Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-One

Joelin kirja ja Laodikean seitsemännen päivän adventistikirkko – numero kaksikymmentäyksi

Number Twenty-One

Luku kaksikymmentäyksi

Author

Jeff Pippenger

Published

December 31, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Daniel 12:11.

> Ja siitä ajasta, jolloin jokapäiväinen uhri poistetaan ja hävityksen kauhistus pystytetään, on oleva tuhat kaksisataa yhdeksänkymmentä päivää. Daniel 12:11.

Since October 22, 1844, the application of prophetic time is no longer a correct application of prophecy, by those who might wish to rightly divide the word of truth. The period of 1290 years in verse eleven is to be applied as a symbolic period after 1844, and the application after 1844, or a period without the elements of “time,” must retain the foundational understanding of the truth, as it was understood before 1844. The 1290 represents a period of 30, followed by 1260. The understanding before 1844 was that the thirty years from 508 unto 538 represented a period of preparation for the antichrist to begin to rule from 538 unto 1798.

22. lokakuuta 1844 lähtien profeetallisen ajan soveltaminen ei enää ole oikea tapa soveltaa profetiaa niiden taholta, jotka tahtovat oikein jakaa totuuden sanaa. Jakeen yksitoista 1290 vuoden ajanjaksoa on sovellettava vertauskuvallisena ajanjaksona vuoden 1844 jälkeen, ja vuoden 1844 jälkeisen sovelluksen, eli ajanjakson ilman ”ajan” osatekijöitä, tulee säilyttää totuuden perustava ymmärrys sellaisena kuin se ymmärrettiin ennen vuotta 1844. Luku 1290 edustaa 30:n ajanjaksoa, jota seuraa 1260. Ennen vuotta 1844 vallinnut ymmärrys oli, että ne kolmekymmentä vuotta vuodesta 508 vuoteen 538 edustivat valmistautumisen aikaa antikristukselle, jotta se alkaisi hallita vuodesta 538 vuoteen 1798.

The 30 years transition is the subject of Paul in 2 Thessalonians. Paul includes no reference to the element of “time,” but he identifies the prophetic characteristics of paganism giving way to papalism in those thirty years. Then the papal rule began. The historical understanding, absent any element of time, identifies the transition of the fourth kingdom of Bible prophecy unto the fifth kingdom, followed by the first of two papal blood baths, thus typifying the transition of the sixth kingdom unto the threefold union of the dragon, the beast and the false prophet and the second papal blood bath.

Kolmenkymmenen vuoden siirtymävaihe on Paavalin käsittelyn kohteena 2. Tessalonikalaiskirjeessä. Paavali ei sisällytä mitään viittausta ”ajan” elementtiin, mutta hän yksilöi ne profeetalliset tunnusmerkit, joiden mukaan pakanuus noiden kolmenkymmenen vuoden aikana väistyi paavillisuuden tieltä. Sitten paavillinen valta alkoi. Historiallinen ymmärrys, ilman mitään ajan elementtiä, tunnistaa Raamatun profetian neljännen valtakunnan siirtymän viidenneksi valtakunnaksi, mitä seurasi ensimmäinen kahdesta paavillisesta verilöylystä; näin se esikuvallistaa kuudennen valtakunnan siirtymän lohikäärmeen, pedon ja väärän profeetan kolminkertaiseen liittoon sekä toisen paavillisen verilöylyn.

The thirty years preparation followed by a prophetic period is a primary symbol of God’s covenant with a chosen people. The transition of the two powers over the thirty years, that is followed by 1260 years of persecution aligns with Christ’s thirty years of preparation, followed by 1260 days of salvation. Antichrist’s thirty years preparation counterfeited Christ’s thirty years of preparation. The end of the thirty years identifies either the empowerment of Christ at His baptism, or the empowerment of the antichrist in 538. The empowerment of the antichrist came from the economic and military support that came from the previous kingdom, and the power poured out upon Christ came from the previous kingdom He left thirty years before.

Kolmenkymmenen vuoden valmistautumista, jota seuraa profeetallinen ajanjakso, on ensisijainen vertauskuva Jumalan liitosta valitun kansan kanssa. Kahden vallan siirtymä noiden kolmenkymmenen vuoden aikana, jota seuraa 1260 vuoden vaino, vastaa Kristuksen kolmenkymmenen vuoden valmistautumista, jota seuraa 1260 päivän pelastus. Antikristuksen kolmenkymmenen vuoden valmistautuminen jäljitteli väärennetysti Kristuksen kolmenkymmenen vuoden valmistautumista. Kolmenkymmenen vuoden päättyminen osoittaa joko Kristuksen valtuuttamista Hänen kasteessaan tai antikristuksen valtuuttamista vuonna 538. Antikristuksen valtuuttaminen tuli sitä edeltäneeltä valtakunnalta saadusta taloudellisesta ja sotilaallisesta tuesta, ja Kristuksen päälle vuodatettu voima tuli siitä edeltäneestä valtakunnasta, jonka Hän jätti kolmekymmentä vuotta aiemmin.

The break in the two periods is marked by an empowerment, and the break in the two periods set forth by Abram and Paul is recognized by simple comparison. In Abram and Pauls’ thirty-year distinction, the preparation period was the first thirty years representing the covenant process, which empowered Abram’s descendants to fulfill the prophecy of bondage in Egypt. The four hundred and thirty years has a further symbolic division, for correctly applied the first two hundred and fifteen years is represented by God’s representative and Pharaoh. For Joseph and the first 215 years it was the good Pharaoh, and for Moses and the second 215 years it was the bad Pharaoh.

Katkos näiden kahden ajanjakson välillä merkitään valtuuttamisella, ja katkos niissä kahdessa ajanjaksossa, jotka Abram ja Paavali esittävät, tunnistetaan yksinkertaisen vertailun avulla. Abramin ja Paavalin kolmenkymmenen vuoden erottelussa valmistautumisen ajanjakso oli ensimmäiset kolmekymmentä vuotta, jotka edustivat liittoprosessia ja valtuuttivat Abramin jälkeläiset täyttämään profetian Egyptin orjuudesta. Neljälläsadalla kolmellakymmenellä vuodella on lisäksi symbolinen jakautuma, sillä oikein sovellettuna ensimmäisiä kahtasataaviittätoista vuotta edustavat Jumalan edustaja ja farao. Joosefin ja ensimmäisten 215 vuoden kohdalla se oli hyvä farao, ja Mooseksen ja toisten 215 vuoden kohdalla se oli paha farao.

That division identifies two periods of four generations. The first four generations can be laid over the second four generations line upon line, and in doing so, Joseph and Moses, a prophetic alpha and omega, interact with a alpha-good Pharaoh and an omega bad Pharaoh. There is great light to be derived from this parallel consideration, but I am simply identifying that Abram’s prediction of the fourth generation identifies two witnesses of the four generations in the 430 years. The twofold representation of four generations is found in the genealogies of Genesis four and five. When we consider Cain and Seth as the start of the listing of the blood lines, we find that there are eight generations from Seth to Noah, and that when divided in the middle there is a representation of two periods of four generations. This is recognized in the eight generational lines of both Seth and Cain.

Tuo jako osoittaa kaksi neljän sukupolven ajanjaksoa. Ensimmäiset neljä sukupolvea voidaan asettaa toisten neljän sukupolven päälle, rivi rivin päälle, ja näin tehdessä Joosef ja Mooses, profeetallinen alfa ja oomega, ovat vuorovaikutuksessa alfa-hyvän faraon ja oomega-pahan faraon kanssa. Tästä rinnakkaisesta tarkastelusta voidaan johtaa suurta valoa, mutta minä ainoastaan osoitan, että Abramin ennustus neljännestä sukupolvesta osoittaa 430 vuoden aikana kaksi neljän sukupolven todistajaa. Neljän sukupolven kaksinainen esitys löytyy 1. Mooseksen kirjan neljännen ja viidennen luvun sukuluetteloista. Kun tarkastelemme Kainia ja Setiä verilinjojen luettelon alkuna, havaitsemme, että Setistä Nooaan on kahdeksan sukupolvea ja että keskeltä jaettuna siinä on esitys kahdesta neljän sukupolven ajanjaksosta. Tämä tunnistetaan sekä Setin että Kainin kahdeksan sukupolven linjoissa.

The genealogies in chapters four and five are represented with the conclusion of the lines, which is Noah. Noah is the symbol of God’s covenant with mankind as represented by the rainbow. Abram is the symbol of God’s covenant with a chosen people as represented by circumcision. Those two covenants are always tied together, and Genesis eleven, where we find the tower of Babel right after Noah’s flood, is where the genealogy that leads to Abram is set forth. In that passage it is ten generations, not eight. In the passage that leads to Abram and the passage that lead to Noah the Noachian and Abrahamic covenants are represented.

