Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Twenty-Three

Danielin kirja – sata kaksikymmentäkolme

Unveiling the Prophetic Significance of Daniel 11:40

Daniel 11:40:n profeetallisen merkityksen paljastaminen

Author

Jeff Pippenger

Published

March 8, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Verse forty of Daniel eleven is one of the most profound verses in God’s Word, as is Daniel chapter eight, verse fourteen. Verse forty is represented by the Hiddekel River and the Ulai River represents Daniel chapter eight, verse fourteen.

Danielin yhdennentoista luvun neljäskymmenes jae on yksi Jumalan sanan syvällisimmistä jakeista, samoin kuin Danielin kahdeksannen luvun neljästoista jae. Neljäskymmenes jae on kuvattuna Hiddekel-virtana, ja Ulai-joki edustaa Danielin kahdeksannen luvun neljättätoista jaetta.

Verse forty begins with the words, “and at the time of the end,” thus specifically identifying that the beginning of the verse is 1798. The fifty-one words of the verse were unsealed in 1989, when they were recognized as identifying the collapse of the Soviet Union at that time. Those fifty-one words in the verse, represent both the time of the end in 1798, and then another the time of the end in 1989. Alpha and Omega placed His signature on the verse for all who are willing to see and hear. The time of the end for the movements of both the first and third angels are represented in that one verse.

Neljäskymmenes jae alkaa sanoilla: ”ja lopun aikana”, osoittaen siten nimenomaisesti, että jakeen alku on vuosi 1798. Jakeen viisikymmentäyksi sanaa avattiin sineteistään vuonna 1989, jolloin ne tunnistettiin osoittavan Neuvostoliiton romahtamiseen tuona aikana. Nuo jakeen viisikymmentäyksi sanaa edustavat sekä lopun aikaa vuonna 1798 että sitten toista lopun aikaa vuonna 1989. Alfa ja Omega on asettanut allekirjoituksensa tähän jakeeseen kaikkien nähtäväksi ja kuultavaksi, jotka ovat halukkaita näkemään ja kuulemaan. Sekä ensimmäisen että kolmannen enkelin liikkeiden lopun aika esitetään tuossa yhdessä jakeessa.

The following verse identifies when the papacy, represented as the king of the north, conquers the United States, represented as the glorious land, at the soon coming Sunday law in the United States. Therefore, though the words of verse forty identify the time of the end in 1798, as the beginning, and the time of the end in 1989, as the ending, the reality is that the prophetic history represented in verse forty does not finish until verse forty-one, when the king of the north conquers the glorious land. This means that the history from the collapse of the Soviet Union in 1989, until the soon-coming Sunday law in verse forty-one, represents the history of the United States from President Ronald Reagan until the soon coming Sunday law. That history includes September 11, 2001 and onward unto the hour of the great earthquake of Revelation chapter eleven.

Seuraava jae osoittaa, milloin paavius, joka esitetään pohjoisen kuninkaana, valloittaa Yhdysvallat, joka esitetään ihanana maana, Yhdysvalloissa pian tulevan sunnuntailain yhteydessä. Sen vuoksi, vaikka neljännenkymmenennen jakeen sanat osoittavat lopun ajan alkavan vuodesta 1798 ja päättyvän vuoteen 1989, todellisuus on, että neljännessäkymmenennessä jakeessa esitetty profeetallinen historia ei pääty ennen neljättäkymmenettäensimmäistä jaetta, jolloin pohjoisen kuningas valloittaa ihanan maan. Tämä merkitsee, että historia Neuvostoliiton romahtamisesta vuonna 1989 aina neljännessäkymmenennessäensimmäisessä jakeessa olevaan pian tulevaan sunnuntailakiin asti kuvaa Yhdysvaltojen historiaa presidentti Ronald Reaganista lähtien aina pian tulevaan sunnuntailakiin saakka. Tähän historiaan sisältyvät 11. syyskuuta 2001 sekä siitä eteenpäin aina Ilmestyskirjan yhdennentoista luvun suuren maanjäristyksen hetkeen asti.

When the verse was initially unsealed, an argument was raised against the truth that “the claim by Pippenger, that the verse represents the history of 1798, unto the Sunday law was an absurd claim, for verses in the Bible never represent such long periods of history.” We had not thought about the concept of whether there is a limit upon a period of time that can be located in one verse, but we immediately remembered that Revelation chapter thirteen, verse eleven identifies the very same history, and it does so, in one verse. The history of the earth beast began in 1798, and the speaking of the earth beast as a dragon, is fulfilled at the soon coming Sunday law.

Kun jae alun perin avattiin, totuutta vastaan esitettiin väite, että ”Pippengerin väite, jonka mukaan jae kuvaa historian kulkua vuodesta 1798 aina sunnuntailakiin saakka, oli mieletön väite, sillä Raamatun jakeet eivät koskaan kuvaa niin pitkiä historian ajanjaksoja.” Emme olleet ajatelleet kysymystä siitä, onko olemassa jokin aikajakson pituuden raja sille, mitä yhteen jakeeseen voidaan sisällyttää, mutta muistimme heti, että Ilmestyskirjan kolmastoista luku, yhdestoista jae, osoittaa juuri saman historian, ja tekee sen yhdessä jakeessa. Maasta nousevan pedon historia alkoi vuonna 1798, ja maasta nousevan pedon puhuminen lohikäärmeen tavoin täyttyy pian tulevassa sunnuntailaissa.

> “And when the Papacy, robbed of its strength, was forced to desist from persecution, John beheld a new power coming up to echo the dragon’s voice, and carry forward the same cruel and blasphemous work. This power, the last that is to wage war against the church and the law of God, was symbolized by a beast with lamblike horns.” Signs of the Times, November 1, 1899.

