Article

# Rome Establishes the Vision - Number Eleven

Rooma vahvistaa näyn – luku yksitoista

Understanding the Triple Application of Prophecy: September 11, 2001, and the Final Testing Process for Laodicean Adventism

Kolminkertaisen profetian sovelluksen ymmärtäminen: 11. syyskuuta 2001 ja Laodikean adventismin lopullinen koetusprosessi

Author

Jeff Pippenger

Published

August 30, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Just as August 11, 1840, confirmed the rules adopted by Miller, after September 11, 2001 it was seen by those willing to see, that the prophetic principles adopted by Future for America were the true biblical methodology of the latter rain, as set forth in Isaiah chapter twenty-eight. The application of reform line upon reform line as set forth in sacred history established that September 11, 2001, was a repetition of August 11, 1840.

Samoin kuin 11. elokuuta 1840 vahvisti ne säännöt, jotka Miller oli omaksunut, 11. syyskuuta 2001 jälkeen niiden nähtiin, jotka olivat halukkaita näkemään, että ne profeetalliset periaatteet, jotka Future for America oli omaksunut, olivat myöhäissateen tosi raamatullinen metodologia, niin kuin se esitetään Jesajan luvussa kaksikymmentäkahdeksan. Uudistuslinjan soveltaminen uudistuslinjan päälle, niin kuin se esitetään pyhässä historiassa, vahvisti, että 11. syyskuuta 2001 oli 11. elokuuta 1840:n toisto.

It was seen that as the mighty angel of Revelation ten descended in 1840, He typified His descent in 2001. Both angels descended as a prophecy of Islam was fulfilled. The movement then grew as men and women responded to the effectiveness of the methodology. The leadership of Laodicean Seventh-day Adventism was passed by at the time of the end in 1989, and now that church entered into its final testing process, as the Lord began to select the movement of the third angel to be His last-day spokesmen.

Nähtiin, että kun Ilmestyskirjan kymmenennen luvun mahtava enkeli laskeutui vuonna 1840, hän esikuvasi omaa laskeutumistaan vuonna 2001. Molemmat enkelit laskeutuivat samalla, kun eräs islamia koskeva profetia täyttyi. Liike kasvoi sitten, kun miehet ja naiset vastasivat tämän menetelmän tehokkuuteen. Laodikealaisen seitsemännen päivän adventismin johto sivuutettiin lopun aikana vuonna 1989, ja nyt tuo kirkko astui lopulliseen koetusprosessiinsa, kun Herra alkoi valita kolmannen enkelin liikettä viimeisten päivien sanansaattajikseen.

A premier rule of the rules given for the last days was the triple application of prophecy. Especially so at that time was the triple application of the three woes, which so clearly upheld the event of September 11, 2001. When that truth was honestly investigated, those who were then being led to Jeremiah’s “old paths,” by hearts seeking for the truth, the prophetic fulfillment, along with the validity of the rules of prophetic interpretation adopted by the movement of the third angel was recognized as valid.

Viimeisiksi päiviksi annettujen sääntöjen ensisijainen sääntö oli profetian kolminkertainen sovellus. Erityisesti tuohon aikaan oli kolmen voi-huudon kolminkertainen sovellus, joka niin selvästi vahvisti syyskuun 11. päivän 2001 tapahtuman. Kun tuota totuutta rehellisesti tutkittiin, ne, joita tuolloin sydämet totuutta etsien johdattivat Jeremian ”vanhoille poluille”, tunnustivat päteväksi sekä profeetallisen täyttymyksen että kolmannen enkelin liikkeen omaksumien profeetallisen tulkinnan sääntöjen pätevyyden.

It was seen that the correct pioneer understanding of the history of the first woe of Revelation chapter nine represented Islam. The false prophet Mohammed was seen to be the king of that history. In that history Islam would attack the Roman Empire, and their mode of warfare was specifically identified as striking suddenly and unexpectedly. In that regard it was understood that the very mode of warfare of Islam provided the etymological roots of the word “assassin.” In that history Islam would hurt the armies of Rome, and the period concluded under the line of a one-hundred-and-fifty-year time prophecy. When that time prophecy ended on July 27, 1449, the time prophecy and history of the second woe began.

Näkyi, että Ilmestyskirjan yhdeksännen luvun ensimmäisen voi-huudon historian oikea uranuurtajaymmärrys esitti islamia. Väärä profeetta Muhammed nähtiin tuon historian kuninkaana. Tuossa historiassa islam hyökkäisi Rooman valtakuntaa vastaan, ja sen sodankäynnin luonteenomainen tapa yksilöitiin nimenomaisesti äkilliseksi ja odottamattomaksi iskemiseksi. Tässä suhteessa ymmärrettiin, että juuri islamin sodankäynnin tapa antoi etymologiset juuret sanalle ”assassin”. Tuossa historiassa islam vahingoittaisi Rooman sotajoukkoja, ja ajanjakso päättyi sadanviidenkymmenen vuoden aikaprofetian linjan alaisuudessa. Kun tuo aikaprofetia päättyi 27. heinäkuuta 1449, toisen voi-huudon aikaprofetia ja historia alkoivat.

It began another time-prophecy of three hundred and ninety-one years and fifteen days, that ended on August 11, 1840. In that history the ruler that represented the prophetic work of Islam was Ottman, who had been typified by Mohammed in the history of the first woe. Chapter nine says that in the history of the second woe, Islam would kill the armies of Rome. They would still exercise the mode of warfare, attacking suddenly and unexpectedly, but in that history gunpowder was first invented and employed, so the second woe represented a mode of warfare represented by the assassin’s sudden attack, plus it included explosives.

Siitä alkoi toinen ajanennustus, kolmensadanyhdeksänkymmenenyhden vuoden ja viidentoista päivän pituinen, joka päättyi 11. elokuuta 1840. Tässä historiassa sitä profeetallista islamin työtä edustanut hallitsija oli Ottman, jota Mohammed oli esikuvannut ensimmäisen voihuudon historiassa. Yhdeksäs luku sanoo, että toisen voihuudon historiassa islam surmaisi Rooman sotajoukot. He käyttäisivät edelleen samaa sodankäynnin tapaa, hyökäten äkillisesti ja odottamatta, mutta tuossa historiassa ruuti keksittiin ja otettiin ensimmäisen kerran käyttöön, joten toinen voihuuto kuvasi sellaista sodankäynnin tapaa, jota salamurhaajan äkillinen hyökkäys edusti, ja siihen sisältyivät lisäksi räjähdysaineet.

On September 11, 2001 the third woe of Islam suddenly struck the spiritual armies of Rome with explosives. That event marked the beginning of several lines of prophetic truth, but it had clearly been established upon the two previous witnesses of the first and second woe. The event clearly demonstrated that just as the empowerment of the Millerite history of August 11, 1840, when the prophecy of Islam of the second woe was fulfilled and the angel of Revelation ten descended, that when the prophecy of Islam of the third woe arrived, it marked the descent of the angel of Revelation eighteen on that date.