Neljännen ja viidennen luvun sukuluettelot esitetään sukuhaarojen päätepisteen, Nooan, kautta. Nooa on Jumalan ihmiskunnan kanssa tekemän liiton vertauskuva, kuten sateenkaari osoittaa. Abram on Jumalan valitun kansan kanssa tekemän liiton vertauskuva, kuten ympärileikkaus osoittaa. Nämä kaksi liittoa ovat aina sidoksissa toisiinsa, ja Ensimmäisen Mooseksen kirjan yhdestoista luku, jossa kohtaamme Baabelin tornin heti Nooan vedenpaisumuksen jälkeen, on se kohta, jossa esitetään Abramiin johtava sukuluettelo. Tuossa kohdassa sukupolvia on kymmenen, ei kahdeksan. Sekä Abramiin johtavassa kohdassa että Nooaan johtavassa kohdassa ovat edustettuina nooalainen ja abrahamilainen liitto.

In the passage from chapter eleven that addresses a chosen people we find two of those generations are laden with great light.

Luvun yksitoista kohdassa, joka käsittelee valittua kansaa, havaitsemme, että kaksi noista sukupolvista on täynnä suurta valoa.

> And Eber lived four and thirty years, and begat Peleg: And Eber lived after he begat Peleg four hundred and thirty years, and begat sons and daughters. And Peleg lived thirty years, and begat Reu. Genesis 11:16–19.

> Eber eli kolmekymmentäneljä vuotta ja sai pojan, jonka nimi oli Peleg. Pelegin synnyttyä Eber eli neljäsataakolmekymmentä vuotta ja sai poikia ja tyttäriä. Ja Peleg eli kolmekymmentä vuotta ja sai pojan, jonka nimi oli Reu. 1. Mooseksen kirja 11:16–19.

The reference to Eber is the first reference of the Hebrew word that is eventually identified as the Hebrew word “Hebrew.” In the genealogy of a chosen people, one of the ten descendants is named Hebrew, which is what the chosen people were to be known as. In three verses Eber and Peleg are used to mark the distinction of the chosen Hebrew race. Eber means “crossing over” or “the one who crosses over” and is the root of the word, “Hebrew.” Abram is a symbol of those who cross over from Babylon to the Promised Land. “Peleg” means “division” or “split,” as referenced in Genesis 10:25, where we are informed that in Peleg’s days the “earth was divided.”

Viittaus Eberiin on ensimmäinen viittaus siihen hepreankieliseen sanaan, joka myöhemmin tunnistetaan hepreankieliseksi sanaksi ”heprealainen”. Valitun kansan sukuluettelossa yksi kymmenestä jälkeläisestä on nimeltään Heprealainen, joksi valittu kansa oli tuleva tunnetuksi. Kolmessa jakeessa Eberiä ja Pelegiä käytetään merkitsemään valitun heprealaisen rodun erottuvuutta. Eber tarkoittaa ”ylittämistä” tai ”sitä, joka ylittää”, ja se on sanan ”heprealainen” juuri. Abram on niiden vertauskuva, jotka ylittävät Babylonista luvattuun maahan. ”Peleg” tarkoittaa ”jakoa” tai ”halkeamaa”, kuten viitataan 1. Mooseksen kirjan 10:25:ssä, missä meille ilmoitetaan, että Pelegin päivinä ”maa jaettiin”.

Eber and Peleg represent a prophetic division for those who wish to rightly divide the word of truth. The genealogy of Noah produced two lines of eight, which represented two sets of four generations, as does the 430 years in Egypt. The genealogy of Genesis eleven is represented by ten, not eight, for it is the genealogy of a chosen people. The chosen people are divided into two groups of five, thus aligning with the parable of the ten virgins, which is the parable of God’s covenant people.

Eber ja Peleg edustavat profeetallista jakoa niille, jotka tahtovat oikein jakaa totuuden sanan. Nooan sukuluettelosta syntyi kaksi kahdeksan henkilön linjaa, jotka edustivat kahta neljän sukupolven sarjaa, samoin kuin Egyptissä vietetyt 430 vuotta. Ensimmäisen Mooseksen kirjan yhdennentoista luvun sukuluetteloa edustaa kymmenen, ei kahdeksan, sillä se on valitun kansan sukuluettelo. Valittu kansa jakautuu kahteen viiden ryhmään, ja näin se vastaa vertausta kymmenestä neitsyestä, joka on vertaus Jumalan liittokansasta.

In that chosen people genealogy, Peleg’s name and his historical fulfillment represent a division of two classes of wise or foolish virgins, at the very point in biblical history that the earth had been divided at the tower of Babel. In the list of ten, Peleg is number five, for that is the center of ten. Eber the Hebrew, typified by Abram represents a foolish virgin who crosses over and becomes a wise virgin, when the two classes are divided at the cry at midnight. Eber, the first Hebrew in name, represents Abram, the first Hebrew by covenant. When the Lord called Abram out of Babylon, it typified the message of the midnight cry, which is the empowerment of the second angel, who calls men and women out of Babylon.

Tuossa valitun kansan sukuluettelossa Pelegin nimi ja sen historiallinen täyttymys edustavat kahden viisaitten tai tyhmien neitsyiden luokan jakautumista juuri siinä raamatullisen historian kohdassa, jossa maa oli jaettu Baabelin tornin yhteydessä. Kymmenen luettelossa Peleg on numero viisi, sillä se on kymmenen keskikohta. Heber, heprealainen, jota Abram esikuvallisesti edustaa, kuvaa tyhmää neitsyttä, joka menee yli ja tulee viisaaksi neitsyeksi, kun nämä kaksi luokkaa erotetaan toisistaan keskiyön huudon aikana. Heber, ensimmäinen nimeltä heprealainen, edustaa Abramia, ensimmäistä liiton perusteella heprealaista. Kun Herra kutsui Abramin ulos Babylonista, se oli esikuva keskiyön huudon sanomasta, joka on toisen enkelin voimaannuttaminen, hänen, joka kutsuu miehiä ja naisia ulos Babylonista.

The parable of the ten virgins is represented with Eber and Peleg representing a call to come out, just before the dividing line of Peleg closes the door of probation. In the prophetic relationship Eber lived 430 years after Peleg, who then lived 30 years. The first step of Abram’s threefold covenant was represented by Eber and Peleg. Abram, as Eber and Peleg as the dividing line between two classes. Paul’s addition to Abram’s prophecy is Peleg’s addition to Eber’s prophecy. Eber proclaimed 400 years, but Peleg identified 430 years. Peleg therefore represented Paul, and Paul’s addition of 30 years to the 400 years, and Paul’s ministry was to identify the Peleg of Bible prophecy. The “Peleg” of Bible prophecy that Paul identified represented the dividing of the nation from literal to spiritual.

Kymmenen neitsyen vertaus esitetään Eberin ja Pelegin kautta, jotka edustavat kutsua tulla ulos juuri ennen kuin Pelegin jakolinja sulkee koetusajan oven. Profeetallisessa suhteessa Eber eli 430 vuotta Pelegin jälkeen, joka sitten eli 30 vuotta. Abramin kolmiosaisen liiton ensimmäistä askelta edustivat Eber ja Peleg. Abram, samoin kuin Eber ja Peleg, jakolinjana kahden luokan välillä. Paavalin lisäys Abramin profetiaan on Pelegin lisäys Eberin profetiaan. Eber julisti 400 vuotta, mutta Peleg yksilöi 430 vuotta. Peleg edusti siis Paavalia sekä Paavalin 30 vuoden lisäystä 400 vuoteen, ja Paavalin palvelutyönä oli yksilöidä Raamatun profetian Peleg. Se Raamatun profetian ”Peleg”, jonka Paavali yksilöi, edusti kansakunnan jakautumista kirjaimellisesta hengelliseen.

From Shem to Peleg is five descendants, and from Rue to Abram is five.

Seemistä Pelegiin on viisi jälkeläistä, ja Reusta Aabramiin on viisi.

> And he said unto Abram, Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years. Genesis 15:13.

> Ja hän sanoi Abramille: Tiedä totisesti, että sinun jälkeläisesi tulevat olemaan muukalaisina maassa, joka ei ole heidän omansa, ja he palvelevat heitä; ja he sortavat heitä neljäsataa vuotta. 1. Mooseksen kirja 15:13.

> Now to Abraham and his seed were the promises made. He saith not, And to seeds, as of many; but as of one, And to thy seed, which is Christ. And this I say, that the covenant, that was confirmed before of God in Christ, the law, which was four hundred and thirty years after, cannot disannul, that it should make the promise of none effect. For if the inheritance be of the law, it is no more of promise: but God gave it to Abraham by promise. Galatians 3:16–18.

> Nyt Abrahamille ja hänen siemenelleen annettiin lupaukset. Hän ei sano: ”ja siemenille”, niin kuin monista, vaan niin kuin yhdestä: ”ja sinun siemenellesi”, joka on Kristus. Ja minä sanon tämän: sitä liittoa, jonka Jumala oli aikaisemmin vahvistanut Kristuksessa, ei neljäsataakolmekymmentä vuotta myöhemmin tullut laki voi kumota, niin että lupaus tehtäisiin tehottomaksi. Sillä jos perintö on laista, se ei enää ole lupauksesta; mutta Jumala lahjoitti sen Abrahamille lupauksen kautta. Galatalaiskirje 3:16–18.

Thirty Years Old

Kolmenkymmenen vuoden ikäinen

Jesus was thirty when he began His ministry.