> ”Ja kun paavius, voimastaan riistettynä, pakotettiin luopumaan vainosta, Johannes näki uuden vallan nousevan toistamaan lohikäärmeen ääntä ja jatkamaan samaa julmaa ja jumalanpilkkaavaa työtä. Tämä valta, viimeinen niistä, jotka käyvät sotaa seurakuntaa ja Jumalan lakia vastaan, kuvattiin karitsan kaltaisin sarvin varustetulla pedolla.” Signs of the Times, 1. marraskuuta 1899.

If a person needed to be technical, verse forty covers the history of 1798, to verse forty-one, and in verse forty-one the Sunday law is identified, so unlike the single verse in Revelation chapter thirteen, verse forty is actually a little bit shorter because the Sunday law is in the next verse, whereas, in Revelation chapter thirteen, 1798 to the Sunday law is in one verse. Sister White informs us the “same line of prophecy” that is in the book of Daniel is taken up in the book of Revelation, and Revelation chapter thirteen, verse eleven, easily goes right over the top of verse forty, if you choose to apply the principle of line upon line.

Jos jonkun olisi tarpeen olla täsmällinen, neljäskymmenes jae kattaa vuoden 1798 historian neljänteenkymmenenteenyhteen jakeeseen saakka, ja neljännessäkymmenennessäensimmäisessä jakeessa sunnuntailaki yksilöidään; näin ollen, toisin kuin Ilmestyskirjan kolmannentoista luvun yksittäisessä jakeessa, neljäskymmenes jae on itse asiassa hieman lyhyempi, koska sunnuntailaki on seuraavassa jakeessa, kun taas Ilmestyskirjan kolmennessatoista luvussa vuodesta 1798 sunnuntailakiin ulottuva ajanjakso sisältyy yhteen jakeeseen. Sisaren White ilmoittaa meille, että Danielin kirjassa oleva ”sama profetian linja” otetaan esille Ilmestyskirjassa, ja Ilmestyskirjan kolmannentoista luvun yhdestoista jae ulottuu helposti neljännenkymmenennen jakeen ylitse, jos päätät soveltaa periaatetta rivi rivin päälle.

When you do employ the principle of line upon line, you find that verse forty’s representation of Revelation thirteen’s earth beast (the United States), who in verse forty is represented by the “chariots, ships and horsemen,” changes from a lamblike beast with two horns in 1798 into a dragon-speaking beast at the soon coming Sunday law, and also that the lamblike-beast has two horns.

Kun todella sovellat periaatetta “rivi rivin päälle”, havaitset, että jakeen neljäkymmentä esitys Ilmestyskirjan 13. luvun maapedosta (Yhdysvallat), jota jakeessa neljäkymmentä edustavat “sotavaunut, laivat ja ratsumiehet”, muuttuu vuonna 1798 kaksisarvisesta karitsankaltaisesta pedosta pian tulevan sunnuntailain aikana lohikäärmeen tavoin puhuvaksi pedoksi, ja että myös tällä karitsankaltaisella pedolla on kaksi sarvea.

Verse forty, also represents the symbolic seventy years when the whore of Tyre is forgotten, for the seventy symbolic years are as the days of one king, and a king is a kingdom. Based upon verse forty, and the line of Revelation chapter thirteen, the kingdom of Bible prophecy that rules for the seventy symbolic years of Isaiah chapter twenty-three is the earth beast, which has two horns of strength. The earth beast begins with two horns of strength representing Republicanism and Protestantism, but as the history of verse forty draws near its fulfillment in verse forty-one, its two prophetic strengths are then identified as “ships” (economic power), and “chariots and horsemen” (military might).

Neljäskymmenes jae edustaa myös niitä vertauskuvallisia seitsemääkymmentä vuotta, joiden aikana Tyyron portto on unohdettu, sillä ne seitsemänkymmentä vertauskuvallista vuotta ovat niin kuin yhden kuninkaan päivät, ja kuningas on valtakunta. Neljännenkymmenennen jakeen sekä Ilmestyskirjan kolmannentoista luvun linjan perusteella se raamatullisen profetian valtakunta, joka hallitsee Jesajan kahdennenkymmenennen kolmannen luvun seitsemänkymmentä vertauskuvallista vuotta, on maasta nouseva peto, jolla on kaksi voiman sarvea. Maapeto alkaa kahdella voiman sarvella, jotka edustavat republikanismia ja protestantismia, mutta kun neljännenkymmenennen jakeen historia lähestyy täyttymystään neljännessäkymmenennessäensimmäisessä jakeessa, sen kaksi profeetallista vahvuutta yksilöidään silloin “laivoiksi” (taloudellinen valta) sekä “sotavaunuiksi ja ratsumiehiksi” (sotilaallinen mahti).

During the seventy symbolic years of Isaiah chapter twenty-three, the whore of Tyre, who in verse forty is the king of the north, is forgotten. But then at the end of the seventy symbolic years she will once again commit fornication with the kings of the earth, as was done in the history leading up to the collapse of the Soviet Union when all historians confirm that President Reagan secured a secret alliance with the antichrist of Bible prophecy for the purpose of bringing down the Soviet Union. In the period leading up to 1989 Reagan had already begun a secret illicit relationship with the man of sin, thus Nebuchadnezzar’s musicians began to practice the tune that the forgotten whore was beginning to sing. The unprecedented worldwide ministry of John Paull II, in that very history, was the beginning of the “song and dance” that caused “all the world” to “wonder after the beast”.

Jesajan kahdennenkymmenennen kolmannen luvun seitsemänkymmenen vertauskuvallisen vuoden aikana Tyyron portto, joka jakeessa neljäkymmentä on pohjoisen kuningas, unohdetaan. Mutta sitten seitsemänkymmenen vertauskuvallisen vuoden päättyessä hän tekee jälleen haureutta maan kuninkaiden kanssa, niin kuin tapahtui siinä historiassa, joka johti Neuvostoliiton romahdukseen, jolloin kaikki historioitsijat vahvistavat, että presidentti Reagan solmi salaisen liiton raamatullisen profetian antikristuksen kanssa tarkoituksenaan saattaa Neuvostoliitto perikatoon. Vuotta 1989 edeltäneenä aikana Reagan oli jo alkanut ylläpitää salaista laitonta suhdetta synnin mieheen; näin Nebukadnessarin soittajat alkoivat harjoitella sävelmää, jota unohdettu portto oli alkamassa laulaa. Johannes Paavali II:n ennennäkemätön maailmanlaajuinen palvelutyö juuri tuossa historiassa oli sen ”laulun ja tanssin” alku, joka sai ”koko maailman” ”ihmettelemään petoa”.

