeli vapisi, koolle kokoontuneiden pyhien voitonhuudot kajahtivat, kauhistuttava kirkkaus valaisi rakennuksen, ja sitten kaikki peittyi syvään pimeyteen. Kaikki onnelliset ihmiset olivat kadonneet kirkkauden mukana, ja minä jäin yksin yön äänettömään kauhuun. Heräsin sieluni tuskassa enkä voinut juuri uskoa itseäni vakuuttuneeksi siitä, että olin nähnyt unta. Minusta tuntui, että kohtaloni oli sinetöity, että Herran Henki oli jättänyt minut eikä palaisi enää koskaan.

> “Soon after this I had another dream. I seemed to be sitting in abject despair with my face in my hands, reflecting like this: If Jesus were upon earth, I would go to Him, throw myself at His feet, and tell Him all my sufferings. He would not turn away from me, He would have mercy upon me, and I would love and serve Him always. Just then the door opened, and a person of beautiful form and countenance entered. He looked upon me pitifully and said: ‘Do you wish to see Jesus? He is here, and you can see Him if you desire it. Take everything you possess and follow me.’

> ”Pian tämän jälkeen näin toisen unen. Minusta tuntui, että istuin syvimmässä epätoivossa kasvot käsiini peitettyinä ja pohdin näin: Jos Jeesus olisi maan päällä, menisin Hänen luokseen, heittäytyisin Hänen jalkojensa juureen ja kertoisin Hänelle kaikki kärsimykseni. Hän ei kääntyisi pois minun luotani, vaan armahtaisi minua, ja minä rakastaisin ja palvelisin Häntä aina. Juuri silloin ovi avautui, ja sisään astui henkilö, jonka olemus ja kasvot olivat kauniit. Hän katsoi minuun säälin vallassa ja sanoi: ’Haluatko nähdä Jeesuksen? Hän on täällä, ja voit nähdä Hänet, jos sitä halajat. Ota kaikki, mitä omistat, ja seuraa minua.’”

> “I heard this with unspeakable joy, and gladly gathered up all my little possessions, every treasured trinket, and followed my guide. He led me to a steep and apparently frail stairway. As I commenced to ascend the steps, he cautioned me to keep my eyes fixed upward, lest I should grow dizzy and fall. Many others who were climbing the steep ascent fell before gaining the top.

> Kuulin tämän sanomattomalla ilolla, kokosin mielelläni kaikki vähäiset omaisuuteni, jokaisen kallisarvoisen pikku esineeni, ja seurasin opastajaani. Hän johdatti minut jyrkille ja ilmeisen heikoille portaille. Kun aloin nousta askelmia, hän varoitti minua pitämään katseeni kiinnitettynä ylöspäin, etten tulisi huimaavaksi ja kaatuisi. Monet muut, jotka kapusivat tätä jyrkkää nousua, putosivat ennen kuin saavuttivat huipun.

> “Finally we reached the last step, and stood before a door. Here my guide directed me to leave all the things that I had brought with me. I cheerfully laid them down; he then opened the door and bade me enter. In a moment I stood before Jesus. There was no mistaking that beautiful countenance. That expression of benevolence and majesty could belong to no other. As His gaze rested upon me, I knew at once that He was acquainted with every circumstance of my life and all my inner thoughts and feelings.

> ”Vihdoin saavuimme viimeiselle askelmalle ja seisoimme oven edessä. Tässä oppaani kehotti minua jättämään kaikki ne tavarat, jotka olin tuonut mukanani. Laskin ne ilomielin pois; sitten hän avasi oven ja käski minun astua sisään. Hetkessä seisoin Jeesuksen edessä. Tuota kaunista kasvonilmettä ei voinut erehtyä tunnistamaan. Tuo hyväntahtoisuuden ja majesteettisuuden ilme ei voinut kuulua kenellekään muulle. Kun Hänen katseensa viipyi minussa, tiesin heti, että Hän tunsi elämäni jokaisen vaiheen sekä kaikki sisimmät ajatukseni ja tunteeni.”

> “I tried to shield myself from His gaze, feeling unable to endure His searching eyes, but He drew near with a smile, and, laying His hand upon my head, said: ‘Fear not.’ The sound of His sweet voice thrilled my heart with a happiness it had never before experienced. I was too joyful to utter a word, but, overcome with emotion, sank prostrate at His feet. While I was lying helpless there, scenes of beauty and glory passed before me, and I seemed to have reached the safety and peace of heaven. At length my strength returned, and I arose. The loving eyes of Jesus were still upon me, and His smile filled my soul with gladness. His presence filled me with a holy reverence and an inexpressible love.