Jeesus oli kolmenkymmenen vuoden ikäinen aloittaessaan palvelutehtävänsä.

> And Jesus himself began to be about thirty years of age, being (as was supposed) the son of Joseph, which was the son of Heli. Luke 3:23.

> Ja Jeesus itse alkoi olla noin kolmenkymmenen vuoden ikäinen, ja hän oli, niin kuin luultiin, Joosefin poika, joka oli Eelin poika. Luuk. 3:23.

Joseph began to serve Pharaoh in Egypt when he was thirty years old.

Joosef ryhtyi palvelemaan faraota Egyptissä kolmenkymmenen vuoden iässä.

> And Joseph was thirty years old when he stood before Pharaoh king of Egypt. And Joseph went out from the presence of Pharaoh, and went throughout all the land of Egypt. Genesis 41:46.

> Ja Joosef oli kolmenkymmenen vuoden ikäinen astuessaan faraon, Egyptin kuninkaan, eteen. Ja Joosef lähti faraon luota ja kulki kautta koko Egyptin maan. 1. Moos. 41:46.

The prophet Ezekiel was thirty years old when he began his ministry, and his ministry lasted twenty-two years.

Profeetta Hesekiel oli kolmenkymmenen vuoden ikäinen aloittaessaan palvelutehtävänsä, ja hänen palvelutyönsä kesti kaksikymmentäkaksi vuotta.

> Now it came to pass in the thirtieth year, in the fourth month, in the fifth day of the month, as I was among the captives by the river of Chebar, that the heavens were opened, and I saw visions of God. Ezekiel 1:1.

> Ja tapahtui kolmantenakymmenentenä vuonna, neljäntenä kuukautena, kuukauden viidentenä päivänä, kun minä olin pakkosiirtolaisten joukossa Kebar-virran varrella, että taivaat aukenivat, ja minä näin Jumalan näkyjä. Hesekiel 1:1.

Ezekiel has more historical references within his writings than any other prophet. There are thirteen direct references to ascertainable dates in the writings of Ezekiel, and unknowingly, the biblical scholars and historians confirm that his ministry spanned twenty-two years, though they know not that twenty-two is a symbol of the one hundred and forty-four thousand.

Hesekielin kirjoituksissa on enemmän historiallisia viittauksia kuin yhdenkään muun profeetan kirjoituksissa. Hesekielin kirjoituksissa on kolmetoista suoraa viittausta määritettävissä oleviin ajankohtiin, ja tietämättään raamatuntutkijat ja historioitsijat vahvistavat, että hänen palvelutyönsä kesti kaksikymmentäkaksi vuotta, vaikka he eivät tiedä, että kaksikymmentäkaksi on sadan neljänkymmenenneljän tuhannen vertauskuva.

King David was thirty years old when he began to reign and he reigned for forty years.

Kuningas Daavid oli kolmenkymmenen vuoden ikäinen tullessaan kuninkaaksi, ja hän hallitsi neljäkymmentä vuotta.

> David was thirty years old when he began to reign, and he reigned forty years. In Hebron he reigned over Judah seven years and six months: and in Jerusalem he reigned thirty and three years over all Israel and Judah. 2 Samuel 5:4, 5.

> Daavid oli kolmenkymmenen vuoden ikäinen tullessaan kuninkaaksi, ja hän hallitsi neljäkymmentä vuotta. Hebronissa hän hallitsi Juudaa seitsemän vuotta ja kuusi kuukautta; Jerusalemissa hän hallitsi kolmekymmentäkolme vuotta koko Israelia ja Juudaa. 2. Samuelin kirja 5:4, 5.

David’s forty-year reign is a symbolic number, and the period of 40 is like Abram and Paul’s 430 years, for the 40 years is divided into two parts (7 and a half and 33 years). The two periods of David’s forty-year reign, have an added prophetic enigma, for another biblical witness records those two periods as seven years and thirty-three years. What does the extra six months in Second Samuel represent, and how does 7.5 and 33 equal 40? There is an overlap of six months that must represent a prophetic truth.

Daavidin neljäkymmentä vuotta kestänyt hallituskausi on symbolinen luku, ja neljänkymmenen ajanjakso on Abramin ja Paavalin 430 vuoden kaltainen, sillä nämä 40 vuotta jakautuvat kahteen osaan (7 ja puoli vuotta sekä 33 vuotta). Daavidin nelikymmenvuotisen hallituskauden kahteen ajanjaksoon sisältyy lisäksi profeetallinen arvoitus, sillä eräs toinen raamatullinen todistus merkitsee nämä kaksi ajanjaksoa seitsemäksi vuodeksi ja kolmeksikymmeneksikolmeksi vuodeksi. Mitä Toisen Samuelin kirjan ylimääräiset kuusi kuukautta edustavat, ja kuinka 7,5 ja 33 muodostavat 40? Kuuden kuukauden päällekkäisyys on olemassa, ja sen täytyy edustaa profeetallista totuutta.

> And the days that David reigned over Israel were forty years: seven years reigned he in Hebron, and thirty and three years reigned he in Jerusalem. 1 Kings 2:11.

> Ja ne päivät, jotka Daavid hallitsi Israelia, olivat neljäkymmentä vuotta: seitsemän vuotta hän hallitsi Hebronissa, ja kolmekymmentäkolme vuotta hän hallitsi Jerusalemissa. 1. Kun. 2:11.

22 is a symbolic number representing the combination of Divinity with humanity and Ezekiel’s ministry lasted twenty-two-years. Joseph’s fourteen years is divided into two periods of seven years, Christ’s covenant week divided into two equal 1260-day periods, and David’s forty year reign is broken into two periods, with an additional symbol connecting the two periods.

22 on vertauskuvallinen luku, joka edustaa jumaluuden yhdistymistä ihmisyyteen, ja Hesekielin palvelutyö kesti kaksikymmentäkaksi vuotta. Joosefin neljätoista vuotta jakautuu kahteen seitsemän vuoden jaksoon, Kristuksen liittoviikko kahteen yhtä pitkään 1260 päivän jaksoon, ja Daavidin neljäkymmentävuotinen hallituskausi jakautuu kahteen jaksoon, joiden välillä on lisäksi näitä kahta jaksoa yhdistävä vertauskuva.

Jesus is the Prophet, the Priest and the King. In the latter days He will lift up His church triumphant as an ensign, and that church is represented by Christ, the prophet, priest and king who has combined His Divinity with men, represented by Ezekiel the prophet, Joseph the priest and David the king. The four symbols represent three worthies in the furnace that was heated seven times above normal, and then there appeared the fourth, and He was as the son of God. All the world was represented at the celebration of Nebuchadnezzar’s golden image, and they all saw the church triumphant made up of a human prophet, a human priest and a human king, sustained by the fourth Divine person.

Jeesus on Profeetta, Pappi ja Kuningas. Viimeisinä päivinä Hän korottaa voittavan seurakuntansa tunnusmerkiksi, ja tätä seurakuntaa edustaa Kristus, profeetta, pappi ja kuningas, joka on yhdistänyt jumaluutensa ihmisiin, joita edustavat profeetta Hesekiel, pappi Joosef ja kuningas Daavid. Nämä neljä symbolia edustavat kolmea urhoa pätsissä, joka oli kuumennettu seitsemän kertaa tavallista kuumemmaksi, ja sitten ilmestyi neljäs, ja hän oli Jumalan Pojan kaltainen. Koko maailma oli edustettuna Nebukadnessarin kultaisen kuvapatsaan vihkimisjuhlassa, ja he kaikki näkivät voittavan seurakunnan, joka koostui inhimillisestä profeetasta, inhimillisestä papista ja inhimillisestä kuninkaasta, ja jota ylläpiti neljäs jumalallinen persoona.

> “Satan has taken the world captive. He has introduced an idol sabbath, apparently giving to it great importance. He has stolen the homage of the Christian world away from the Sabbath of the Lord for this idol sabbath. The world bows to a tradition, a man-made commandment. As Nebuchadnezzar set up his golden image on the plain of Dura, and so exalted himself, so Satan exalts himself in this false sabbath, for which he has stolen the livery of heaven.” Review and Herald, March 8, 1898.

> ”Saatana on ottanut maailman vangikseen. Hän on ottanut käyttöön epäjumalallisen sapatin antaen sille ilmeisesti suuren merkityksen. Hän on varastanut kristikunnan kunnioituksen pois Herran sapatista tälle epäjumalalliselle sapatille. Maailma kumartaa perinnäissääntöä, ihmistekoista käskyä. Niin kuin Nebukadnessar pystytti kultaisen kuvansa Duuran lakeudelle ja siten korotti itseään, samoin Saatana korottaa itseään tässä väärässä sapatissa, jolle hän on varastanut taivaan tunnuspuvun.” Review and Herald, 8. maaliskuuta 1898.

## The Number Four

Luku neljä

At the prophetic level, forty is a tithe of Abram’s four hundred, and four is a tithe of forty. Any prophetic characteristic that is found in the number four, must align with the symbolism of forty, which in turn must align with the symbolism of four hundred. In context, four often represents “worldwide,” a familiar understanding, but it also represents “a progression” and in some contexts a “progressive destruction.”