Verse forty also represents the history of Laodicean Adventism, which began in 1798 as Sardis, then those in Sardis accepted the light that was unsealed, and then the Philadelphian movement came out of Sardis. When the Philadelphian movement rejected the light of 1856, they then transitioned from a movement unto the Laodicean church in 1863. That church is therefore destined to be spewed out of the mouth of the Lord in verse forty-one, which is the soon-coming Sunday law. Verse forty represents not only the history of the United States, but also the history of Laodicean Adventism.

Neljäskymmenes jae edustaa myös Laodikean adventismin historiaa, joka alkoi vuonna 1798 Sardeksena; sitten ne, jotka olivat Sardeksessa, ottivat vastaan valon, joka oli sinetistä avattu, ja sen jälkeen filadelfialainen liike tuli esiin Sardeksesta. Kun filadelfialainen liike hylkäsi vuoden 1856 valon, se siirtyi sitten liikkeestä Laodikean seurakunnaksi vuonna 1863. Tuo seurakunta on sen tähden määrätty tulemaan oksennetuksi Herran suusta neljännessäkymmenennessäensimmäisessä jakeessa, joka on pian tuleva sunnuntailaki. Neljäskymmenes jae edustaa Yhdysvaltain historian lisäksi myös Laodikean adventismin historiaa.

Laodicean Adventism was given the divine light of God’s Word for its anchor point and strength, and the government of the United States was given the divine light of the Constitution of the United States for its anchor point and strength. They both began prophetically as horns in 1798, and by the end of the seventy symbolic years, the apostate Republican horn and the apostate Protestant horn will come together as one horn and speak as a dragon.

Laodikealaiselle adventismille annettiin Jumalan sanan jumalallinen valo sen ankkuripisteeksi ja voimaksi, ja Yhdysvaltain hallitukselle annettiin Yhdysvaltain perustuslain jumalallinen valo sen ankkuripisteeksi ja voimaksi. Molemmat alkoivat profeetallisesti sarvina vuonna 1798, ja seitsemänkymmenen vertauskuvallisen vuoden päättyessä luopio republikaaninen sarvi ja luopio protestanttinen sarvi liittyvät yhteen yhdeksi sarveksi ja puhuvat lohikäärmeen tavoin.

Verse forty’s two horns are the government, and the chosen church, that represent two lines of prophecy which run together, for they are represented as two horns upon a single beast. Wherever the beast goes the two horns also go, and they do so in the same prophetic history. The horn of Protestantism has a twofold prophetic nature represented by Laodicea and Philadelphia. The horn of Republicanism also has a twofold prophetic nature represented by the Republican and Democratic political parties. The second of each of the horn’s twofold nature, comes up last and comes up higher, according to Daniel chapter eight.

Neljänkymmenennen jakeen kaksi sarvea ovat hallitusvalta ja valittu seurakunta, jotka edustavat kahta yhdessä kulkevaa profetian linjaa, sillä ne on kuvattu kahtena sarvena yhden ainoan pedon päällä. Minne peto meneekin, sinne menevät myös nuo kaksi sarvea, ja ne tekevät niin samassa profeetallisessa historiassa. Protestantismin sarvella on kaksinainen profeetallinen luonne, jota edustavat Laodikea ja Filadelfia. Republikaanisuuden sarvella on niin ikään kaksinainen profeetallinen luonne, jota edustavat republikaaninen ja demokraattinen puolue. Kummankin sarven kaksinaisen luonteen jälkimmäinen nousee viimeisenä ja nousee korkeammalle Danielin kahdeksannen luvun mukaisesti.

> Then I lifted up mine eyes, and saw, and, behold, there stood before the river a ram which had two horns: and the two horns were high; but one was higher than the other, and the higher came up last. Daniel 8:3.

> Sitten minä nostin silmäni ja näin, ja katso, virran rannalla seisoi oinas, jolla oli kaksi sarvea; ja ne molemmat sarvet olivat korkeat, mutta toinen oli toista korkeampi, ja se korkeampi nousi viimeksi. Daniel 8:3.

The twofold characteristics of each horn is illustrated in the line of Christ by the Sadducees and Pharisees, which in the Republican horn equates to liberalism (pro-slavery, democracy, woke-ism and globalism), and conservatism (anti-slavery, a Constitutional republic, traditionalists, MAGA). The twofold characteristics of the Protestant horn equates to Philadelphia and Laodicea. There is not a perfect parallel between the two horns’ division into a twofold symbol, for neither progressive liberalism or conservative MAGA-ism comes out on the right side of the Sunday law issue, for the Pharisees and Sadducees came together at the cross; but at the soon coming Sunday law, which was typified by the cross, Laodicea is spewed out of the mouth of the Lord, and the Philadelphian horn is then lifted up as an ensign. Still, the twofold nature of both horns is represented by the theological controversy between the Pharisees and Sadducees, and the messenger to the Gentiles (Paul), in the history of Christ, had formerly been a Pharisee of Pharisees.