Syyskuun 11. päivänä 2001 islamin kolmas voi äkisti iski Rooman hengellisiin sotajoukkoihin räjähteillä. Tuo tapahtuma merkitsi useiden profeetallisen totuuden linjojen alkua, mutta se oli selvästi vahvistettu kahden edellisen todistajan, ensimmäisen ja toisen voin, varaan. Tapahtuma osoitti selvästi, että aivan kuten milleriläisen historian voimaannuttaminen 11. elokuuta 1840, jolloin islamia koskeva toisen voin profetia täyttyi ja Ilmestyskirjan kymmenennen luvun enkeli laskeutui, samoin silloin, kun islamia koskeva kolmannen voin profetia saapui, se merkitsi Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun enkelin laskeutumista tuona päivänä.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> ”Nytkö tulee se sana, että minä muka olen ilmoittanut New Yorkin joutuvan hyökyaallon pyyhkäisemäksi? Tätä en ole koskaan sanonut. Olen sanonut katsellessani siellä kohoavia suuria rakennuksia, kerros kerrokselta: ’Millaisia kauhistuttavia näkymiä tuleekaan olemaan, kun Herra nousee järkyttämään maata perin pohjin! Silloin Ilmestyskirjan 18:1–3 sanat täyttyvät.’ Koko Ilmestyskirjan kahdeksastoista luku on varoitus siitä, mitä on tuleva maan päälle. Mutta minulle ei ole annettu mitään erityistä valoa siitä, mitä New Yorkia kohtaa, paitsi että tiedän, että jonakin päivänä siellä olevat suuret rakennukset sortuvat maahan Jumalan voiman kääntäessä ja mullistaessa. Minulle annetun valon perusteella tiedän, että hävitys on maailmassa. Yksi sana Herralta, yksi hänen mahtavan voimansa kosketus, ja nämä valtavat rakennelmat luhistuvat. Näkyjä tulee tapahtumaan, joiden kauhistavuutta emme voi kuvitella.” Review and Herald, 5. heinäkuuta 1906.

The movement of Future for America was then seen, by those willing to see, as the parallel of the Millerite movement. Islam of the third woe became a primary element of the message from that point onward. Inspiration plainly taught that when the angel of Revelation descended the latter rain would arrive.

Future for America -liikkeen nähtiin silloin, niiden toimesta jotka olivat halukkaita näkemään, olevan milleriläisen liikkeen rinnakkaisilmiö. Kolmannen voihuudon islamista tuli siitä hetkestä lähtien sanoman ensisijainen osatekijä. Inspiraatio opetti selvästi, että kun Ilmestyskirjan enkeli laskeutui alas, myöhäissade saapuisi.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> "Myöhäissateen on määrä langeta Jumalan kansan päälle. Mahtava enkeli on tuleva alas taivaasta, ja koko maanpiirin on valaiseman hänen kirkkautensa." Review and Herald, 21. huhtikuuta 1891.

As the Lion of the tribe of Judah began to open the broader understanding of the latter rain, He led His people to the book of Joel, which is a primary point of reference of the latter rain. At that point some of those men who had joined the movement post September 11, 2001, determined that the insects of Joel that destroy God’s vine, leading up to the awakening of the Midnight Cry, represented Islam. They could not or would not see that the insects represented Rome.

Kun Juudan sukukunnan Leijona alkoi avata laajempaa ymmärrystä myöhäissateesta, Hän johdatti kansansa Joelin kirjaan, joka on myöhäissateen ensisijainen viitekohta. Tuolloin jotkut niistä miehistä, jotka olivat liittyneet liikkeeseen 11. syyskuuta 2001 jälkeisenä aikana, päättelivät, että Joelin kirjan hyönteiset, jotka tuhoavat Jumalan viinipuun ja johtavat keskiyön huudon heräämiseen, edustivat islamia. He eivät kyenneet tai halunneet nähdä, että hyönteiset edustivat Roomaa.

The powerful light that had been brought about by recognizing the triple application of prophecy in regards to the three woes added an unsanctified logical support to their claim that the insects represented Islam. As is always the case, once a private interpretation is entertained a wresting of the Scriptures takes place in an attempt to uphold the false premise. In their work to uphold their view they demonstrated that they did not understand the principle of type and antitype.

Se voimakas valo, joka oli tullut esiin, kun profetian kolminkertainen soveltaminen suhteessa kolmeen voi-huutoon oli tunnistettu, antoi pyhittämättömän loogisen tuen heidän väitteelleen, että hyönteiset edustivat islamia. Kuten aina tapahtuu, kun yksityinen tulkinta hyväksytään, Raamattua väännellään väärän lähtöoletuksen ylläpitämiseksi. Pyrkiessään puolustamaan näkemystään he osoittivat, etteivät he ymmärtäneet esikuvan ja vastakuvan periaatetta.

In theological and biblical studies, the terms “type” and “antitype” are used to describe a relationship between two elements, where one prefigures or foreshadows the other. This concept often falls under the broader categories of “shadow” and “substance.”

Teologisissa ja raamatullisissa tutkimuksissa käsitteitä ”tyyppi” ja ”antityyppi” käytetään kuvaamaan suhdetta kahden elementin välillä, jossa toinen ennakoi tai esikuvaa toista. Tämä käsite kuuluu usein laajempiin kategorioihin ”varjo” ja ”olemus”.

A type is an event, person, or institution in the Old Testament that prefigures or foreshadows a corresponding event, person, or institution in the New Testament. It serves as a symbolic precursor. The antitype is the fulfillment or actualization of the type. It is the reality that was foreshadowed by the type. The concept of “shadow” and “substance” parallels the relationship between type and antitype. The “shadow” represents the (type), whereas the “substance” represents the (antitype).

Tyyppi on Vanhan testamentin tapahtuma, henkilö tai instituutio, joka ennakoi tai esikuvaa vastaavaa Uuden testamentin tapahtumaa, henkilöä tai instituutiota. Se toimii vertauskuvallisena ennakkokuvana. Antityyppi on tyypin täyttymys tai toteutuminen. Se on se todellisuus, jota tyyppi ennakolta kuvasi. ”Varjon” ja ”olemuksen” käsite vastaa tyypin ja antityypin välistä suhdetta. ”Varjo” edustaa (tyyppiä), kun taas ”olemus” edustaa (antityyppiä).

> Let no man therefore judge you in meat, or in drink, or in respect of an holyday, or of the new moon, or of the sabbath days: Which are a shadow of things to come; but the body is of Christ. Colossians 2:16, 17.

> Älköön siis kukaan tuomitko teitä syömisestä tai juomisesta, eikä juhlan, uudenkuun tai sapattien johdosta; nämä ovat tulevaisten varjo, mutta ruumis on Kristuksen. Kolossalaiskirje 2:16, 17.

> For the law having a shadow of good things to come, and not the very image of the things, can never with those sacrifices which they offered year by year continually make the comers thereunto perfect. Hebrews 10:1.

> Sillä laissa on tulevien hyvien varjo eikä itse asiain olemuskuva, eikä se voi koskaan vuodesta vuoteen lakkaamatta samoilla uhreilla, joita he uhraavat, tehdä niiden kautta lähestyviä täydellisiksi. Hebrealaiskirje 10:1.