Profeetallisella tasolla neljäkymmentä on kymmenys Abramin neljästäsadasta, ja neljä on kymmenys neljästäkymmenestä. Minkä tahansa profeetallisen ominaispiirteen, joka esiintyy luvussa neljä, täytyy olla yhdenmukainen neljänkymmenen symboliikan kanssa, jonka puolestaan täytyy olla yhdenmukainen neljänsadan symboliikan kanssa. Asiayhteydessään neljä edustaa usein ”maailmanlaajuista”, mikä on tuttu käsitys, mutta se edustaa myös ”etenemistä” ja joissakin yhteyksissä ”asteittaista hävitystä”.

The first four of the seven trumpets represent the progressive destruction of Western Rome. Eastern Rome in Constantinople ended in submission to the four Ottoman Sultans. Line upon line eastern and western Rome progressively disintegrated over four periods, represented by four trumpets, while also being brought down by Islam of the fifth and sixth trumpets. Together the two lines identify the fall of Rome over four generations of trumpets, while an escalating war with Islam leads to the ultimate demise when the four sultans of Islam take supremacy over the kingdom. The history of west and east began with the division of the Empire by Constantine in 330.

Seitsemästä pasuunasta neljä ensimmäistä kuvaavat Länsi-Rooman asteittaista hävitystä. Itä-Rooma Konstantinopolissa päättyi alistumiseen neljälle ottomaanisulttaanille. Rivi riviltä Itä- ja Länsi-Rooma hajosivat vähitellen neljän ajanjakson kuluessa, joita edustavat neljä pasuunaa, samalla kun ne myös kukistuivat viidennen ja kuudennen pasuunan islamin vaikutuksesta. Yhdessä nämä kaksi linjaa osoittavat Rooman lankeemuksen neljän pasuunasukupolven aikana, samalla kun kärjistyvä sota islamin kanssa johtaa lopulliseen tuhoon, kun islamin neljä sulttaania saavuttavat yliherruuden valtakunnasta. Lännen ja idän historia alkoi siitä, kun Konstantinus vuonna 330 jakoi valtakunnan.

The four trumpets of western Rome begin in 330, and the fifth and sixth trumpet represent the power that bring eastern Rome down, an eastern Rome also began in 330. Both eastern and western Rome contributed to the work of placing the papal power on the throne of the earth in 538, so the two lines of western and eastern typify the two horns of the United States, who places the papal power back on the throne at the Sunday law. Western Rome is the symbol of churchcraft in the prophetic relationship and eastern Rome is the symbol of statecraft.

Läntisen Rooman neljä pasuunaa alkavat vuonna 330, ja viides ja kuudes pasuuna edustavat sitä valtaa, joka kukistaa itäisen Rooman, joka niin ikään alkoi vuonna 330. Sekä itäinen että läntinen Rooma vaikuttivat siihen työhön, jossa paavillinen valta asetettiin maan valtaistuimelle vuonna 538; näin läntinen ja itäinen linja ovat esikuvina Yhdysvaltojen kahdelle sarvelle, jotka sunnuntailaissa asettavat paavillisen vallan jälleen valtaistuimelle. Läntinen Rooma on kirkollisen vallankäytön vertauskuva profeetallisessa suhteessa, ja itäinen Rooma on valtiollisen vallankäytön vertauskuva.

Within the history of the fall of western and eastern Rome, the history of papal Rome is set forth. Beginning with the church of the disciples, represented by Ephesus, the first three churches lead to the fourth church, which is the papacy from 538 until 1798. In Revelation thirteen, the papacy is identified as ruling for 42 months, after its deadly wound of 1798 is healed at the Sunday law. “Time is no longer” after 1844, so the forty-two months are a symbol of the period of persecution from the Sunday law until Michael stands up. The pioneers understood the churches, seals and trumpets represented three lines of history that run parallel to one another. Laying the prophetic testimony of western Rome over the line of eastern Rome and the line of papal Rome is not a prophetic application which was employed by the Millerites, but the technique does not contradict any of their established understandings.

Läntisen ja itäisen Rooman lankeemuksen historian sisällä esitetään paavillisen Rooman historia. Opetuslasten seurakunnasta, jota Efeso edustaa, alkaen kolme ensimmäistä seurakuntaa johtavat neljänteen seurakuntaan, joka on paavius vuodesta 538 vuoteen 1798. Ilmestyskirjan luvussa kolmetoista paavius tunnistetaan hallitsevaksi 42 kuukautta sen jälkeen, kun sen vuoden 1798 kuolinhaava paranee sunnuntailaissa. Vuoden 1844 jälkeen ”aikaa ei enää ole”, joten neljäkymmentäkaksi kuukautta on vertauskuva vainon ajanjaksosta sunnuntailaista siihen asti, kun Mikael nousee. Uraauurtavat tienraivaajat ymmärsivät, että seurakunnat, sinetit ja pasuunat edustivat kolmea historian linjaa, jotka kulkevat rinnakkain keskenään. Läntisen Rooman profeetallisen todistuksen asettaminen itäisen Rooman linjan ja paavillisen Rooman linjan päälle ei ole sellainen profeetallinen sovellus, jota milleriläiset käyttivät, mutta tämä menetelmä ei ole ristiriidassa minkään heidän vakiintuneen ymmärryksensä kanssa.

Line upon line, the first four trumpets are to be laid over the history represented by the fifth and sixth trumpets, and then the line of the first three churches that lead to the period of papal persecution represented by the fourth church. Four trumpets on the one line, four sultans on the second line, and four churches on the third line. The number “four” represents worldwide, but it also represents a progressive destruction of either a civil or religious power. What it represents is determined by context.

Rivi riviltä ensimmäiset neljä pasuunaa on asetettava viidennen ja kuudennen pasuunan edustaman historian päälle, ja sitten niiden päälle on asetettava niiden kolmen ensimmäisen seurakunnan linja, jotka johtavat neljännen seurakunnan edustamaan paavillisen vainon ajanjaksoon. Neljä pasuunaa ensimmäisellä linjalla, neljä sulttaania toisella linjalla ja neljä seurakuntaa kolmannella linjalla. Luku ”neljä” edustaa maailmanlaajuisuutta, mutta se edustaa myös joko siviili- tai uskonnollisen vallan asteittaista tuhoa. Se, mitä se edustaa, määräytyy asiayhteyden perusteella.

At the Sunday law the papal power is restored. The first time the papacy was empowered there was a thirty-year period of preparation. In the first four churches, the fourth church is the papacy, and the first church was the disciples, represented as Ephesus. The first three generations of the Christian church led to the fourth church of Thyatira, that is represented by Jezebel. When you get to Thyatira, in 538, a Sunday law was enacted at the Counsel of Orleans, thus identifying the Sunday law in the United States, when the deadly wound of 1798 is healed.

Sunnuntailain myötä paavillinen valta palautetaan. Ensimmäisellä kerralla, kun paavius valtuutettiin, sitä edelsi kolmenkymmenen vuoden valmistelujakso. Ensimmäisissä neljässä seurakunnassa neljäs seurakunta on paavius, ja ensimmäinen seurakunta oli opetuslapset, jotka esitetään Efesoksena. Kristillisen seurakunnan kolme ensimmäistä sukupolvea johtivat neljänteen seurakuntaan, Tyatiraan, jota Iisebel edustaa. Kun tullaan Tyatiraan, vuonna 538, Orléansin kirkolliskokouksessa säädettiin sunnuntailaki, mikä näin yksilöi sunnuntailain Yhdysvalloissa silloin, kun vuoden 1798 kuolettava haava paranee.

The history from 1798, until the Sunday law in the United States is represented by the first four churches. The fourth church of Thyatira is the Sunday law, and the papal persecution which follows. The first church of Ephesus, the church who lost its first love, ended up at the conclusion of the four-step progressive destruction, at the Sunday law of Thyatira. The generation that leads to the Sunday law of Thyatira, is the third generation of Pergamos. Thyatira represents the Sunday law until the close of probation, and Pergamos represents the compromise of the third generation that prepares the way for Thyatira. The third generation of Pergamos, and the compromise it represents was first fulfilled in the time of Constantine, who passed the very first Sunday law in 321. The United States began as the lamb of Ephesus, but when it places Thyatira back on the throne, it speaks as a dragon.

Historia vuodesta 1798 Yhdysvaltojen sunnuntailakiin saakka esitetään neljänä ensimmäisenä seurakuntana. Neljäs seurakunta, Tyatira, on sunnuntailaki ja sitä seuraava paavillinen vaino. Ensimmäinen seurakunta, Efeso, seurakunta, joka menetti ensimmäisen rakkautensa, päätyi nelivaiheisen asteittaisen turmeluksen päätökseen Tyatiran sunnuntailaissa. Se sukupolvi, joka johtaa Tyatiran sunnuntailakiin, on Pergamon kolmas sukupolvi. Tyatira edustaa sunnuntailakia aina armonajan päättymiseen saakka, ja Pergamo edustaa kolmannen sukupolven kompromissia, joka valmistaa tien Tyatiralle. Pergamon kolmas sukupolvi ja sen edustama kompromissi täyttyivät ensimmäisen kerran Konstantinuksen aikana, joka sääti aivan ensimmäisen sunnuntailain vuonna 321. Yhdysvallat alkoi Efeson karitsana, mutta asettaessaan Tyatiran takaisin valtaistuimelle se puhuu kuin lohikäärme.