Kummankin sarven kaksijakoiset ominaispiirteet havainnollistuvat Kristuksen linjassa saddukeuksissa ja fariseuksissa, mikä tasavaltalaisessa sarvessa vastaa liberalismia (orjuuden puolustaminen, demokratia, woke-ismi ja globalismi) sekä konservatismia (orjuuden vastustaminen, perustuslaillinen tasavalta, traditionalistit, MAGA). Protestanttisen sarven kaksijakoiset ominaispiirteet vastaavat Filadelfiaa ja Laodikeaa. Näiden kahden sarven jakautumisessa kaksiosaiseen symboliin ei ole täydellistä rinnakkaisuutta, sillä sen enempää edistyksellinen liberalismi kuin konservatiivinen MAGA-ismikaan ei asetu sunnuntailain kysymyksessä oikealle puolelle, sillä fariseukset ja saddukeukset yhtyivät ristillä; mutta pian tulevan sunnuntailain aikana, jota risti esikuvasi, Laodikea syljetään ulos Herran suusta, ja filadelfialainen sarvi nostetaan silloin merkiksi. Silti molempien sarvien kaksijakoinen luonne esitetään fariseusten ja saddukeusten välisessä teologisessa kiistassa, ja pakanoiden sanansaattaja (Paavali) oli Kristuksen historian aikana aiemmin ollut fariseus fariseuksista.

The methodology of the latter rain, being line upon line, produces great light in verse forty when it is applied. Revelation chapters two through eighteen, are all in alignment with verse forty. Isaiah chapter twenty three’s testimony of the whore of Tyre aligns with the verse. Of course, there are several other passages that are to be laid over the top of verse forty, but perhaps the most significant line upon line application of verse forty is verse forty itself.

Myöhäissateen metodologia, joka on käsky käskyn päälle, tuottaa suuren valon jakeessa neljäkymmentä, kun sitä sovelletaan. Ilmestyskirjan luvut kaksi–kahdeksantoista ovat kaikki sopusoinnussa jakeen neljäkymmentä kanssa. Jesajan luvun kaksikymmentäkolme todistus Tyyron portosta on jakeen kanssa yhtäpitävä. Tietenkin on useita muitakin kohtia, jotka tulee asettaa jakeen neljäkymmentä päälle, mutta kenties merkittävin käsky käskyn päälle -sovellus jakeesta neljäkymmentä on jae neljäkymmentä itse.

In verse forty the time of the end in 1798 and the time of the end in 1989, are both set forth. This directs a student of prophecy to lay the time of the end in 1798 over the top of the time of the end in 1989. When that is done, the history of verse forty produces two lines that each begin in 1798, and continue until the soon coming Sunday law of verse forty-one. The line that begins in 1798 identifies the internal message of God’s last day people, and the line that begins in 1989 identifies the external message of God’s last day people during the very same history. Verse forty therefore possesses within itself the symbolism represented by the same internal and external prophetic relationship of the seven churches and the seven seals in the book of Revelation. And this prophetic phenomenon is represented in one verse, made up of fifty-one words!

Jakeessa neljäkymmentä esitetään sekä lopun aika vuonna 1798 että lopun aika vuonna 1989. Tämä ohjaa profetian tutkijaa asettamaan vuoden 1798 lopun ajan vuoden 1989 lopun ajan päälle. Kun näin tehdään, jakeen neljäkymmentä historia tuottaa kaksi linjaa, joista kumpikin alkaa vuodesta 1798 ja jatkuu jakeen neljäkymmentäyksi pian tulevaan sunnuntailakiin saakka. Linja, joka alkaa vuonna 1798, yksilöi Jumalan viimeisten päivien kansan sisäisen sanoman, ja linja, joka alkaa vuonna 1989, yksilöi Jumalan viimeisten päivien kansan ulkoisen sanoman saman historian aikana. Jakeessa neljäkymmentä on siis itsessään se symboliikka, jota Ilmestyskirjan seitsemän seurakunnan ja seitsemän sinetin sama sisäinen ja ulkoinen profeetallinen suhde edustaa. Ja tämä profeetallinen ilmiö on esitetty yhdessä jakeessa, joka koostuu viidestäkymmenestäyhdestä sanasta!

The Millerites recognized the internal-external message of the seven churches and seven seals, but they also recognized that the seven trumpets also represented a third line of truth which was an element of the history represented by the seven churches and seven seals. The trumpets were, as Miller states, “the peculiar judgments” that were brought upon Rome. The Millerites understood the judgments of God represented by the seven trumpets were connected with the history of the seven churches and the parallel history of the seven seals.

Milleriläiset ymmärsivät seitsemän seurakunnan ja seitsemän sinetin sisäisen–ulkoisen sanoman, mutta he ymmärsivät myös, että seitsemän pasuunaa edustivat kolmatta totuuslinjaa, joka oli osatekijä siinä historiassa, jota seitsemän seurakuntaa ja seitsemän sinettiä kuvasivat. Pasuunat olivat, niin kuin Miller toteaa, ”ne erityiset tuomiot”, jotka kohtasivat Roomaa. Milleriläiset ymmärsivät, että Jumalan tuomiot, joita seitsemän pasuunaa edustivat, liittyivät seitsemän seurakunnan historiaan ja seitsemän sinetin rinnakkaiseen historiaan.

Verse forty includes the history of September 11, 2001, and in verse forty the prophetic line of the seven trumpets is therefore, also aligned. The first angel arrived in 1798, in order to announce the opening of the judgment in 1844. That judgment breaks down into an investigative and executive judgment. The history of verse forty is the history of the investigative judgment and the history of verse forty-one onward until Michael stands up and the seven last plagues are poured out is the history of the executive judgment.

Neljäkymmenes jae sisältää 11. syyskuuta 2001 koskevan historian, ja sen tähden myös seitsemän pasuunan profeetallinen linja on neljännessäkymmenennessä jakeessa kohdistettu siihen. Ensimmäinen enkeli saapui vuonna 1798 julistaakseen vuonna 1844 alkavan tuomion. Tuo tuomio jakautuu tutkivaan tuomioon ja toimeenpanevaan tuomioon. Neljännenkymmenennen jakeen historia on tutkivan tuomion historiaa, ja neljännestäkymmenennestä ensimmäisestä jakeesta eteenpäin aina siihen saakka, kun Mikael nousee ja seitsemän viimeistä vitsausta vuodatetaan, on toimeenpanevan tuomion historiaa.