In the post September 11, 2001 controversy over Joel, and the correct identification of papal Rome as symbolized by four insects, thus outlining the progressive destruction of Laodicean Adventism, those arguing that the insects were Islam, not only placed an unsanctified emphasis upon the triple application of the three woes, but they also pointed to types which pointed to the antitype of Rome, and claimed those types actually identified Islam. In doing so, they gave evidence that they either did not truly understand the principle of type and antitype, or they believed misrepresenting the types was a worthy means to justify the end.

Syyskuun 11. päivän 2001 jälkeisessä Joelia koskeneessa kiistassa sekä paavillisen Rooman oikeasta tunnistamisesta neljän hyönteisen symboloimaksi, mikä näin hahmottaa laodikealaisen adventismin asteittaisen hävityksen, ne, jotka väittivät hyönteisten olevan islam eikä Rooma, eivät ainoastaan asettaneet pyhittämättömän painotuksen kolmen vitsauksen kolminkertaiselle sovellutukselle, vaan viittasivat myös esikuviin, jotka osoittivat Rooman vastakuvaan, ja väittivät näiden esikuvien todellisuudessa yksilöivän islamin. Näin tehdessään he antoivat osoituksen siitä, etteivät he joko todella ymmärtäneet esikuvan ja vastakuvan periaatetta, tai että he uskoivat esikuvien vääristellyn esittämisen olevan kelvollinen keino päämäärän oikeuttamiseksi.

In the current controversy over Rome, there is once again evidence that those holding to the flawed idea that the “robbers” of Daniel chapter eleven, verse fourteen is the United States do not correctly understand both the triple application of prophecy, or the principle of type and antitype.

Nykyisessä Roomaa koskevassa kiistassa on jälleen nähtävissä todiste siitä, että ne, jotka pitävät kiinni virheellisestä käsityksestä, jonka mukaan Danielin kirjan yhdennentoista luvun neljästoista jakeen ”rosvot” tarkoittavat Yhdysvaltoja, eivät ymmärrä oikein sen enempää profetian kolminkertaista sovellusta kuin tyyppiä ja antityyppiä koskevaa periaatettakaan.

When those who hold the view that the “robbers” are the United States seek to uphold their position they employ an application of a triple application of the three Rome’s, to supposedly prove that modern Rome, the third manifestation of Rome is the United States. Trusting that they are not purposely bearing false witness, and that they are only manifesting a blind ignorance of the rules of a triple application of prophecy, they employ a prophetic characteristic of the first two Rome’s and argue that a characteristic of Rome’s history identifies modern Rome.

Kun ne, jotka kannattavat käsitystä, että ”rosvot” ovat Yhdysvallat, pyrkivät pitämään kantansa voimassa, he käyttävät kolmoissovellusta kolmesta Roomasta muka todistaakseen, että nykyinen Rooma, Rooman kolmas ilmenemismuoto, on Yhdysvallat. Luottaen siihen, etteivät he tietoisesti anna väärää todistusta, vaan ainoastaan ilmentävät sokeaa tietämättömyyttä profetian kolmoissovelluksen säännöistä, he käyttävät ensimmäisille kahdelle Roomalle ominaista profeetallista tunnusmerkkiä ja väittävät, että Rooman historian tunnuspiirre yksilöi nykyisen Rooman.

Pagan Rome is the first of three prophetic fulfillments of Rome. In Daniel chapter eight pagan Rome is the masculine little horn. In chapter two pagan Rome is statecraft. In Daniel seven pagan Rome divides into a ten-fold kingdom.

Pakanallinen Rooma on ensimmäinen kolmesta Roomaa koskevasta profeetallisesta täyttymyksestä. Danielin kirjan kahdeksannessa luvussa pakanallinen Rooma on maskuliininen pieni sarvi. Toisessa luvussa pakanallinen Rooma on valtiotaitoa. Danielin kirjan seitsemännessä luvussa pakanallinen Rooma jakautuu kymmenosaiseen valtakuntaan.

The second manifestation of Rome is papal Rome, who in chapter eight is the feminine little horn, and who is churchcraft in chapter two, and who is the horn speaking blasphemies and plucks up three horns in chapter seven. Pagan Rome is a singular power, but papal Rome is a twofold power, representing the papal church as ruling over the statecraft of the previous political structures of pagan Rome. In 1798, the papal power received its deadly wound, but it did not cease to be a church, it only ceased to be a beast of Bible prophecy for the civil power it had previously controlled was removed.

Rooman toinen ilmentymä on paavillinen Rooma, joka kahdeksannessa luvussa on feminiininen pieni sarvi ja joka toisessa luvussa on kirkkovalta, ja joka seitsemännessä luvussa on sarvi, joka puhuu pilkkaavia sanoja ja nyhtää pois kolme sarvea. Pakanallinen Rooma on yksittäinen valta, mutta paavillinen Rooma on kaksinainen valta, joka edustaa paavillista kirkkoa hallitsemassa pakanallisen Rooman aiempien poliittisten rakenteiden valtiovaltaa. Vuonna 1798 paavillinen valta sai kuolinhaavansa, mutta se ei lakannut olemasta kirkko; se lakkasi ainoastaan olemasta Raamatun profetian peto, sillä siviilivalta, jota se oli aiemmin hallinnut, poistettiin.

The second Rome is papal Rome and it only functioned as a power (beast) of Bible prophecy when it had the ability to control the power of the state to carry out its blasphemous plans. The first Rome was a singular power, the second Rome was a twofold power and the third Rome is a threefold power. The three manifestations of Rome are governed by the same principles as every triple application of prophecy. Prophetically there are three woes, three Babylon’s, three Rome’s and three Elijah’s. In terms of type and antitype the first two manifestation of any of the triple applications are types which provide the shadow of the third fulfillment, which is the antitype and substance of the triple application of prophecy.

Toinen Rooma on paavillinen Rooma, ja se toimi Raamatun profetian voimana (petona) vain silloin, kun sillä oli kyky hallita valtiovallan voimaa pannakseen täytäntöön jumalanpilkkaavat suunnitelmansa. Ensimmäinen Rooma oli yksi ainoa valta, toinen Rooma oli kaksinainen valta ja kolmas Rooma on kolmiyhteinen valta. Rooman kolmea ilmenemismuotoa hallitsevat samat periaatteet kuin jokaista profetian kolminkertaista sovellusta. Profeetallisesti on kolme voi-huutoa, kolme Babylonia, kolme Roomaa ja kolme Eliaa. Tyypin ja antityypin kannalta minkä tahansa kolminkertaisen sovelluksen kaksi ensimmäistä ilmenemismuotoa ovat tyyppejä, jotka antavat varjon kolmannesta täyttymyksestä, joka on antityyppi ja profetian kolminkertaisen sovelluksen olemus.

With Rome the characteristics of the first two Rome’s identify that both pagan and papal Rome gave the title of Pontifex Maximus to their ruler. Therefore, the title of the ruler of modern Rome would be Pontifex Maximus, a title never attributed to any president of the United States. The first two Rome’s would overcome three geographical obstacles in order to establish the authority upon the throne of their specific period of history. There is no evidence of the United States overcoming three geographical obstacles leading up to 1798.