The progressive destruction of the United States is represented by the first four churches of Revelation. The progressive destruction of the sixth kingdom of Bible prophecy occurs over four generations that lead to the Sunday law, where the earth beast, speaks as a dragon. The final generation is represented by the dragon, that is a reptile, as in the Garden of Eden, and for this reason, both John the Baptist and Jesus called the last generation of ancient Israel, “a generation of vipers.”

Yhdysvaltojen asteittainen tuho kuvataan Ilmestyskirjan neljän ensimmäisen seurakunnan kautta. Raamatun profetian kuudennen valtakunnan asteittainen tuho tapahtuu neljän sukupolven aikana, jotka johtavat sunnuntailakiin, jolloin maasta nouseva peto puhuu lohikäärmeen tavoin. Viimeistä sukupolvea edustaa lohikäärme, joka on matelija, niin kuin Eedenin puutarhassa, ja tästä syystä sekä Johannes Kastaja että Jeesus kutsuivat muinaisen Israelin viimeistä sukupolvea ”kyykäärmeiden sukupolveksi”.

The fourth and last generation is either the “chosen generation” representing the one hundred and forty-four thousand, or its counterpart, the generation of vipers. One class has formed the image of Christ, the other the image of the beast—the serpent. The generation of vipers is directly set forth, four times in God’s Word. The context at each reference is different.

Neljäs ja viimeinen sukupolvi on joko ”valittu sukupolvi”, joka edustaa niitä sataaneljääkymmentäneljää tuhatta, tai sen vastakohta, kyykäärmeitten sukupolvi. Toinen ryhmä on muodostanut Kristuksen kuvan, toinen pedon kuvan — käärmeen. Kyykäärmeitten sukupolvi esitetään Jumalan Sanassa suoraan neljä kertaa. Asiayhteys on kussakin viittauksessa erilainen.

> But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Matthew 3:7.

> Mutta nähdessään monien fariseusten ja saddukeusten tulevan kasteelleen hän sanoi heille: Te kyykäärmeitten sikiöt, kuka on neuvonut teitä pakenemaan tulevaa vihaa? Matteus 3:7.

If the “generation of vipers” were simply some derogatory remarks about a couple sects of people that John didn’t like, then there would be nothing to say about the expression. But every word is sacred within God’s Word, so John was assigning a specific label to the Sadducees and Pharisees. That label is defined prophetically by the context of the passage where it is expressed. In the passage John is identified as accomplishing his ministry, then the Sadducees and Pharisees enter the narrative. In the opening verses John is identified as Isaiah’s “voice in the wilderness.”

Jos ”kyykäärmeiden sukupolvi” olisi vain joitakin halventavia huomautuksia parista ihmislahkosta, joista Johannes ei pitänyt, silloin ilmauksesta ei olisi mitään sanottavaa. Mutta jokainen sana Jumalan Sanassa on pyhä, joten Johannes antoi saddukeuksille ja fariseuksille tietyn nimityksen. Tuo nimitys määritellään profeetallisesti sen tekstiyhteyden perusteella, jossa se esiintyy. Tässä kohdassa Johannes kuvataan suorittamassa palvelutehtäväänsä, ja sitten saddukeukset ja fariseukset tulevat kertomukseen mukaan. Alkujakeissa Johannes tunnistetaan Jesajan ”ääneksi erämaassa”.

> In those days came John the Baptist, preaching in the wilderness of Judaea, And saying, Repent ye: for the kingdom of heaven is at hand.

> Noina päivinä tuli Johannes Kastaja saarnaten Juudean erämaassa ja sanoen: Tehkää parannus, sillä taivasten valtakunta on tullut lähelle.

> For this is he that was spoken of by the prophet Esaias, saying,

> Sillä tämä on se, josta profeetta Esaias puhui sanoen,

> The voice of one crying in the wilderness, Prepare ye the way of the Lord, make his paths straight.

> Erämaassa huutavan ääni: Valmistakaa Herralle tie, tehkää hänen polkunsa suoriksi.

> And the same John had his raiment of camel’s hair, and a leathern girdle about his loins; and his meat was locusts and wild honey.

> Ja samalla Johanneksella oli vaatteena kamelinkarvoista tehty puku ja nahkainen vyö vyötäisillään; ja hänen ruokanaan olivat heinäsirkat ja villimehiläisten hunaja.

> Then went out to him Jerusalem, and all Judaea, and all the region round about Jordan, And were baptized of him in Jordan, confessing their sins. But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Matthew 3:2–7.

> Silloin vaelsi hänen luokseen Jerusalem ja koko Juudea ja koko Jordanin ympäristö, ja hän kastoi heidät Jordanissa, kun he tunnustivat syntinsä. Mutta nähdessään paljon fariseuksia ja saddukeuksia tulevan kasteelleen hän sanoi heille: Te kyykäärmeitten sikiöt, kuka on neuvonut teitä pakenemaan tulevaa vihaa? Matteus 3:2–7.

The final generation of ancient Israel is labelled as “a generation of vipers,” by a prophet who came out of the wilderness. John is the prophet who fulfilled the role as Malachi’s messenger who prepared the way for the Messenger of the Covenant, who was also the voice in the wilderness identified by Isaiah.

Muinaisen Israelin viimeistä sukupolvea kutsutaan ”kyykäärmeitten sukupolveksi” erämaasta tulleen profeetan toimesta. Johannes on se profeetta, joka täytti Malakian sanansaattajan tehtävän valmistaen tien liiton Sanansaattajalle, ja hän oli myös se ääni erämaassa, jonka Jesaja oli yksilöinyt.

If we consider “leaves” as a symbol, we find that they represent “profession.” The first reference is with Adam and Eve, who covered their unrighteousness, with fig leaves. They had previously worn the garment of light, the garment of righteousness, but when that was gone, they realized they were naked Laodiceans, who think all they need to do is hide behind the “leaves of profession,” and everything will be OK. Further on in the passage, John speaks directly against the Laodicean Jews trusting in the bloodline of Abraham to save them, for their presumption was simply the empty leaves of profession. A person’s garments represent who they are.

Jos tarkastelemme ”lehtiä” symbolina, havaitsemme, että ne edustavat ”uskontunnustusta”. Ensimmäinen viittaus tähän on Aadamissa ja Eevassa, jotka peittivät vanhurskaudettomuutensa viikunanlehdillä. Aiemmin he olivat pukeutuneet valon vaatteeseen, vanhurskauden vaatteeseen, mutta kun se oli poissa, he havaitsivat olevansa alastomia laodikealaisia, jotka ajattelevat, että kaikki, mitä heidän tarvitsee tehdä, on kätkeytyä ”uskontunnustuksen lehtien” taakse, ja kaikki on hyvin. Myöhemmin tässä kohdassa Johannes puhuu suoraan niitä laodikealaisia juutalaisia vastaan, jotka luottivat Aabrahamin verisukuun pelastuksensa perustana, sillä heidän omahyväinen varmuutensa oli yksinkertaisesti uskontunnustuksen tyhjiä lehtiä. Ihmisen vaatteet edustavat sitä, kuka hän on.

Trees are a symbol of men and of kingdoms, and the fruit, the branch, the seed, the soil, the water, the root and obviously the leaves all represent specific prophetic symbols unto themselves, but each of those truths is connected to the other symbols represented in the various lines of prophecy that employ the prophetic symbols that go to make up a “tree.” Of course, the first prophetic symbolism of a tree is that it represents a life-or-death test.

Puut ovat ihmisten ja valtakuntien vertauskuva, ja hedelmä, oksa, siemen, maa, vesi, juuri ja luonnollisesti lehdetkin edustavat kukin itsessään erityisiä profeetallisia vertauskuvia, mutta jokainen näistä totuuksista liittyy niihin muihin vertauskuviin, joita edustetaan niissä profetian eri linjoissa, joissa käytetään niitä profeetallisia vertauskuvia, joista ”puu” rakentuu. Ensimmäinen puuhun liittyvä profeetallinen vertauskuva on tietenkin se, että se edustaa elämän tai kuoleman koetusta.

John’s message is represented by the clothes he wore, and the food he ate. Prophetic food, such as the manna at the beginning of ancient Israel, or the Bread of Heaven at the end; must be eaten. The food represents a prophetic testing message which must be eaten, for it is Christ’s flesh and His blood. The clothes John wore and the food he ate identifies the message, and messenger who prepared the way for Christ. John typifies the final messenger who prepares the way for Christ, who is the Messenger of the Covenant who suddenly comes to His temple at the Sunday law. When that takes place, the foolish virgins, who are also Laodiceans and tares, represent the final fourth generation of those who profess to be the legitimate covenant people of Abraham, just as did the Pharisees and Sadducees, in the time when John appeared out of the wilderness.