The executive judgment begins when the United States speaks as a dragon.

Täytäntöönpaneva tuomio alkaa, kun Yhdysvallat puhuu lohikäärmeen tavoin.

> ““The lamblike horns and dragon voice of the symbol point to a striking contradiction between the professions and the practice of the nation thus represented. The ‘speaking’ of the nation is the action of its legislative and judicial authorities. By such action it will give the lie to those liberal and peaceful principles which it has put forth as the foundation of its policy. The prediction that it will speak ‘as a dragon’ and exercise ‘all the power of the first beast’ plainly foretells a development of the spirit of intolerance and persecution that was manifested by the nations represented by the dragon and the leopardlike beast. And the statement that the beast with two horns ‘causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast’ indicates that the authority of this nation is to be exercised in enforcing some observance which shall be an act of homage to the papacy.” The Great Controversy, 443.

> ”Karitsan kaltaiset sarvet ja vertauskuvan lohikäärmeen ääni viittaavat silmiinpistävään ristiriitaan näin kuvatun kansakunnan tunnustusten ja käytännön välillä. Kansakunnan ’puhuminen’ tarkoittaa sen lainsäädäntö- ja tuomioviranomaisten toimintaa. Tällaisella toiminnalla se tekee valheeksi ne vapaamieliset ja rauhanomaiset periaatteet, jotka se on esittänyt politiikkansa perustaksi. Ennustus, että se puhuu ’niin kuin lohikäärme’ ja käyttää ’kaiken ensimmäisen pedon vallan’, ennustaa selvästi sellaisen suvaitsemattomuuden ja vainon hengen kehittymisen, joka ilmeni lohikäärmeen ja leopardin kaltaisen pedon edustamissa kansoissa. Ja lausuma, että kaksisarvinen peto ’saa maan ja siinä asuvaiset kumartamaan ensimmäistä petoa’, osoittaa, että tämän kansakunnan valtaa on käytettävä jonkin sellaisen menon pakottamiseen, joka on kunnianosoitus paaviudelle.” Suuri taistelu, 443.

When the United States “speaks,” and enforces the soon coming Sunday law, the “second voice” of Revelation chapter eighteen, “speaks,” by calling men and women out of Babylon.

Kun Yhdysvallat ”puhuu” ja panee täytäntöön pian tulevan sunnuntailain, Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun ”toinen ääni” ”puhuu” kutsumalla miehiä ja naisia ulos Babylonista.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Reward her even as she rewarded you, and double unto her double according to her works: in the cup which she hath filled fill to her double. Revelation 18:4–6.

> Ja minä kuulin toisen äänen taivaasta sanovan: Lähtekää siitä ulos, te minun kansani, ettette tulisi osallisiksi hänen synneistään ettekä saisi osaksenne hänen vitsauksiaan. Sillä hänen syntinsä ulottuvat taivaaseen asti, ja Jumala on muistanut hänen vääryytensä. Kostakaa hänelle niin kuin hän on teille kostanut, ja antakaa hänelle kaksinkertaisesti hänen tekojensa mukaan; siihen maljaan, jonka hän on täyttänyt, täyttäkää hänelle kaksin verroin. Ilmestys 18:4–6.

In verse forty-one, when the United States speaks, those who are still in the threefold environment of modern Babylon are called out when the “second voice” of Revelation chapter eighteen speaks. Those that are then called out are represented in verse forty-one as “Edom, Moab and the chief of the children of Ammon.” In the verse, those represented in the threefold symbol of modern Babylon, escape the hand of the king of the north (the papacy). The Hebrew word “escape,” means to escape by slipperiness, and its inherent meaning is that the escape is accomplished from something that had previous to the escape held those that escape in captivity.

Jakeessa neljäkymmentäyksi, kun Yhdysvallat puhuu, ne, jotka ovat yhä nykyajan Babylonin kolminkertaisessa ympäristössä, kutsutaan ulos, kun Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun ”toinen ääni” puhuu. Ne, jotka silloin kutsutaan ulos, esitetään jakeessa neljäkymmentäyksi ”Edomina, Mooabina ja ammonilaisten päämiehinä”. Jakeessa ne, joita edustaa nykyajan Babylonin kolmiosainen vertauskuva, pääsevät pakenemaan pohjoisen kuninkaan (paavikunnan) kädestä. Heprean sana, joka on käännetty sanalla ”paeta”, merkitsee pakenemista liukkauden avulla, ja sen luontainen merkitys on, että pakeneminen tapahtuu jostakin, mikä ennen pakenemista oli pitänyt pakenijat vankeudessa.

> He shall enter also into the glorious land, and many [countries] shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. He shall stretch forth his hand also upon the countries: and the land of Egypt shall not escape. Daniel 11:41, 42.

> Hän tunkeutuu myös ihanaan maahan, ja monet [maat] kukistetaan; mutta nämä pääsevät hänen kädestään, nimittäin Edom, Mooab ja ammonilaisten parhaimmisto. Hän ojentaa kätensä myös maita vastaan, eikä Egyptin maa pääse pakoon. Daniel 11:41, 42.

In verse forty-two the papacy (the king of the north), conquers its third geographical obstacle when it takes Egypt, which is a symbol of the United Nations, as typified by Herod’s birthday, when he succumbs to the deceptive dance of Salome (the United States), the daughter of Herodias (the papacy). This identifies when the United Nations (the “ten kings” of Revelation seventeen), agree to give their kingdom to the beast for one hour. The one hour is the hour of Revelation eleven’s “great earthquake”, and the “hour” when the whore of Babylon is judged. In verse forty-two, Egypt (the United Nations), “shall not escape.”