> ”Yritin suojautua Hänen katseeltaan, tuntien, etten kyennyt kestämään Hänen tutkivia silmiään, mutta Hän lähestyi hymyillen ja, laskien kätensä pääni päälle, sanoi: ’Älä pelkää.’ Hänen suloisen äänensä sointi värähdytti sydäntäni onnella, jollaista se ei ollut koskaan ennen kokenut. Olin liian iloinen lausuakseni sanaakaan, vaan tunteiden valtaamana vaivuin maahan Hänen jalkojensa juureen. Siinä avuttomana maatessani kauneuden ja kirkkauden näyt kulkivat ohitseni, ja minusta tuntui kuin olisin saavuttanut taivaan turvan ja rauhan. Vihdoin voimani palasivat, ja minä nousin. Jeesuksen rakastavat silmät olivat yhä minuun kohdistuneina, ja Hänen hymynsä täytti sieluni ilolla. Hänen läsnäolonsa täytti minut pyhällä kunnioituksella ja sanoin ilmaisemattomalla rakkaudella.

> “My guide now opened the door, and we both passed out. He bade me take up again all the things I had left without. This done, he handed me a green cord coiled up closely. This he directed me to place next my heart, and when I wished to see Jesus, take it from my bosom and stretch it to the utmost. He cautioned me not to let it remain coiled for any length of time, lest it should become knotted and difficult to straighten. I placed the cord near my heart and joyfully descended the narrow stairs, praising the Lord and telling all whom I met where they could find Jesus. This dream gave me hope. The green cord represented faith to my mind, and the beauty and simplicity of trusting in God began to dawn upon my soul.” Testimonies, volume 1, 27–29.

> ”Opastajani avasi nyt oven, ja me molemmat kuljimme ulos. Hän käski minun ottaa jälleen kaikki ne tavarat, jotka olin jättänyt ulkopuolelle. Tämän tehtyäni hän antoi minulle tiiviisti kerityn vihreän nuoran. Hän neuvoi minua asettamaan sen sydämeni viereen, ja kun haluaisin nähdä Jeesuksen, ottamaan sen poveltani ja venyttämään sen aivan täyteen pituuteensa. Hän varoitti minua, etten antaisi sen olla kerällä pitkää aikaa, ettei se menisi solmuun ja kävisi vaikeaksi oikaista. Asetin nuoran sydämeni lähelle ja laskeuduin iloisena alas kapeita portaita, ylistäen Herraa ja kertoen kaikille kohtaamilleni, mistä he voisivat löytää Jeesuksen. Tämä uni antoi minulle toivoa. Vihreä nuora kuvasi mielessäni uskoa, ja Jumalaan luottamisen kauneus ja yksinkertaisuus alkoivat sarastaa sielulleni.” Testimonies, osa 1, 27–29.

From the end of the Exeter camp meeting on August 17 unto October 22 in 1844 was sixty-six days. Those sixty-six days represent the period of the proclamation of the Midnight Cry, and in the context of the parable of the ten virgins those that then proclaimed the message represent those who had oil, and those who did not then proclaim the message had no oil.

Exeterin leirikokouksen päättymisestä 17. elokuuta aina 22. lokakuuta 1844 saakka oli kuusikymmentäkuusi päivää. Nuo kuusikymmentäkuusi päivää edustavat Keskiyön huudon julistuksen ajanjaksoa, ja kymmenen neitsyen vertauksen yhteydessä ne, jotka tuolloin julistivat sanomaa, edustavat niitä, joilla oli öljyä, ja niillä, jotka eivät tuolloin julistaneet sanomaa, ei ollut öljyä.

In the parable, the marriage took place at the beginning of the tarrying time. The legal marriage took place and then everyone went home and waited until the groom’s father decided if it was acceptable to consummate the marriage. Infidelity between the first marriage and the second ceremony at midnight was considered adultery. The tarrying time was based upon the father of the groom waiting to see what happened to the bride over a period of time. Was she pregnant?

Vertauksessa avioliitto solmittiin viivytysajan alussa. Laillinen avioliitto solmittiin, ja sitten kaikki menivät kotiin odottamaan, kunnes sulhasen isä päätti, oliko avioliiton täytäntöönpano hyväksyttävää. Uskottomuutta ensimmäisen avioliiton ja keskiyöllä toimitetun toisen seremonian välillä pidettiin aviorikoksena. Viivytysaika perustui siihen, että sulhasen isä odotti nähdäkseen, mitä morsiamelle tapahtuisi tietyn ajanjakson kuluessa. Oliko hän raskaana?