Johanneksen sanoma ilmenee niissä vaatteissa, joita hän piti yllään, ja siinä ravinnossa, jota hän söi. Profeetallinen ravinto, kuten manna muinaisen Israelin alkuvaiheessa tai Taivaan leipä lopussa, täytyy syödä. Ravinto kuvaa koettelevaa profeetallista sanomaa, joka on syötävä, sillä se on Kristuksen liha ja hänen verensä. Vaatteet, joita Johannes käytti, ja ravinto, jota hän söi, yksilöivät sen sanoman ja sanansaattajan, joka valmisti tietä Kristukselle. Johannes on esikuva viimeisestä sanansaattajasta, joka valmistaa tietä Kristukselle, joka on liiton Sanansaattaja ja joka sunnuntailain aikana äkisti tulee temppeliinsä. Kun näin tapahtuu, tyhmät neitsyet, jotka ovat myös laodikealaisia ja lusteita, edustavat niiden viimeistä, neljättä sukupolvea, jotka tunnustautuvat Aabrahamin liiton kansaksi, aivan kuten fariseukset ja saddukeukset Johanneksen ilmestyessä erämaasta.

John wore camel hair, a leather girdle that included a harness attachment, such as farm animals have with a yoke. He ate, and therefore his message was of locusts, a premier symbol of Islam in the Scriptures, and he mixed his message of Islam, with the honey.

Johannes käytti kamelinkarvavaatetusta ja nahkavyötä, johon kuului valjasliitos, sellainen kuin vetoeläimillä ikeen yhteydessä on. Hän söi, ja sen tähden hänen sanomansa koostui heinäsirkoista, jotka ovat Raamatussa islamin ensisijainen vertauskuva, ja hän sekoitti islamia koskevan sanomansa hunajaan.

> And the house of Israel called the name thereof Manna: and it was like coriander seed, white; and the taste of it was like wafers made with honey. Exodus 16:31.

> Ja Israelin heimo antoi sille nimen manna; ja se oli korianterinsiemenen kaltaista, valkoista, ja sen maku oli kuin hunajalla valmistettujen ohukaisten. 2. Moos. 16:31.

Manna is a symbol of God’s Word, and it tasted like honey, which the prophets identify as the taste of the message, they are represented as eating. John brought the message of Islam as represented by the locusts, and a girdle of camel leather and camel hair. The locusts and the camel are both symbols of Islam. That message of Islam was mixed with the enlightenment of God’s Word that is represented as “honey.”

Manna on Jumalan sanan vertauskuva, ja se maistui hunajalta, jonka profeetat tunnistavat sen sanoman mauksi, jota heidät kuvataan syömässä. Johannes toi islamin sanoman, jota heinäsirkat kuvaavat, sekä vyön kamelinnahasta ja kamelinkarvasta. Sekä heinäsirkka että kameli ovat islamin vertauskuvia. Tuo islamin sanoma oli sekoittunut Jumalan sanan valistukseen, jota kuvataan ”hunajana”.

> Then said Jonathan, My father hath troubled the land: see, I pray you, how mine eyes have been enlightened, because I tasted a little of this honey. 1 Samuel 14:29.

> Silloin Joonatan sanoi: Isäni on saattanut maan ahdinkoon; katsokaa, pyydän, kuinka silmäni ovat kirkastuneet, koska maistoin vähän tätä hunajaa. 1 Samuel 14:29.

John did not simply represent a message of Islam, but he came from the wilderness, as did Elijah, and John did not eat honey, he ate wild honey, for he, as with Christ, was not trained in the institutions of the day who had their own honey of a message, represented by the leaven of the Pharisees and Sadducees. John ate honey from the wilderness, for he was trained by the Holy Spirit outside the religious institutions of his day. The typical girdle of the time period contained a hinge mechanism that a person would tie their camel hair garment onto. The hinge represents John, who was the turning point from the earthly unto the heavenly sanctuary.

Johannes ei yksinkertaisesti edustanut islamin sanomaa, vaan hän tuli erämaasta, niin kuin Elia, eikä Johannes syönyt hunajaa, vaan metsähunajaa, sillä häntä ei Kristuksen tavoin koulutettu sen ajan laitoksissa, joilla oli oma sanomansa hunaja, jota fariseusten ja saddukeusten hapatus edusti. Johannes söi erämaan hunajaa, sillä Pyhä Henki koulutti häntä sen aikansa uskonnollisten laitosten ulkopuolella. Tuon aikakauden tyypillisessä vyössä oli saranamekanismi, johon ihminen sitoi kamelinkarvavaatteensa. Sarana edustaa Johannesta, joka oli käännekohta maallisesta taivaalliseen pyhäkköön.

> “The prophet John was the connecting link between the two dispensations. As God’s representative he stood forth to show the relation of the law and the prophets to the Christian dispensation. He was the lesser light, which was to be followed by a greater. The mind of John was illuminated by the Holy Spirit, that he might shed light upon his people; but no other light ever has shone or ever will shine so clearly upon fallen man as that which emanated from the teaching and example of Jesus. Christ and His mission had been but dimly understood as typified in the shadowy sacrifices. Even John had not fully comprehended the future, immortal life through the Saviour.” The Desire of Ages, 220.

> ”Profeetta Johannes oli yhdistävä side näiden kahden taloudenhoitokauden välillä. Jumalan edustajana hän astui esiin osoittaakseen lain ja profeettojen suhteen kristilliseen taloudenhoitokauteen. Hän oli vähäisempi valo, jota oli seuraava suurempi. Johanneksen mieli valaistiin Pyhällä Hengellä, jotta hän voisi levittää valoa kansalleen; mutta mikään muu valo ei ole koskaan loistanut eikä tule koskaan loistamaan langenneelle ihmiselle niin kirkkaasti kuin se, joka säteili Jeesuksen opetuksesta ja esimerkistä. Kristus ja Hänen tehtävänsä oli vain hämärästi ymmärretty, sellaisena kuin sitä esikuvattiin varjomaisissa uhreissa. Edes Johannes ei ollut täysin käsittänyt tulevaa, kuolematonta elämää Vapahtajan kautta.” Aikakausien Toivo, s. 220.

The hinge garment of John is introduced at the very point of Christ’s baptism, which was the turning point, represented by the place where John was baptizing. That place was named Bethabara meaning “ferry crossing,” and is the very place ancient Israel entered into the Promised Land as they came out of the wilderness, just as John had done.

Johanneksen saranavaate esitellään juuri Kristuksen kasteen kohdalla, joka oli käännekohta ja jota kuvasi se paikka, jossa Johannes kastoi. Tuo paikka oli nimeltään Bethabara, mikä merkitsee ”lauttaylitystä”, ja juuri siitä kohden muinainen Israel astui Luvattuun maahan tullessaan erämaasta, samoin kuin Johannes oli tehnyt.

Of course, the movement of the one hundred and forty-four thousand are who John is representing, but we are simply pointing out that when Jesus was baptized, it was that generation that He and John called the “generation of vipers.” Jesus came to magnify God’s Ten Commandment law, and He inspired every word in the Bible, so when He calls the final generation of ancient Israel a generation of vipers, He knows full well that the second commandment identifies the judgment being accomplished in the third and fourth generations.

Tietenkin sadan neljänkymmenenneljän tuhannen liike on se, jota Johannes edustaa, mutta osoitamme yksinkertaisesti, että kun Jeesus kastettiin, juuri sitä sukupolvea sekä Hän että Johannes kutsuivat ”kyykäärmeiden sukupolveksi”. Jeesus tuli tekemään suureksi Jumalan kymmenen käskyn lain, ja Hän on innoittanut jokaisen sanan Raamatussa, joten kun Hän kutsuu muinaisen Israelin viimeistä sukupolvea kyykäärmeiden sukupolveksi, Hän tietää aivan hyvin, että toinen käsky osoittaa tuomion toteutuvan kolmannessa ja neljännessä sukupolvessa.

The third and fourth generations represent a progressive judgment that ends in the fourth generation, which is the generation of vipers. Christ baptism typifies 9/11. The Laodicean Seventh-day Adventist generation has been in its final generation since that time. John’s message to the Pharisees and Sadducees was the Laodicean message.

Kolmas ja neljäs sukupolvi edustavat etenevää tuomiota, joka päättyy neljännessä sukupolvessa, joka on kyykäärmeiden sukupolvi. Kristuksen kaste on esikuva 9/11:stä. Laodikealainen seitsemännen päivän adventistien sukupolvi on siitä ajasta lähtien ollut viimeisessä sukupolvessaan. Johanneksen sanoma fariseuksille ja saddukeuksille oli Laodikean sanoma.

> But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them,

> Mutta nähdessään monien fariseusten ja saddukeusten tulevan kasteelleen hän sanoi heille,

> O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come?

> Te kyykäärmeitten sukupolvi, kuka on varoittanut teitä pakenemaan tulevaa vihaa?

> Bring forth therefore fruits meet for repentance: And think not to say within yourselves, We have Abraham to our father:

> Tuottakaa siis parannukseen soveliaita hedelmiä. Älkääkä luulko voivanne sanoa mielessänne: Meillä on isänä Abraham.