Jakeessa neljäkymmentäkaksi paavius (pohjoisen kuningas) voittaa kolmannen maantieteellisen esteensä ottaessaan Egyptin, joka on Yhdistyneiden kansakuntien vertauskuva, kuten Herodeksen syntymäpäivä ennakolta osoittaa, kun hän antautuu Herodiaan tyttären Salomen (Yhdysvallat) petolliselle tanssille; Herodias on paaviuden vertauskuva. Tämä osoittaa ajankohdan, jolloin Yhdistyneet kansakunnat (Ilmestyskirjan seitsemäntoista luvun ”kymmenen kuningasta”) suostuvat antamaan valtakuntansa pedolle yhdeksi hetkeksi. Tuo yksi hetki on Ilmestyskirjan yhdentoista luvun ”suuren maanjäristyksen” hetki sekä se ”hetki”, jolloin Babylonin portto tuomitaan. Jakeessa neljäkymmentäkaksi Egypti (Yhdistyneet kansakunnat) ”ei pääse pakoon”.

The Hebrew word translated as “escape” in verse forty-two is different than the Hebrew word in verse forty-one. In verse forty-two the word “escape” means “finding no deliverance”, but verse forty-one is identifying when those previous to the soon coming Sunday law have been holding hands with the papacy, then escape as if by slipperiness. Prior to the hour of the Sunday law crisis those in the communion of modern Babylon have been accepting the satanic idea that Sunday is God’s day of worship. When the mark of the beast is enforced, a person can either accept it for whatever reason, or actually believe it to be so. To believe it is to receive the mark in the forehead, and to simply accept it, is to receive the mark in your hand.

Jakeessa neljäkymmentäkaksi ”pelastumiseksi” käännetty heprean sana on eri sana kuin jakeessa neljäkymmentäyksi oleva heprean sana. Jakeessa neljäkymmentäkaksi sana ”pelastua” merkitsee ”ettei löydy vapautusta”, mutta jakeessa neljäkymmentäyksi osoitetaan, että ne, jotka pian tulevaa sunnuntailakia ennen ovat pitäneet yhtä paavinvallan kanssa, pääsevät pakoon ikään kuin liukkauden kautta. Ennen sunnuntailakikriisin hetkeä ne, jotka ovat nykyisen Babylonin yhteydessä, ovat hyväksyneet saatanallisen ajatuksen, että sunnuntai on Jumalan palvontapäivä. Kun pedon merkki pannaan täytäntöön, ihminen voi joko hyväksyä sen mistä syystä tahansa tai todella uskoa sen olevan niin. Uskoa se merkitsee ottaa merkki otsaan, ja pelkästään hyväksyä se merkitsee ottaa merkki käteen.

Those who escape the hand of the papacy at the Sunday law, reject the satanic idea that God’s day of worship is the day of the sun at the very time when the United States and the United Nations are joining hands with the whore of Rome, the papal power, the king of the north.

Ne, jotka sunnuntailain aikana pääsevät paavinvallan kädestä, hylkäävät saatanallisen ajatuksen, että Jumalan palvonnan päivä on auringon päivä, juuri sillä hetkellä, kun Yhdysvallat ja Yhdistyneet kansakunnat lyövät kättä Rooman porton, paavillisen vallan, pohjoisen kuninkaan, kanssa.

> “The Protestants of the United States will be foremost in stretching their hands across the gulf to grasp the hand of Spiritualism; they will reach over the abyss to clasp hands with the Roman power; and under the influence of this threefold union, this country will follow in the steps of Rome in trampling on the rights of conscience.” The Great Controversy, 588.

> ”Yhdysvaltain protestantit ovat ensimmäisten joukossa ojentamassa kätensä kuilun yli tarttuakseen spiritualismin käteen; he kurottautuvat kuilun ylitse liittyäkseen käsi kädessä roomalaisen vallan kanssa; ja tämän kolminkertaisen liiton vaikutuksen alaisena tämä maa seuraa Rooman askeleita polkiessaan omantunnon oikeuksia.” The Great Controversy, 588.

It is important to take the time to set forth the structure of the last six verses of Daniel eleven as we proceed in our considerations of verse forty. The king of the north, which is Modern Rome conquers three geographical obstacles in order to be established on the throne of the earth. Pagan Rome conquered three geographical obstacles, as did papal Rome, so Modern Rome conquers the king of the south (the former Soviet Union) in verse forty, and then conquers the glorious land (the United States) in verse forty-one, and then Egypt (the United Nations) in verses forty-two and forty-three.

On tärkeää käyttää aikaa Danielin yhdentoista luvun kuuden viimeisen jakeen rakenteen esittämiseen, kun etenemme neljännenkymmenennen jakeen tarkastelussa. Pohjoisen kuningas, joka on moderni Rooma, voittaa kolme maantieteellistä estettä vakiintuakseen maan valtaistuimelle. Pakanallinen Rooma voitti kolme maantieteellistä estettä, samoin kuin paavillinen Rooma; niin myös moderni Rooma voittaa neljännessäkymmenennessä jakeessa etelän kuninkaan (entisen Neuvostoliiton), sitten neljännessäkymmenennessäensimmäisessä jakeessa ihanan maan (Yhdysvallat) ja sitten jakeissa neljäkymmentäkaksi ja neljäkymmentäkolme Egyptin (Yhdistyneet kansakunnat).

But as the previous quote of Sister White identifies, the United States joins hands with the papacy and the United Nations at the same time. The threefold union of the dragon, the beast and false prophet is accomplished at the soon-coming Sunday law, though Daniel chapter eleven verses forty-one through forty-three identify the simultaneous conquering sequentially. The sequence that is illustrated is representing the flow of events, but they are all accomplished at the soon-coming Sunday law.

Mutta kuten sisar Whiten edellinen lainaus osoittaa, Yhdysvallat lyö samaan aikaan kätensä yhteen paavinvallan ja Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa. Lohikäärmeen, pedon ja väärän profeetan kolminkertainen liitto toteutuu pian tulevan sunnuntailain yhteydessä, vaikka Danielin kirjan luvun yksitoista jakeet neljäkymmentäyksi–neljäkymmentäkolme osoittavat samanaikaisen valloituksen peräkkäisesti. Kuvattu järjestys edustaa tapahtumien kulkua, mutta ne kaikki toteutuvat pian tulevan sunnuntailain yhteydessä.