Rooman osalta kahden ensimmäisen Rooman ominaispiirteet osoittavat, että sekä pakanallinen että paavillinen Rooma antoivat hallitsijalleen arvonimen Pontifex Maximus. Sen vuoksi nykyisen Rooman hallitsijan arvonimi olisi Pontifex Maximus, nimitys, jota ei milloinkaan ole annettu yhdellekään Yhdysvaltain presidentille. Kaksi ensimmäistä Roomaa kukistaisivat kolme maantieteellistä estettä vakiinnuttaakseen vallan oman historiankautensa valtaistuimella. Ei ole mitään näyttöä siitä, että Yhdysvallat olisi voittanut kolme maantieteellistä estettä ennen vuotta 1798.

The first two Rome’s had a specific period of time identified when they would rule supremely. In verse twenty-four of Daniel eleven pagan Rome is identified ruling for a “time,” or three hundred and sixty years, which it did from the Battle of Actium in 31 BC, until the year 330 AD. Repeatedly papal Rome is identified as ruling for twelve hundred and sixty years after the three horns were removed, from 538 until 1798. In Isaiah chapter twenty-three the United States is identified as reigning for seventy symbolic years, as the days of one king, but it never removed three geographical obstacles in advance of its ruling for seventy symbolic years.

Ensimmäisille kahdelle Roomalle osoitettiin tietty ajanjakso, jolloin ne hallitsisivat ylimpänä. Danielin yhdestoista luvun kahdennessakymmenennessä neljännessä jakeessa pakanallinen Rooma esitetään hallitsevana yhden ”ajan”, eli kolmensadan kuudenkymmenen vuoden ajan, minkä se tekikin Aktionin taistelusta vuonna 31 eKr. vuoteen 330 jKr. asti. Toistuvasti paavillinen Rooma esitetään hallitsevana tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen vuoden ajan sen jälkeen, kun kolme sarvea oli poistettu, vuodesta 538 vuoteen 1798. Jesajan kahdennessakymmenennessä kolmannessa luvussa Yhdysvallat esitetään hallitsevana seitsemänkymmenen vertauskuvallisen vuoden ajan, yhden kuninkaan päivien mukaan, mutta se ei koskaan poistanut kolmea maantieteellistä estettä ennen seitsemänkymmenen vertauskuvallisen hallitusvuotensa alkamista.

Modern Rome is represented as overcoming the three geographical obstacles of the king of the south, the glorious land and Egypt in Daniel chapter eleven, verses forty to forty-two, and when those three obstacles are defeated and brought into the submission of Rome they then form the threefold union of the dragon, the beast and false prophet. John also informs us that the papal beast’s deadly wound is healed and that it then rules for forty-two symbolic months.

Nykyaikainen Rooma esitetään Danielin kirjan luvun yksitoista jakeissa neljäkymmentä–neljäkymmentäkaksi voittamassa etelän kuninkaan, ihanan maan ja Egyptin muodostamat kolme maantieteellistä estettä, ja kun nämä kolme estettä on kukistettu ja saatettu Rooman alamaisuuteen, ne muodostavat sitten lohikäärmeen, pedon ja väärän profeetan kolminkertaisen liiton. Johannes myös ilmoittaa meille, että paavillisen pedon kuolettava haava paranee ja että se hallitsee sitten neljäkymmentäkaksi vertauskuvallista kuukautta.

> And I saw one of his heads as it were wounded to death; and his deadly wound was healed: and all the world wondered after the beast. And they worshipped the dragon which gave power unto the beast: and they worshipped the beast, saying, Who is like unto the beast? who is able to make war with him? And there was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies; and power was given unto him to continue forty and two months. Revelation 13:3–5.

> Ja minä näin yhden sen päistä ikään kuin kuolettavasti haavoitettuna; mutta sen kuolinhaava parani. Ja koko maailma seurasi ihmetellen petoa. Ja he kumarsivat lohikäärmettä, joka oli antanut vallan pedolle; ja he kumarsivat petoa sanoen: Kuka on pedon vertainen? kuka voi sotia sitä vastaan? Ja sille annettiin suu puhumaan suuria sanoja ja pilkkapuheita; ja sille annettiin valta toimia neljäkymmentä kaksi kuukautta. Ilmestys 13:3–5.

The beast that rules for forty-two symbolic months after its deadly wound is healed is the Roman power.

Peto, joka hallitsee neljäkymmentäkaksi vertauskuvallista kuukautta sen jälkeen, kun sen kuolinhaava on parantunut, on roomalainen valta.

> The prophecy of Revelation 13 declares that the power represented by the beast with lamblike horns shall cause ‘the earth and them which dwell therein’ to worship the papacy—there symbolized by the beast ‘like unto a leopard.’ . .. In both the Old and the New World, the papacy will receive homage in the honor paid to the Sunday institution, that rests solely upon the authority of the Roman Church.” The Great Controversy, 578.

> Ilmestyskirjan 13. luvun profetia julistaa, että valta, jota karitsansarvisen pedon vertauskuva edustaa, on saattava ”maan ja ne, jotka siinä asuvat”, kumartamaan paavikuntaa — jota tässä kuvataan pedolla, joka oli ”leopardin kaltainen.”... Sekä Vanhassa että Uudessa maailmassa paavikunta on saava osakseen kunnioitusta siinä arvonannossa, jota osoitetaan sunnuntailaitokselle, joka perustuu yksinomaan Rooman kirkon arvovaltaan.” Suuri taistelu, 578.

Pagan, the first Rome, ruled supremely for three hundred and sixty years in fulfillment of Daniel chapter eleven, verse twenty-four, and it did so after it removed three geographical obstacles in fulfillment of Daniel chapter eight, verse nine.

Pakanallinen, ensimmäinen Rooma, hallitsi ylimpänä kolmensadankuudenkymmenen vuoden ajan Danielin kirjan luvun yksitoista jakeen kaksikymmentäneljä täyttymyksenä, ja se teki niin poistettuaan kolme maantieteellistä estettä Danielin kirjan luvun kahdeksan jakeen yhdeksän täyttymyksenä.

Papal, the second Rome ruled supremely for twelve hundred and sixty years in fulfillment of several passages of Scripture, and it did so after it removed three geographical obstacles in fulfillment of Daniel chapter seven, verses eight and twenty.

Paavillinen, toinen Rooma, hallitsi ylimpänä tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen vuoden ajan useiden raamatunkohtien täyttymykseksi, ja se teki niin sen jälkeen, kun se oli poistanut kolme maantieteellistä estettä Danielin kirjan seitsemännen luvun jakeiden 8 ja 20 täyttymykseksi.

Modern Rome overcomes the king of the south in verse forty of Daniel eleven, and then in verse forty-one it overcomes the glorious land and in verse forty-two it overcomes Egypt. Modern Rome is the king of the north of Daniel chapter eleven.

Nykyaikainen Rooma voittaa Danielin yhdestoista luvun jakeessa neljäkymmentä etelän kuninkaan, ja sitten jakeessa neljäkymmentäyksi se voittaa ihanan maan, ja jakeessa neljäkymmentäkaksi se voittaa Egyptin. Nykyaikainen Rooma on Danielin yhdestoista luvun pohjoisen kuningas.