> for I say unto you, that God is able of these stones to raise up children unto Abraham.

> Sillä minä sanon teille, että Jumala voi näistä kivistä herättää lapsia Aabrahamille.

> And now also the axe is laid unto the root of the trees: therefore every tree which bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. I indeed baptize you with water unto repentance: but he that cometh after me is mightier than I, whose shoes I am not worthy to bear: he shall baptize you with the Holy Ghost, and with fire: Whose fan is in his hand, and he will throughly purge his floor, and gather his wheat into the garner; but he will burn up the chaff with unquenchable fire.

> Ja nyt on myös kirves pantu puiden juurelle; sentähden jokainen puu, joka ei tee hyvää hedelmää, hakataan maahan ja heitetään tuleen. Minä tosin kastan teidät vedellä parannukseen; mutta se, joka minun jälkeeni tulee, on minua väkevämpi, jonka kenkiä minä en ole arvollinen kantamaan; hän kastaa teidät Pyhällä Hengellä ja tulella. Hänen viskimensä on hänen kädessään, ja hän puhdistaa puimatantereensa perin pohjin ja kokoaa nisunsa aittaan; mutta ruumenet hän polttaa sammumattomassa tulessa.

> Then cometh Jesus from Galilee to Jordan unto John, to be baptized of him. Matthew 3:7–13.

> Silloin Jeesus tuli Galileasta Jordanille Johanneksen luo kastettavaksi hänen toimittamanaan. Matteus 3:7–13.

Jesus came from Galilee, which symbolizes a turning point in agreement with John’s girdle-hinge, and the meaning of Bethabara. John’s work of preparing the way, had then changed to Christ’s work of confirming the covenant. The thirty years of preparation was ended and the three and a half years before and after the cross began.

Jeesus tuli Galileasta, joka symboloi käännekohtaa sopusoinnussa Johanneksen vyötärösaranan ja Bethabaran merkityksen kanssa. Johanneksen työ tien valmistamiseksi oli silloin muuttunut Kristuksen työksi liiton vahvistamisessa. Kolmenkymmenen vuoden valmistautumisaika oli päättynyt, ja ristintapahtumaa edeltävät ja sitä seuraavat kolme ja puoli vuotta olivat alkaneet.

John’s message was a warning of the coming wrath at the destruction of Jerusalem, a destruction that also represents the end of the world and the seven last plagues. That warning message was set within the context of Islam, and it was delivered by a man who not only fulfilled Malachi’s messenger who prepares the way, and Isaiah’s voice in the wilderness, but also the message of Elijah, for John’s clothing paralleled Elijah’s just as John’s message paralleled Elijah’s.

Johanneksen sanoma oli varoitus tulevasta vihasta Jerusalemin hävityksen yhteydessä, hävityksen, joka samalla kuvaa maailman loppua ja seitsemää viimeistä vitsausta. Tämä varoitussanoma asetettiin islamin asiayhteyteen, ja sen julisti mies, joka ei ainoastaan täyttänyt Malakian sanansaattajan tehtävää, hänen, joka valmistaa tietä, sekä Jesajan erämaassa huutavan äänen, vaan myös Elian sanoman, sillä Johanneksen vaatetus vastasi Elian vaatetusta samoin kuin Johanneksen sanoma vastasi Elian sanomaa.

> And he said unto them, What manner of man was he which came up to meet you, and told you these words? And they answered him, He was an hairy man, and girt with a girdle of leather about his loins. And he said, It is Elijah the Tishbite. 2 Kings 1:7, 8.

> Ja hän sanoi heille: Millainen mies se oli, joka tuli teitä vastaan ja puhui teille nämä sanat? He vastasivat hänelle: Hän oli karvainen mies, ja hänen kupeillaan oli nahkavyö. Ja hän sanoi: Se on Elia, tisbiläinen. 2. Kun. 1:7, 8.

If they were to ask of John, and not of Elijah, “what manner of man was he?” they would be answered “a hairy man, and girt with a girdle of leather about his loins.” The entire six-month ministry of John is represented in the passage where the final and fourth generation is specifically identified and defined. The Laodicean message unto them directly attacks the profession of being God’s covenant people, it warns them of the coming wrath as illustrated by an ax striking the roots of the trees. The message included that Christ would finish the testing process that began with John. Later in Matthew, Jesus also calls the Jews “a generation of vipers,” and He takes the thought up from John’s theme of cutting down a tree, and explains why.

Jos he kysyisivät Johanneksesta eikä Eliasta: ”millainen mies hän oli?”, heille vastattaisiin: ”karvainen mies, ja vyötäisille sidottu nahkavyö.” Koko Johanneksen kuuden kuukauden palvelutyö esitetään siinä kohdassa, jossa viimeinen ja neljäs sukupolvi nimenomaisesti tunnistetaan ja määritellään. Laodikealainen sanoma heille kohdistuu suoraan siihen tunnustukseen, että he ovat Jumalan liittokansa; se varoittaa heitä tulevasta vihasta, jota havainnollistaa puitten juuriin iskevä kirves. Sanomaan sisältyi, että Kristus saattaisi päätökseen sen koettelemisprosessin, joka alkoi Johanneksen myötä. Myöhemmin Matteuksessa Jeesus kutsuu juutalaisia myös ”kyykäärmeitten sukupolveksi”, ja Hän tarttuu Johanneksen teemaan puun kaatamisesta ja selittää, miksi.

> Either make the tree good, and his fruit good; or else make the tree corrupt, and his fruit corrupt: for the tree is known by his fruit. O generation of vipers, how can ye, being evil, speak good things? for out of the abundance of the heart the mouth speaketh. A good man out of the good treasure of the heart bringeth forth good things: and an evil man out of the evil treasure bringeth forth evil things. But I say unto you, That every idle word that men shall speak, they shall give account thereof in the day of judgment. For by thy words thou shalt be justified, and by thy words thou shalt be condemned. Matthew 12:33–37.

> Joko tehkää puu hyväksi ja sen hedelmä hyväksi, tai tehkää puu huonoksi ja sen hedelmä huonoksi; sillä puu tunnetaan hedelmästään. Te kyykäärmeitten sikiöt, kuinka te voisitte hyvää puhua, kun olette pahoja? Sillä sydämen kyllyydestä suu puhuu. Hyvä ihminen tuo sydämensä hyvästä varastosta esiin hyvää, ja paha ihminen tuo pahasta varastosta esiin pahaa. Mutta minä sanon teille: jokaisesta turhasta sanasta, minkä ihmiset puhuvat, heidän on tehtävä tili tuomiopäivänä. Sillä sanoistasi sinut vanhurskautetaan, ja sanoistasi sinut tuomitaan. Matteus 12:33–37.

The day of judgment, according to the second commandment is in the fourth generation. The judgment is based upon the message we speak, and that message comes out of our hearts. It is the message we speak that identifies whether we are Peter’s “chosen generation” or a “generation of vipers.” Either class is manifested at the conclusion of a testing process where Christ, as the dirt brush man cleans His floor. As with the oil in the parable of the ten virgins, the message is represented either by an evil or a good heart. Christ’s reference adds that this generation of vipers, which is the fourth and final generation—seek after a sign, and the only sign they would be given was the sign of Jonah.

Tuomiopäivä on toisen käskyn mukaan neljännessä sukupolvessa. Tuomio perustuu siihen sanomaan, jonka me puhumme, ja tuo sanoma lähtee sydämestämme. Juuri se sanoma, jonka me puhumme, osoittaa, olemmeko Pietarin ”valittu sukupolvi” vai ”kyykäärmeiden sukupolvi”. Kumpikin ryhmä tulee ilmi koetusprosessin päättyessä, jolloin Kristus, tomun lakaisijana, puhdistaa lattiansa. Kuten öljy kymmenen neitsyen vertauksessa, sanoma kuvataan joko pahan tai hyvän sydämen kautta. Kristuksen viittaus lisää, että tämä kyykäärmeiden sukupolvi, joka on neljäs ja viimeinen sukupolvi, etsii merkkiä, eikä sille annettaisi muuta merkkiä kuin Joonaan merkki.

> Then certain of the scribes and of the Pharisees answered, saying, Master, we would see a sign from thee. But he answered and said unto them, An evil and adulterous generation seeketh after a sign; and there shall no sign be given to it, but the sign of the prophet Jonas: For as Jonas was three days and three nights in the whale’s belly; so shall the Son of man be three days and three nights in the heart of the earth. The men of Nineveh shall rise in judgment with this generation, and shall condemn it: because they repented at the preaching of Jonas; and, behold, a greater than Jonas is here. The queen of the south shall rise up in the judgment with this generation, and shall condemn it: for she came from the uttermost parts of the earth to hear the wisdom of Solomon; and, behold, a greater than Solomon is here. Matthew 12:38–42.