At that point the “second voice” of Revelation eighteen “speaks,” right where the United States “speaks.” God speaks where and when Satan speaks. In verse forty-four, tidings out of the east and the north trouble the king of the north and the final papal bloodbath is initiated. Verse forty-four, as like unto verses forty-two and forty-three, begins in verse forty-one, when the mighty angel of Revelation eighteen, begins His call for His other flock to come out of Babylon.

Tuossa kohdassa Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun ”toinen ääni” ”puhuu”, juuri siinä missä Yhdysvallat ”puhuu”. Jumala puhuu siellä missä ja silloin kun Saatana puhuu. Jakeessa neljäkymmentäneljä sanomat idästä ja pohjoisesta pelästyttävät pohjoisen kuninkaan, ja paavinvallan viimeinen verilöyly pannaan alulle. Jae neljäkymmentäneljä, samoin kuin jakeet neljäkymmentäkaksi ja neljäkymmentäkolme, alkaa jakeesta neljäkymmentäyksi, jolloin Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun väkevä enkeli alkaa kutsua muuta laumaansa lähtemään ulos Babylonista.

The message He presents is the message which identifies Islam of the third woe as His instrument of judgment, and the punishment of the whore of Babylon. Islam is represented as the “tidings of the east”, and the papacy (the counterfeit king of the north) is the “tidings of the north”. Daniel eleven verse forty identifies the investigative judgment, and verse forty-one through forty-five identifies the executive judgment.

Sanoma, jonka Hän esittää, on se sanoma, joka tunnistaa kolmannen voi-huudon islamin Hänen tuomionsa välikappaleeksi ja Babylonin porton rangaistukseksi. Islam esitetään ”sanomina idästä”, ja paavius (pohjoisen kuninkaan väärennös) on ”sanomat pohjoisesta”. Danielin kirjan luvun yksitoista jae neljäkymmentä ilmaisee tutkivan tuomion, ja jakeet neljäkymmentäyksi–neljäkymmentäviisi ilmaisevat toimeenpanevan tuomion.

We will continue our consideration of verse forty of Daniel eleven in the next article.

Jatkamme Daniel 11:n neljännenkymmenennen jakeen tarkastelua seuraavassa artikkelissa.

> “On one occasion, when in New York City, I was in the night season called upon to behold buildings rising story after story toward heaven. These buildings were warranted to be fireproof, and they were erected to glorify their owners and builders. Higher and still higher these buildings rose, and in them the most costly material was used. Those to whom these buildings belonged were not asking themselves: ‘How can we best glorify God?’ The Lord was not in their thoughts.

> ”Kerran ollessani New Yorkin kaupungissa minut yöaikaan kutsuttiin katsomaan rakennuksia, jotka kohosivat kerros kerrokselta kohti taivasta. Näiden rakennusten vakuutettiin olevan palamattomia, ja ne oli pystytetty omistajiensa ja rakentajiensa kunniaksi. Yhä korkeammiksi ja korkeammiksi nämä rakennukset nousivat, ja niissä käytettiin kaikkein kalleimpia materiaaleja. Ne, joille nämä rakennukset kuuluivat, eivät kysyneet itseltään: ’Kuinka voisimme parhaiten kirkastaa Jumalaa?’ Herra ei ollut heidän ajatuksissaan.

> “I thought: ‘Oh, that those who are thus investing their means could see their course as God sees it! They are piling up magnificent buildings, but how foolish in the sight of the Ruler of the universe is their planning and devising. They are not studying with all the powers of heart and mind how they may glorify God. They have lost sight of this, the first duty of man.’

> Ajattelin: ”Oi, jospa ne, jotka tällä tavoin sijoittavat varojaan, voisivat nähdä menettelynsä niin kuin Jumala sen näkee! He kasaavat upeita rakennuksia, mutta kuinka mieletöntä maailmankaikkeuden Hallitsijan silmissä onkaan heidän suunnittelunsa ja hankkeidensa laatiminen. He eivät tutki koko sydämensä ja mielensä voimalla, kuinka voisivat kirkastaa Jumalaa. He ovat kadottaneet näkyvistään tämän, ihmisen ensimmäisen velvollisuuden.”

> “As these lofty buildings went up, the owners rejoiced with ambitious pride that they had money to use in gratifying self and provoking the envy of their neighbors. Much of the money that they thus invested had been obtained through exaction, through grinding down the poor. They forgot that in heaven an account of every business transaction is kept; every unjust deal, every fraudulent act, is there recorded. The time is coming when in their fraud and insolence men will reach a point that the Lord will not permit them to pass, and they will learn that there is a limit to the forbearance of Jehovah.

> "Kun nämä mahtavat rakennukset kohosivat, omistajat iloitsivat kunnianhimoisessa ylpeydessään siitä, että heillä oli varoja käytettäväksi itsensä tyydyttämiseen ja naapuriensa kateuden herättämiseen. Suuri osa siitä rahasta, jonka he näin sijoittivat, oli hankittu kiskonnalla, köyhiä sortamalla. He unohtivat, että taivaassa pidetään kirjaa jokaisesta liiketapahtumasta; jokainen epäoikeudenmukainen kauppa, jokainen petollinen teko on siellä merkitty muistiin. Aika tulee, jolloin ihmiset petoksessaan ja röyhkeydessään saavuttavat rajan, jonka yli Herra ei salli heidän mennä, ja he saavat tietää, että Jehovan kärsivällisyydellä on rajansa."

> “The scene that next passed before me was an alarm of fire. Men looked at the lofty and supposedly fire-proof buildings and said: ‘They are perfectly safe.’ But these buildings were consumed as if made of pitch. The fire engines could do nothing to stay the destruction. The firemen were unable to operate the engines.