Pagan, the first Rome, was a persecuting power, and papal, the second Rome, was a persecuting power and therefore modern Rome will be a persecuting power.

Pakanallinen, ensimmäinen Rooma, oli vainoava valta, ja paavillinen, toinen Rooma, oli vainoava valta, ja sen tähden nykyinen Rooma tulee olemaan vainoava valta.

The United States will participate in the third persecution accomplished by modern Rome, but this doesn’t identify the United States as the papal power, it simply identifies a characteristic of the United States’ relationship to the papal power in the last days.

Yhdysvallat tulee osallistumaan modernin Rooman toimeenpanemaan kolmanteen vainoon, mutta tämä ei osoita Yhdysvaltoja paavilliseksi vallaksi; se ainoastaan osoittaa erään piirteen Yhdysvaltojen suhteesta paavilliseen valtaan viimeisinä päivinä.

Those who wish to argue that the United States is the “robbers of thy people” in the last days employ the triple application of the three Rome’s to incorrectly identify the United States. The flawed method they employ in the context of a triple application is based upon identifying a characteristic of the first two Rome’s, and insisting that a prophetic characteristic of Rome, and not Rome itself, is the third Rome.

Ne, jotka haluavat väittää, että Yhdysvallat on viimeisinä päivinä ”sinun kansasi ryöstäjät”, käyttävät kolmen Rooman kolminkertaista sovellusta tunnistaakseen virheellisesti Yhdysvallat. Heidän käyttämänsä virheellinen menetelmä kolminkertaisen sovelluksen yhteydessä perustuu siihen, että he tunnistavat ensimmäisten kahden Rooman jonkin ominaispiirteen ja väittävät sitten, että Rooman profeetallinen ominaispiirre, eikä Rooma itse, on kolmas Rooma.

They identify Constantine’s first historical Sunday law in 321 AD, and then papal Rome’s Sunday law in 538 AD, to claim the soon-coming Sunday law in the United States defines the United States as modern Rome, and they also mix their flawed application by associating Jesus’ warning to flee when the “abominations of desolation” spoken of by Daniel, as the Sunday law. The “abomination of desolation” Jesus spoke of, points to two Sunday laws in the last days, but it is a very different symbolism in that it is a warning to flee, not the warning to shun the mark of the beast. Their flawed idea doesn’t even address that there are two specific Sunday laws in the last days.

He tunnistavat Konstantinuksen ensimmäisen historiallisen sunnuntailain vuonna 321 jKr. sekä paavillisen Rooman sunnuntailain vuonna 538 jKr. väittääkseen, että Yhdysvalloissa pian tuleva sunnuntailaki määrittelee Yhdysvallat nykyajan Roomaksi, ja lisäksi he sekoittavat virheellistä sovellustaan yhdistämällä Jeesuksen varoituksen paeta, kun Danielin puhumat ”hävityksen kauhistukset” ilmestyvät, sunnuntailakiin. Se ”hävityksen kauhistus”, josta Jeesus puhui, viittaa kahteen viimeisten päivien sunnuntailakiin, mutta symboliikka on hyvin toisenlainen, sillä kyseessä on varoitus paeta eikä varoitus karttaa pedon merkkiä. Heidän virheellinen käsityksensä ei edes ota huomioon sitä, että viimeisinä päivinä on kaksi nimenomaista sunnuntailakia.

> When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place, (whoso readeth, let him understand:) Then let them which be in Judaea flee into the mountains: Let him which is on the housetop not come down to take any thing out of his house: Neither let him which is in the field return back to take his clothes. And woe unto them that are with child, and to them that give suck in those days! But pray ye that your flight be not in the winter, neither on the sabbath day. Matthew 24:15–20.

> Kun te siis näette hävityksen kauhistuksen, josta on puhuttu profeetta Danielin kautta, seisovan pyhässä paikassa — joka tämän lukee, se ymmärtäköön — silloin ne, jotka ovat Juudeassa, paetkoot vuorille; joka on katolla, älköön astuko alas noutamaan mitään talostansa; eikä se, joka on pellolla, palatko takaisin noutamaan vaatteitansa. Mutta voi raskaina olevia ja imeväisiä hoitavia niinä päivinä! Rukoilkaa kuitenkin, ettei teidän pakonne tapahtuisi talvella eikä sapattina. Matteus 24:15–20.

“The abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet,” was a sign which Jesus gave to His people that identified when they should flee from the coming destruction of Jerusalem as pagan Rome besieged and thereafter destroyed the sanctuary and city from the year 66 to the year 70 AD.

”Hävityksen kauhistus, josta on puhuttu profeetta Danielin kautta,” oli merkki, jonka Jeesus antoi kansalleen osoittamaan, milloin heidän tuli paeta Jerusalemia kohtaavaa hävitystä, kun pakanallinen Rooma piiritti ja sen jälkeen tuhosi pyhäkön ja kaupungin vuodesta 66 vuoteen 70 jKr. asti.

> “Jesus declared to the listening disciples the judgments that were to fall upon apostate Israel, and especially the retributive vengeance that would come upon them for their rejection and crucifixion of the Messiah. Unmistakable signs would precede the awful climax. The dreaded hour would come suddenly and swiftly. And the Saviour warned His followers: ‘When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place, (whoso readeth, let him understand:) then let them which be in Judea flee into the mountains.’ Matthew 24:15, 16; Luke 21:20, 21. When the idolatrous standards of the Romans should be set up in the holy ground, which extended some furlongs outside the city walls, then the followers of Christ were to find safety in flight. When the warning sign should be seen, those who would escape must make no delay. . ..

> ”Jeesus julisti kuunteleville opetuslapsille ne tuomiot, jotka olivat kohtaavat luopiota Israelia, ja erityisesti sen kostavan koston, joka tulisi heidän osakseen heidän hylättyään ja ristiinnaulittuaan Messiaan. Erehdyttämättömät merkit edeltäisivät tuota kauheaa huipentumaa. Pelätty hetki tulisi äkillisesti ja nopeasti. Ja Vapahtaja varoitti seuraajiaan: ’Kun te siis näette hävityksen kauhistuksen, josta on puhuttu profeetta Danielin kautta, seisovan pyhässä paikassa, joka tämän lukee, se tarkatkoon: silloin ne, jotka Juudeassa ovat, paetkoot vuorille.’ Matteus 24:15, 16; Luukas 21:20, 21. Kun roomalaisten epäjumalanpalvelukselliset liput pystytettäisiin pyhälle alueelle, joka ulottui muutaman vakomitan kaupungin muurien ulkopuolelle, silloin Kristuksen seuraajien tuli löytää turva pakenemalla. Kun varoitusmerkki nähtäisiin, niiden, jotka tahtoisivat pelastua, ei tullut viivytellä....”

> “Not one Christian perished in the destruction of Jerusalem. Christ had given His disciples warning, and all who believed His words watched for the promised sign. . . . Without delay they fled to a place of safety—the city of Pella, in the land of Perea, beyond Jordan.” The Great Controversy, 25, 30.