> Silloin muutamat kirjanoppineista ja fariseuksista vastasivat sanoen: Mestari, me tahdomme nähdä sinulta merkin. Mutta hän vastasi ja sanoi heille: Paha ja avionrikkoja sukupolvi tavoittelee merkkiä; eikä sille anneta muuta merkkiä kuin profeetta Joonaan merkki. Sillä niin kuin Joona oli kolme päivää ja kolme yötä suuren kalan vatsassa, niin on Ihmisen Poika oleva kolme päivää ja kolme yötä maan sydämessä. Niiniven miehet nousevat tuomiolla tämän sukupolven kanssa ja langettavat sille tuomion, sillä he tekivät parannuksen Joonaan saarnan johdosta; ja katso, tässä on enemmän kuin Joona. Etelän kuningatar nousee tuomiolla tämän sukupolven kanssa ja langettaa sille tuomion, sillä hän tuli maan äärestä kuulemaan Salomon viisautta; ja katso, tässä on enemmän kuin Salomo. Matteus 12:38–42.

Christ referenced the Jews as a generation of vipers, and He uses illustrations of judgment as the message of Jonah, and the message of the wisdom of Solomon. Jesus is identifying by context, and with two witnesses, that the generation of vipers is the fourth generation, for the fourth generation is where judgment is accomplished.

Kristus viittasi juutalaisiin kyykäärmeiden sukupolvena, ja Hän käyttää tuomion vertauskuvina Joonan sanomaa sekä Salomon viisauden sanomaa. Jeesus osoittaa asiayhteyden perusteella ja kahden todistajan kautta, että kyykäärmeiden sukupolvi on neljäs sukupolvi, sillä neljännessä sukupolvessa tuomio pannaan täytäntöön.

The one hundred and forty-four thousand are the ensign, or the sign of the latter days, as is the law of God, and the Sabbath. The sign of Jonah is the sign of the resurrection, which for the Jews in Christ’s day and age was His baptism, when the Holy Spirit descended, represented as a dove. Jonah means “dove.” Jonah, John the Revelator, Daniel, Joseph and Lazarus represent the one hundred and forty-four thousand, who are resurrected from being dead in the street for three and a half days. At that point they are to transition from Laodiceans unto Philadelphians, thus becoming the eighth that is of the seven. Jonah represents baptism, for he was cast into the water and symbolically died when he was eaten by the whale. He was thereafter resurrected, as was John, when he was taken out of the boiling oil, and as was Daniel when he was taken out of the lion’s den, and as was Joseph, when he was taken out of the pit, as was Lazarus, the sealing miracle in the time of Christ. The Jews could not see the sign of Jonah, as represented by Christ’s resurrection any clearer than Adventism sees the sign of 9/11, which is the sign of Jonah.

Sataaneljäkymmentäneljätuhatta ovat lippumerkki eli viimeisten päivien tunnusmerkki, samoin kuin Jumalan laki ja sapatti. Joonan merkki on ylösnousemuksen merkki, joka Kristuksen ajan juutalaisille oli Hänen kasteensa, jolloin Pyhä Henki laskeutui kyyhkysen hahmossa. Joona merkitsee ”kyyhkystä”. Joona, Johannes Ilmestyksensaaja, Daniel, Joosef ja Lasarus edustavat sataaneljäkymmentäneljätuhatta, jotka nousevat kuolleista oltuaan kuolleina kadulla kolme ja puoli päivää. Siinä vaiheessa heidän tulee siirtyä laodikealaisista filadelfialaisiksi ja siten tulla kahdeksanneksi, joka on niistä seitsemästä. Joona edustaa kastetta, sillä hänet heitettiin veteen ja hän kuoli vertauskuvallisesti, kun valas nieli hänet. Sen jälkeen hän nousi ylös, niin kuin Johannes, kun hänet otettiin kiehuvasta öljystä, ja niin kuin Daniel, kun hänet otettiin leijonien luolasta, ja niin kuin Joosef, kun hänet otettiin ylös kuopasta, samoin kuin Lasarus, sinetöivä ihme Kristuksen aikana. Juutalaiset eivät voineet nähdä Joonan merkkiä, sellaisena kuin Kristuksen ylösnousemus sitä edusti, yhtään sen selvemmin kuin adventismi näkee syyskuun 11. päivän merkin, joka on Joonan merkki.

We will continue these subjects in the next article.

Jatkamme näiden aiheiden käsittelyä seuraavassa artikkelissa.

> “The burden of the warning now to come to the people of God, nigh and afar off, is the third angel’s message. And those who are seeking to understand this message will not be led by the Lord to make an application of the Word that will undermine the foundation and remove the pillars of the faith that has made Seventh-day Adventists what they are today. The truths that have been unfolding in their order, as we have advanced along the line of prophecy revealed in the Word of God, are truth, sacred, eternal truth today. Those who passed over the ground step by step in the past history of our experience, seeing the chain of truth in the prophecies, were prepared to accept and obey every ray of light. They were praying, fasting, searching, digging for the truth as for hidden treasures, and the Holy Spirit, we know, was teaching and guiding us. Many theories were advanced, bearing a semblance of truth, but so mingled with misinterpreted and misapplied scriptures, that they led to dangerous errors. Very well do we know how every point of truth was established, and the seal set upon it by the Holy Spirit of God. And all the time voices were heard, ‘Here is the truth,’ ‘I have the truth; follow me.’ But the warnings came, ‘Go not ye after them. I have not sent them, but they ran.’ (See Jeremiah 23:21.)

> ”Nyt Jumalan kansalle, sekä läheisille että kaukaisille, tulevan varoituksen taakka on kolmannen enkelin sanoma. Ja niitä, jotka pyrkivät ymmärtämään tämän sanoman, Herra ei johdata tekemään Sanasta sellaista sovellutusta, joka horjuttaisi perustuksen ja poistaisi ne uskon pylväät, jotka ovat tehneet seitsemännen päivän adventisteista sen, mitä he nykyään ovat. Ne totuudet, jotka ovat avautuneet järjestyksessään meidän edetessämme Jumalan Sanassa ilmoitettua profetian linjaa pitkin, ovat totuutta, pyhää, iankaikkista totuutta tänäänkin. Ne, jotka menneessä kokemuksemme historiassa kulkivat tämän maaperän yli askel askeleelta ja näkivät profetioissa totuuden ketjun, valmistettiin ottamaan vastaan ja tottelemaan jokaista valonsädettä. He rukoilivat, paastosivat, tutkivat ja kaivoivat totuutta kuin kätkettyjä aarteita, ja me tiedämme, että Pyhä Henki opetti ja johti meitä. Esitettiin monia teorioita, joissa oli totuuden näennäisyyttä, mutta jotka oli niin sekoitettu väärin tulkittuihin ja väärin sovellettuihin raamatunkohtiin, että ne johtivat vaarallisiin erehdyksiin. Me tiedämme varsin hyvin, kuinka jokainen totuuden kohta vahvistettiin ja kuinka Jumalan Pyhä Henki painoi siihen sinettinsä. Ja kaiken aikaa kuultiin ääniä: ’Tässä on totuus’, ’Minulla on totuus; seuratkaa minua.’ Mutta varoitukset kuuluivat: ’Älkää menkö heidän perässään. Minä en ole lähettänyt heitä, mutta he juoksivat.’ (Ks. Jeremia 23:21.)”

> “The leadings of the Lord were marked, and most wonderful were His revelations of what is truth. Point after point was established by the Lord God of heaven. That which was truth then, is truth today. But the voices do not cease to be heard—‘This is truth. I have new light.’ But these new lights in prophetic lines are manifest in misapplying the Word and setting the people of God adrift without an anchor to hold them. If the student of the Word would take the truths which God has revealed in the leadings of His people, and appropriate these truths, digest them, and bring them into their practical life, they would then be living channels of light. But those who have set themselves to study out new theories, have a mixture of truth and error combined, and after trying to make these things prominent, have demonstrated that they have not kindled their taper from the divine altar, and it has gone out in darkness.” Selected Messages, book 2, 103, 104.

> ”Herran johdatukset olivat selviä, ja mitä ihmeellisimmät olivat Hänen ilmoituksensa siitä, mikä on totuus. Kohta kohdalta taivaan Herra Jumala vahvisti sen. Se, mikä silloin oli totuus, on totuus tänäänkin. Mutta äänet eivät lakkaa kuulumasta: ’Tämä on totuus. Minulla on uutta valoa.’ Mutta nämä uudet valot profeetallisissa linjoissa tulevat ilmi Sanan vääränä soveltamisena ja Jumalan kansan ajelehtimaan saattamisena ilman ankkuria, joka pitäisi heidät lujina. Jos Sanan tutkija ottaisi ne totuudet, jotka Jumala on ilmoittanut kansansa johdattamisessa, omaksuisi nämä totuudet, sulattaisi ne itseensä ja toisi ne käytännölliseen elämäänsä, hän olisi silloin elävä valon kanava. Mutta ne, jotka ovat ryhtyneet tutkimaan uusia teorioita, ovat yhdistäneet totuuden ja erehdyksen sekoituksen, ja koetettuaan tehdä näistä asioista keskeisiä he ovat osoittaneet, etteivät ole sytyttäneet kynttiläänsä jumalalliselta alttarilta, vaan se on sammunut pimeyteen.” Selected Messages, kirja 2, 103, 104.

Back to Articles