When the father decided all was well, the midnight procession began, and it began at night to avoid the oppressive heat in the daytime of Palestine. For this reason, the bride’s attendants, the virgins of the parable, were required to have their own lantern and supply of oil waiting for the midnight cry announcing that the procession to the marriage was under way, for it was to take place at night. At Exeter the midnight cry arrived and you either had enough oil ready for the procession or you didn’t.

Kun isä päätti, että kaikki oli valmista, alkoi keskiyön kulkue, ja se alkoi yöllä välttääkseen Palestiinan päiväsaikaisen tukahduttavan helteen. Tästä syystä morsiamen saattajien, vertauksen neitsyiden, tuli pitää omat lamppunsa ja öljyvaransa valmiina odottamaan keskiyön huutoa, joka ilmoitti hääkulkueen olevan lähtenyt liikkeelle, sillä sen oli määrä tapahtua yöllä. Exeterissä keskiyön huuto kuului, ja joko sinulla oli riittävästi öljyä valmiina kulkuetta varten tai sitten ei ollut.

When they left Exeter with the message they were illustrating a people who were sealed. Some had enough oil to make into the marriage on October 22, 1844, and some didn’t. Those sixty-six-days represent a period of time when God’s people are sealed unto the closed door of the Sunday law. If they had the proper amount of oil they entered by faith into the Most Holy Place. Sister White illustrated God’s people entering into the Most Holy Place in the latter days, and in her alpha history it was a life-or-death test that was involved with entering into the Most Holy Place by faith. In the latter days the one hundred and forty-four thousand will be tested as to whether they will enter into the Most Holy Place by faith. It is once again a life-or-death test.

Kun he lähtivät Exeteristä sanoman kanssa, he havainnollistivat kansaa, joka oli sinetöity. Joillakuilla oli riittävästi öljyä päästäkseen häihin 22. lokakuuta 1844, ja joillakuilla ei ollut. Nuo kuusikymmentäkuusi päivää edustavat ajanjaksoa, jolloin Jumalan kansa sinetöidään sunnuntailain suljettuun oveen asti. Jos heillä oli oikea määrä öljyä, he astuivat uskossa kaikkeinpyhimpään. Sisaren White havainnollisti Jumalan kansan astuvan kaikkeinpyhimpään viimeisinä päivinä, ja hänen alfa-historiassaan kaikkeinpyhimpään uskossa astumiseen liittyi elämän ja kuoleman koetus. Viimeisinä päivinä sataneljäkymmentäneljätuhatta koetellaan sen suhteen, astuvatko he uskossa kaikkeinpyhimpään. Se on jälleen elämän ja kuoleman koetus.

We will continue these things in the next article.

Jatkamme näiden asioiden käsittelyä seuraavassa artikkelissa.

> “In the cleansing of the temple, Jesus was announcing His mission as the Messiah, and entering upon His work. That temple, erected for the abode of the divine Presence, was designed to be an object lesson for Israel and for the world. From eternal ages it was God’s purpose that every created being, from the bright and holy seraph to man, should be a temple for the indwelling of the Creator. Because of sin, humanity ceased to be a temple for God. Darkened and defiled by evil, the heart of man no longer revealed the glory of the Divine One. But by the incarnation of the Son of God, the purpose of Heaven is fulfilled. God dwells in humanity, and through saving grace the heart of man becomes again His temple. God designed that the temple at Jerusalem should be a continual witness to the high destiny open to every soul. But the Jews had not understood the significance of the building they regarded with so much pride. They did not yield themselves as holy temples for the Divine Spirit. The courts of the temple at Jerusalem, filled with the tumult of unholy traffic, represented all too truly the temple of the heart, defiled by the presence of sensual passion and unholy thoughts.