> ”Yksikään kristitty ei menehtynyt Jerusalemin hävityksessä. Kristus oli antanut opetuslapsilleen varoituksen, ja kaikki, jotka uskoivat Hänen sanojaan, tarkkasivat luvattua merkkiä.... Viipymättä he pakenivat turvapaikkaan — Pellan kaupunkiin, Perean maahan, Jordanin tuolle puolen.” Suuri taistelu, 25, 30.

As the year 538 approached, the Christians of that era recognized that the church had been corrupted by a compromise with the religion of paganism, and based upon the warning of Christ, and in conjunction with the light given through the apostle Paul’s testimony in 2 Thessalonians chapter two, they fled into the prophetic wilderness of the twelve hundred and sixty years.

Kun vuosi 538 lähestyi, tuon aikakauden kristityt tunnistivat, että kirkko oli turmeltunut pakanuuden uskonnon kanssa tehdyn kompromissin kautta, ja Kristuksen varoituksen perusteella sekä yhdessä sen valon kanssa, joka annettiin apostoli Paavalin todistuksen kautta 2. Tessalonikalaiskirjeen toisessa luvussa, he pakenivat profeetalliseen erämaahan tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen vuoden ajaksi.

> “But before the coming of Christ, important developments in the religious world, foretold in prophecy, were to take place. The apostle declared: ‘Be not soon shaken in mind, or be troubled, neither by spirit, nor by word, nor by letter as from us, as that the day of Christ is at hand. Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshiped; so that he as God sitteth in the temple of God, showing himself that he is God.’

> ”Mutta ennen Kristuksen tulemusta oli uskonnollisessa maailmassa määrä tapahtua tärkeitä kehitysvaiheita, joista oli ennustettu profetiassa. Apostoli julisti: ”Älkää antako minkään pian järkyttää itseänne älkääkä pelästykö, ette hengen, ette puheen, ette muka meidän lähettämämme kirjeen kautta, ikään kuin Kristuksen päivä jo olisi käsillä. Älköön kukaan millään tavoin eksyttäkö teitä; sillä se päivä ei tule, ennen kuin luopumus ensin tapahtuu ja laittomuuden ihminen ilmestyy, kadotuksen poika, tuo vastustaja, joka korottaa itsensä yli kaiken, mitä jumalaksi tai palvottavaksi kutsutaan, niin että hän asettuu Jumalan temppeliin Jumalana ja osoittaa olevansa Jumala.”

> “Paul’s words were not to be misinterpreted. It was not to be taught that he, by special revelation, had warned the Thessalonians of the immediate coming of Christ. Such a position would cause confusion of faith; for disappointment often leads to unbelief. The apostle therefore cautioned the brethren to receive no such message as coming from him, and he proceeded to emphasize the fact that the papal power, so clearly described by the prophet Daniel, was yet to rise and wage war against God’s people. Until this power should have performed its deadly and blasphemous work, it would be in vain for the church to look for the coming of their Lord. ‘Remember ye not,’ Paul inquired, ‘that, when I was yet with you, I told you these things?’

> “Paavalin sanoja ei tullut tulkita väärin. Ei tullut opettaa, että hän olisi erityisen ilmestyksen kautta varoittanut tessalonikalaisia Kristuksen välittömästä tulosta. Sellainen kanta aiheuttaisi uskon piirissä hämmennystä; sillä pettymys johtaa usein epäuskoon. Sen tähden apostoli varoitti veljiä ottamasta vastaan mitään sellaista sanomaa ikään kuin se olisi tullut häneltä, ja hän ryhtyi korostamaan sitä tosiasiaa, että paavillisen vallan, jonka profeetta Daniel oli niin selvästi kuvannut, tuli vielä nousta ja käydä sotaa Jumalan kansaa vastaan. Ennen kuin tämä valta olisi suorittanut tappavan ja jumalanpilkkaavan työnsä, kirkon olisi turha odottaa Herransa tulemusta. ‘Ettekö muista’, Paavali kysyi, ‘että minä, kun vielä olin teidän luonanne, sanoin teille nämä asiat?’”

> “Terrible were the trials that were to beset the true church. Even at the time when the apostle was writing, the ‘mystery of iniquity’ had already begun to work. The developments that were to take place in the future were to be ‘after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, and with all deceivableness of unrighteousness in them that perish.’

> Hirmuiset olivat ne koettelemukset, joiden oli määrä kohdata tosi seurakuntaa. Jo silloin, kun apostoli kirjoitti, ”laittomuuden salaisuus” oli jo alkanut vaikuttaa. Ne kehitysvaiheet, joiden oli määrä toteutua tulevaisuudessa, olisivat ”Saatanan vaikutuksen mukaisia kaikkina valheen voimina ja merkkeinä ja ihmeinä sekä kaikella vääryyden eksytyksellä niissä, jotka joutuvat kadotukseen”.

> “Especially solemn is the apostle’s statement regarding those who should refuse to receive ‘the love of the truth.’ ‘For this cause,’ he declared of all who should deliberately reject the messages of truth, ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: that they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness.’ Men cannot with impunity reject the warnings that God in mercy sends them. From those who persist in turning from these warnings, God withdraws His Spirit, leaving them to the deceptions that they love.” Acts of the Apostles, 265, 266.

> ”Erityisen vakava on apostolin lausunto niistä, jotka kieltäytyvät ottamasta vastaan ’rakkauden totuuteen’. ’Sentähden’, hän julisti kaikista niistä, jotka tahallisesti hylkäävät totuuden sanomat, ’Jumala lähettää heille väkevän eksytyksen, niin että he uskovat valheen: että kaikki ne tuomittaisiin, jotka eivät uskoneet totuutta, vaan mielistyivät vääryyteen.’ Ihmiset eivät voi rankaisematta hylätä niitä varoituksia, jotka Jumala armossaan heille lähettää. Niiltä, jotka itsepintaisesti kääntyvät pois näistä varoituksista, Jumala vetää pois Henkensä ja jättää heidät niiden petosten valtaan, joita he rakastavat.” Apostolien teot, 265, 266.

The compromise between paganism and the church was the warning sign that led the Christians of that era to separate from papal Rome, but it should be noted that the light that Paul contributed to Jesus’ warning to flee, is the same passage that William Miller came to understand that “the daily” of the book of Daniel represented pagan Rome. The prophetic relationship between pagan Rome restraining, and then falling away in order for papal Rome to ascend to the throne was a truth that must be understood, for the consequences of not recognizing the prophetic relationship would bring strong delusion upon those who did not love that truth. Sister White addresses the same history:

Pakanuuden ja kirkon välinen kompromissi oli se varoitusmerkki, joka johti tuon aikakauden kristityt eroamaan paavillisesta Roomasta, mutta on huomattava, että se valo, jonka Paavali toi Jeesuksen varoitukseen paeta, on sama kohta, jonka William Miller tuli ymmärtämään niin, että Danielin kirjan ”jokapäiväinen” edusti pakanallista Roomaa. Pakanallisen Rooman pidättävän ja sitten väistyvän, jotta paavillinen Rooma voisi nousta valtaistuimelle, välinen profeetallinen suhde oli totuus, joka oli ymmärrettävä, sillä seuraukset siitä, ettei tätä profeetallista suhdetta tunnistettu, toisivat väkevän eksytyksen niiden ylle, jotka eivät rakastaneet tuota totuutta. Sisar White käsittelee samaa historiaa:

> “It required a desperate struggle for those who would be faithful to stand firm against the deceptions and abominations which were disguised in sacerdotal garments and introduced into the church. The Bible was not accepted as the standard of faith. The doctrine of religious freedom was termed heresy, and its upholders were hated and proscribed.