> ”Seuraava näky, joka kulki ohitseni, oli palohälytys. Ihmiset katselivat korkeita ja muka paloturvallisia rakennuksia ja sanoivat: ’Ne ovat täysin turvassa.’ Mutta nämä rakennukset paloivat poroksi ikään kuin ne olisivat olleet tervasta tehdyt. Paloruiskut eivät voineet mitään hävityksen pysäyttämiseksi. Palomiehet eivät kyenneet käyttämään ruiskuja.”

> “I am instructed that when the Lord’s time comes, should no change have taken place in the hearts of proud, ambitious human beings, men will find that the hand that had been strong to save will be strong to destroy. No earthly power can stay the hand of God. No material can be used in the erection of buildings that will preserve them from destruction when God’s appointed time comes to send retribution on men for their disregard of His law and for their selfish ambition.

> “Minulle on ilmoitettu, että kun Herran aika koittaa, ellei ylpeiden, kunnianhimoisten ihmisten sydämissä ole tapahtunut muutosta, ihmiset tulevat havaitsemaan, että käsi, joka on ollut väkevä pelastamaan, on oleva väkevä tuhoamaan. Mikään maallinen valta ei voi pidättää Jumalan kättä. Mitään rakennusainetta ei voida käyttää rakennusten pystyttämisessä siten, että ne säilyisivät hävitykseltä, kun Jumalan määräämä aika tulee lähettää kosto ihmisille heidän Hänen lakinsa väheksymisen ja heidän itsekkään kunnianhimonsa tähden.

> “There are not many, even among educators and statesmen, who comprehend the causes that underlie the present state of society. Those who hold the reins of government are not able to solve the problem of moral corruption, poverty, pauperism, and increasing crime. They are struggling in vain to place business operations on a more secure basis. If men would give more heed to the teaching of God’s word, they would find a solution of the problems that perplex them.

> Ei ole montaakaan, edes kasvattajien ja valtiomiesten keskuudessa, jotka käsittävät ne syyt, jotka ovat yhteiskunnan nykyisen tilan perustana. Ne, jotka pitävät hallitusvaltaa käsissään, eivät kykene ratkaisemaan siveellisen turmeluksen, köyhyyden, kurjuuden ja lisääntyvän rikollisuuden ongelmaa. Turhaan he kamppailevat saadakseen taloudellisen toiminnan vakaammalle perustalle. Jos ihmiset ottaisivat enemmän vaarin Jumalan sanan opetuksesta, he löytäisivät ratkaisun niihin ongelmiin, jotka heitä hämmentävät.

> “The Scriptures describe the condition of the world just before Christ’s second coming. Of the men who by robbery and extortion are amassing great riches, it is written: ‘Ye have heaped treasure together for the last days. Behold, the hire of the laborers who have reaped down your fields, which is of you kept back by fraud, crieth: and the cries of them which have reaped are entered into the ears of the Lord of Sabaoth. Ye have lived in pleasure on the earth, and been wanton; ye have nourished your hearts, as in a day of slaughter. Ye have condemned and killed the just; and he doth not resist you.’ James 5:3–6.

> ”Raamattu kuvaa maailman tilaa juuri ennen Kristuksen toista tulemista. Niistä ihmisistä, jotka ryöstöllä ja kiristyksellä kartuttavat suuria rikkauksia, on kirjoitettu: ’Te olette koonneet aarteita viimeisinä päivinä. Katso, työmiesten palkka, niiden jotka ovat niittäneet teidän peltonne ja jonka te petoksella olette pidättäneet, huutaa; ja elonkorjaajien huudot ovat tulleet Herran Sebaotin korviin. Te olette ylellisyydessä eläneet maan päällä ja hekumoineet; te olette lihottaneet sydämenne teurastuspäivänä. Te olette tuominneet ja tappaneet vanhurskaan; hän ei vastusta teitä.’ Jaak. 5:3–6.”

> “But who reads the warnings given by the fast-fulfilling signs of the times? What impression is made upon worldlings? What change is seen in their attitude? No more than was seen in the attitude of the inhabitants of the Noachian world. Absorbed in worldly business and pleasure, the antediluvians ‘knew not until the Flood came, and took them all away.’ Matthew 24:39. They had heaven-sent warnings, but they refused to listen. And today the world, utterly regardless of the warning voice of God, is hurrying on to eternal ruin.

> ”Mutta kuka ottaa varoituksesta vaarin aikojen nopeasti täyttyvien merkkien kautta annetuista varoituksista? Minkä vaikutuksen ne tekevät maailmallisiin ihmisiin? Mikä muutos näkyy heidän asenteessaan? Ei enempää kuin näkyi Nooan maailman asukkaiden asenteessa. Maallisten askareiden ja huvitusten valtaamina vedenpaisumusta edeltäneet ihmiset ”eivät tienneet, ennen kuin vedenpaisumus tuli ja vei heidät kaikki.” Matteus 24:39. Heillä oli taivaasta lähetetyt varoitukset, mutta he kieltäytyivät kuulemasta. Ja tänä päivänä maailma, täysin välinpitämättömänä Jumalan varoittavasta äänestä, kiirehtii kohti iankaikkista turmiota.

> “The world is stirred with the spirit of war. The prophecy of the eleventh chapter of Daniel has nearly reached its complete fulfillment. Soon the scenes of trouble spoken of in the prophecies will take place.”

> ”Maailmaa kuohuttaa sodan henki. Danielin kirjan yhdennentoista luvun profetia on lähes saavuttanut täydellisen täyttymyksensä. Pian toteutuvat ne ahdistuksen tapahtumat, joista profetioissa on puhuttu.”

> Testimonies to the Church, volume NINE, page ELEVEN.

> Todistuksia seurakunnalle, osa YHDEKSÄN, sivu YKSITOISTA.

Back to Articles