> ”Puhdistaessaan temppelin Jeesus ilmoitti tehtävänsä Messiaana ja ryhtyi työhönsä. Tuo temppeli, joka oli rakennettu jumalallisen Läsnäolon asuinsijaksi, oli tarkoitettu havainto-opetukseksi Israelille ja maailmalle. Iankaikkisista ajoista asti Jumalan tarkoituksena on ollut, että jokainen luotu olento, kirkkaasta ja pyhästä serafista ihmiseen saakka, olisi temppeli Luojan asumiselle. Synnin tähden ihmiskunta lakkasi olemasta Jumalan temppeli. Pahan pimentämänä ja saastuttamana ihmisen sydän ei enää ilmaissut Jumalallisen kirkkautta. Mutta Jumalan Pojan lihaksitulon kautta taivaan tarkoitus toteutuu. Jumala asuu ihmisyydessä, ja pelastavan armon kautta ihmisen sydämestä tulee jälleen Hänen temppelinsä. Jumala oli määrännyt, että Jerusalemin temppelin tuli olla jatkuvana todistuksena siitä korkeasta määränpäästä, joka on avoinna jokaiselle sielulle. Mutta juutalaiset eivät olleet ymmärtäneet sen rakennuksen merkitystä, jota he niin suurella ylpeydellä katselivat. He eivät antautuneet pyhinä temppeleinä Jumalalliselle Hengelle. Jerusalemin temppelin esipihat, jotka olivat täynnä epäpyhän kaupan melua, kuvasivat aivan liian totuudenmukaisesti sydämen temppeliä, joka oli aistillisten himojen ja epäpyhien ajatusten läsnäolon saastuttama.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. Malachi 3:1–3 quoted.” The Desire of Ages, 161.

> Puhdistaessaan temppelin maailman ostajista ja myyjistä Jeesus ilmoitti tehtävänsä puhdistaa sydämen synnin saastutuksesta — maallisista haluista, itsekkäistä himoista, pahoista tavoista, jotka turmelevat sielun. Malakia 3:1–3 lainattu. Aikakausien Toivo, 161.

> “The prophet says, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils’ (Revelation 18:1, 2). This is the same message that was given by the second angel. Babylon is fallen, ‘because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). What is that wine?—Her false doctrines. She has given to the world a false sabbath instead of the Sabbath of the fourth commandment, and has repeated the falsehood that Satan first told Eve in Eden—the natural immortality of the soul. Many kindred errors she has spread far and wide, ‘teaching for doctrines the commandments of men’ (Matthew 15:9).

> ”Profeetta sanoo: ’Minä näin erään toisen enkelin laskeutuvan taivaasta; hänellä oli suuri valta, ja maa valkeni hänen kirkkaudestaan. Ja hän huusi voimallisella äänellä sanoen: Kukistunut, kukistunut on suuri Babylon, ja siitä on tullut riivaajien asuinsija’ (Ilmestys 18:1, 2). Tämä on sama sanoma, jonka toinen enkeli antoi. Babylon on kukistunut, ’koska hän on juottanut kaikille kansoille haureutensa vihan viiniä’ (Ilmestys 14:8). Mitä tuo viini on?—Hänen väärät oppinsa. Hän on antanut maailmalle väärän sapatin neljännen käskyn sapatin sijasta, ja on toistanut sen valheen, jonka Saatana ensin puhui Eevalle Eedenissä—sielun luonnollisen kuolemattomuuden. Monia samankaltaisia eksytyksiä hän on levittänyt laajalti kaikkialle, ’opettaen oppeina ihmisten käskyjä’ (Matteus 15:9).”

> “When Jesus began His public ministry, He cleansed the Temple from its sacrilegious profanation. Among the last acts of His ministry was the second cleansing of the Temple. So in the last work for the warning of the world, two distinct calls are made to the churches. The second angel’s message is, ‘Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). And in the loud cry of the third angel’s message a voice is heard from heaven saying, ‘Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities’ (Revelation 18:4, 5).” Selected Messages, book 2, 118.

> "Kun Jeesus aloitti julkisen palvelutyönsä, Hän puhdisti temppelin sen pyhäinhäväistyksellisestä saastutuksesta. Hänen palvelutyönsä viimeisiin tekoihin kuului temppelin toinen puhdistus. Samoin maailman varoittamisen viimeisessä työssä seurakunnille esitetään kaksi erillistä kutsua. Toisen enkelin sanoma kuuluu: 'Kukistunut, kukistunut on Babylon, tuo suuri kaupunki, koska hän on haureutensa vihan viinillä juottanut kaikki kansat' (Ilmestys 14:8). Ja kolmannen enkelin sanoman voimallisessa huudossa kuuluu taivaasta ääni, joka sanoo: 'Lähtekää siitä ulos, te minun kansani, ettette tulisi osallisiksi hänen synneistään ettekä saisi hänen vitsauksistaan. Sillä hänen syntinsä ulottuvat taivaaseen asti, ja Jumala on muistanut hänen vääryytensä' (Ilmestys 18:4, 5)." Selected Messages, kirja 2, 118.

Back to Articles