> Niiltä, jotka tahtoivat pysyä uskollisina, vaadittiin epätoivoinen taistelu pysyäkseen lujina niiden petosten ja kauhistusten edessä, jotka oli verhottu papillisiin vaatteisiin ja tuotu seurakuntaan. Raamattua ei hyväksytty uskon mittapuuksi. Uskonnonvapauden oppia nimitettiin harhaopiksi, ja sen kannattajia vihattiin ja vainottiin.

> “After a long and severe conflict, the faithful few decided to dissolve all union with the apostate church if she still refused to free herself from falsehood and idolatry. They saw that separation was an absolute necessity if they would obey the word of God. They dared not tolerate errors fatal to their own souls, and set an example which would imperil the faith of their children and children’s children. To secure peace and unity they were ready to make any concession consistent with fidelity to God; but they felt that even peace would be too dearly purchased at the sacrifice of principle. If unity could be secured only by the compromise of truth and righteousness, then let there be difference, and even war.” The Great Controversy, 45, 46.

> ”Pitkän ja ankaran taistelun jälkeen uskollinen harvalukuinen joukko päätti katkaista kaiken yhteyden luopiokirkkoon, jos se yhä kieltäytyisi vapautumasta valheesta ja epäjumalanpalveluksesta. He näkivät, että ero oli ehdottoman välttämätön, jos he aikoivat totella Jumalan sanaa. He eivät uskaltaneet suvaita erehdyksiä, jotka olivat turmioksi heidän omille sieluilleen ja jotka antaisivat esimerkin, joka vaarantaisi heidän lastensa ja lastenlastensa uskon. Rauhan ja ykseyden turvaamiseksi he olivat valmiit tekemään minkä tahansa myönnytyksen, joka oli sopusoinnussa uskollisuuden kanssa Jumalaa kohtaan; mutta he tunsivat, että jopa rauha ostettaisiin liian kalliilla periaatteen uhraamisen hinnalla. Jos ykseys voitaisiin saavuttaa vain totuuden ja vanhurskauden kustannuksella tehdyllä kompromissilla, silloin olkoon erimielisyyttä, ja vaikka sotaakin.” Suuri taistelu, 45, 46.

The prophetic relationship between the United States and the papacy in the last days has been typified, and emphasized, by Paul’s identification of the relationship between pagan and papal Rome leading up to 538 AD. In the triple application of Rome, pagan Rome fulfilled Jesus words identifying the abomination of desolation as a sign to flee, and papal Rome also fulfilled Jesus’ words. Sister White identifies another fulfillment of Christ’s words.

Yhdysvaltojen ja paavinvallan välinen profeetallinen suhde viimeisinä päivinä on ollut esikuvallisesti kuvattuna ja korostettuna siinä, kuinka Paavali osoittaa pakanallisen ja paavillisen Rooman välisen suhteen aina vuoteen 538 jKr. saakka. Rooman kolminkertaisessa sovelluksessa pakanallinen Rooma täytti Jeesuksen sanat, joissa hän osoitti hävityksen kauhistuksen olevan merkki paeta, ja myös paavillinen Rooma täytti Jeesuksen sanat. Sisar White osoittaa Kristuksen sanoille vielä yhden täyttymyksen.

> “It is no time now for God’s people to be fixing their affections or laying up their treasure in the world. The time is not far distant, when, like the early disciples, we shall be forced to seek a refuge in desolate and solitary places. As the siege of Jerusalem by the Roman armies was the signal for flight to the Judean Christians, so the assumption of power on the part of our nation in the decree enforcing the papal sabbath will be a warning to us. It will then be time to leave the large cities, preparatory to leaving the smaller ones for retired homes in secluded places among the mountains.” Testimonies, volume 5, 464.

> “Nyt ei ole aika Jumalan kansalle kiinnittää kiintymystään tähän maailmaan tai koota aarretta maailmaan. Ei ole kaukana se aika, jolloin me varhaisten opetuslasten tavoin joudumme etsimään turvapaikkaa autioista ja yksinäisistä paikoista. Niin kuin Jerusalemin piiritys roomalaisten sotajoukkojen toimesta oli merkki paeta Juudean kristityille, samoin vallan omaksuminen meidän kansakuntamme taholta siinä asetuksessa, joka panee täytäntöön paavillisen sapatin, on oleva meille varoitus. Silloin on aika lähteä suurista kaupungeista, valmistuksena siihen, että myöhemmin jätetään myös pienemmät kaupungit syrjäisiä asuntoja varten eristäytyneissä paikoissa vuorten keskellä.” Testimonies, osa 5, 464.

For the Christians of Christ’s time period the warning identified when to flee Jerusalem. In the fifth and sixth century the warning for the Christians led them to flee into the wilderness.

Kristuksen aikakauden kristityille varoitus osoitti, milloin Jerusalemista oli paettava. Viidennellä ja kuudennella vuosisadalla varoitus johti kristityt pakenemaan erämaahan.

> And the woman fled into the wilderness, where she hath a place prepared of God, that they should feed her there a thousand two hundred and threescore days. . .. And to the woman were given two wings of a great eagle, that she might fly into the wilderness, into her place, where she is nourished for a time, and times, and half a time, from the face of the serpent. And the serpent cast out of his mouth water as a flood after the woman, that he might cause her to be carried away of the flood. And the earth helped the woman, and the earth opened her mouth, and swallowed up the flood which the dragon cast out of his mouth. And the dragon was wroth with the woman, and went to make war with the remnant of her seed, which keep the commandments of God, and have the testimony of Jesus Christ. Revelation 12:6, 15–17.

> Ja nainen pakeni erämaahan, jossa hänellä on Jumalan valmistama paikka, jotta häntä siellä elätettäisiin tuhat kaksisataa kuusikymmentä päivää.... Ja naiselle annettiin suuren kotkan kaksi siipeä, jotta hän voisi lentää erämaahan, paikkaansa, jossa häntä ravitaan ajan, aikojen ja puolen ajan verran poissa käärmeen kasvojen edestä. Ja käärme syöksi suustaan naisen jälkeen vettä niinkuin virran, saadakseen hänet virran vietäväksi. Mutta maa auttoi naista, ja maa avasi suunsa ja nieli virran, jonka lohikäärme syöksi suustaan. Ja lohikäärme vihastui naiseen ja meni käymään sotaa hänen siemenensä jäännöstä vastaan, niitä vastaan, jotka pitävät Jumalan käskyt ja joilla on Jeesuksen Kristuksen todistus. Ilmestys 12:6, 15–17.

Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of the thing, for He is Alpha and Omega. The warning of the abomination of desolation in the history of papal Rome was recognized when the papal power was recognized as standing in the holy place.

Jeesus havainnollistaa aina asian lopun sen alulla, sillä Hän on Alfa ja Omega. Varoitus hävityksen kauhistuksesta paavillisen Rooman historiassa tunnistettiin silloin, kun paavillinen valta tunnistettiin pyhässä paikassa seisovaksi.

The warning is recorded by Matthew, Mark and Luke, and each reference has a slight variation of words. Matthew states, “When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place,” and Mark states, “when ye shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, standing where it ought not.” Luke states, “when ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judaea flee to the mountains.”

Varoitus on tallennettu Matteuksen, Markuksen ja Luukkaan evankeliumeihin, ja kussakin viittauksessa sanamuoto vaihtelee hieman. Matteus sanoo: ”Kun te siis näette hävityksen kauhistuksen, josta on puhuttu profeetta Danielin kautta, seisovan pyhässä paikassa”, ja Markus sanoo: ”kun te näette hävityksen kauhistuksen, josta on puhuttu profeetta Danielin kautta, seisovan siellä, missä sen ei tule olla.” Luukas sanoo: ”kun te näette Jerusalemin sotajoukkojen ympäröimänä, silloin tietäkää, että sen hävitys on lähellä. Silloin ne, jotka ovat Juudeassa, paetkoot vuorille.”

All three testimonies apply together. In a more specific application, Luke’s reference of Jerusalem being compassed with armies identifies the warning that when pagan Rome began its siege against Jerusalem in the year 66 AD, that Christians still in Jerusalem were to immediately flee. Matthew’s reference of “the holy place,” corresponds with Paul identifying the “man of sin” who “sitteth in the temple of God, showing himself that he is God,” thus representing the papal fulfillment of the “abomination of desolation.” Mark identifies the abomination of desolation standing where it ought not, and it corresponds to the warning to flee given to Adventism in the last days. Two of the warnings are associated with the command that whoever reads the warning should understand, and they all address a sign that was to inform the Christians of the era to flee.

Kaikki kolme todistusta soveltuvat yhdessä. Tarkemmassa sovellutuksessa Luukkaan viittaus siihen, että Jerusalem on sotajoukkojen saartama, yksilöi varoituksen, että silloin kun pakanallinen Rooma vuonna 66 jKr. alkoi Jerusalemin piirityksen, Jerusalemissa yhä olevien kristittyjen tuli välittömästi paeta. Matteuksen viittaus ”pyhään paikkaan” vastaa Paavalin tunnistamaa ”synnin ihmistä”, joka ”istuu Jumalan temppelissä ja osoittaa olevansa Jumala”, edustaen näin ”hävityksen kauhistuksen” paavillista täyttymystä. Markus tunnistaa hävityksen kauhistuksen seisovan siellä, missä sen ei tule olla, ja tämä vastaa adventismille viimeisinä päivinä annettua varoitusta paeta. Kaksi varoituksista liittyy käskyyn, että jokaisen, joka lukee varoituksen, tulee ymmärtää, ja ne kaikki käsittelevät merkkiä, jonka oli määrä ilmoittaa kyseisen aikakauden kristityille, että heidän tuli paeta.

The false application of a triple application that is misrepresented by those who claim the “robbers of thy people” are the United States, identifies that when the “abomination of desolation” is fulfilled at the Sunday law in the United States, that the Sunday law that then is enforced identifies the United States as Modern Rome, for pagan and papal Rome both previously enforced a Sunday law.

Niiden kolminkertaista sovellutusta koskeva virheellinen sovellus, jotka esittävät valheellisesti, että ”sinun kansasi ryöstäjät” ovat Yhdysvallat, osoittaa, että kun ”hävityksen kauhistus” täyttyy Yhdysvalloissa sunnuntailaissa, tuolloin voimaanpantu sunnuntailaki osoittaa Yhdysvallat moderniksi Roomaksi, sillä sekä pakanallinen että paavillinen Rooma panivat aiemmin toimeen sunnuntailain.

The problem with that flawed application is that the Sunday law of pagan Rome took place in the year 321 AD, but pagan Rome’s fulfillment of the “abomination of desolation” was fulfilled in the year 66 AD, 255 years before the Sunday law of 321 AD. So too, the compromise that produced the “man of sin” was already occurring in the time of Paul, who said, “the mystery of iniquity doth already work,” yet the papal Sunday law came over four centuries later. The first two witnesses in a triple application of prophecy establish the characteristics of the third fulfillment of the last days. The “abomination of desolation” in the last days, upon two historical witnesses, and three biblical records of Christ’s words, represents a warning to flee, not the enforcement of a Sunday law.

Tuon virheellisen sovelluksen ongelmana on se, että pakanallisen Rooman sunnuntailaki annettiin vuonna 321 jKr., mutta pakanallisen Rooman täyttymys ”hävityksen kauhistuksena” toteutui jo vuonna 66 jKr., 255 vuotta ennen vuoden 321 jKr. sunnuntailakia. Samoin se kompromissi, joka synnytti ”synnin ihmisen”, oli jo tapahtumassa Paavalin aikana, joka sanoi: ”laittomuuden salaisuus on jo vaikuttamassa”, vaikka paavillinen sunnuntailaki tuli yli neljä vuosisataa myöhemmin. Profetian kolminkertaisen sovelluksen kaksi ensimmäistä todistajaa vahvistavat viimeisten päivien kolmannen täyttymyksen tuntomerkit. Viimeisten päivien ”hävityksen kauhistus” edustaa kahden historiallisen todistajan ja kolmen Kristuksen sanoja sisältävän raamatullisen selonteon perusteella varoitusta paeta, ei sunnuntailain toimeenpanoa.

In the next article we will break down why the application is flawed in the context of established rules associated with a triple application of prophecy, and why the identification of the Sunday law in the context of the warning given by Christ is a misrepresentation of prophetic history.

Seuraavassa artikkelissa erittelemme, miksi sovellus on virheellinen vakiintuneiden sääntöjen valossa, jotka liittyvät profetian kolminkertaiseen sovellukseen, ja miksi sunnuntailain samastaminen Kristuksen antaman varoituksen yhteydessä on profeetallisen historian vääristelyä.

> “This compromise between paganism and Christianity resulted in the development of ‘the man of sin’ foretold in prophecy as opposing and exalting himself above God. That gigantic system of false religion is a masterpiece of Satan’s power—a monument of his efforts to seat himself upon the throne to rule the earth according to his will.” The Great Controversy, 50.

> “Tämä pakanallisuuden ja kristinuskon välinen kompromissi johti profetiassa ennustetun ‘synnin ihmisen’ kehittymiseen, hänen, joka vastustaa Jumalaa ja korottaa itsensä yli Jumalan. Tuo jättiläismäinen väärän uskonnon järjestelmä on Saatanan voiman mestariteos — muistomerkki hänen pyrkimyksistään asettua valtaistuimelle hallitsemaan maata oman tahtonsa mukaan.” Suuri taistelu, 50.

Back to Articles