Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Seventy-Four

Danielin kirja – sataseitsemänkymmentäneljä

Prophetic Insights and Divine Revelations: Understanding Daniel’s Vision and Its Last-Day Implications

Profeetallisia oivalluksia ja jumalallisia ilmestyksiä: Danielin näyn ja sen viimeisten päivien merkityksen ymmärtäminen

Author

Jeff Pippenger

Published

April 4, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

As we address the third proxy war, represented in verses thirteen through fifteen, we will remind ourselves of what has led up to these verses. In chapter ten, Daniel receives his final vision, and in doing so he is identified as understanding both the internal and external prophetic visions. The Hebrew word “dabar,” meaning “word” is translated as “thing.” In chapter nine, when Gabriel came to make Daniel understand the vision of the twenty-three hundred days, the Hebrew word “dabar” was translated as “matter.”

Kun käsittelemme kolmatta sijaissotaa, jota jakeet kolmestatoista viiteentoista edustavat, muistutamme itseämme siitä, mikä on johtanut näihin jakeisiin. Kymmenennessä luvussa Daniel saa viimeisen näkönsä, ja samalla hänet osoitetaan ymmärtäväksi sekä sisäiset että ulkoiset profeetalliset näyt. Heprean sana ”dabar”, joka merkitsee ”sanaa”, on käännetty sanalla ”asia”. Yhdeksännessä luvussa, kun Gabriel tuli saattamaan Danielin ymmärtämään kahdentuhannen kolmensadan päivän näyn, heprean sana ”dabar” käännettiin sanalla ”asia”.

> Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to show thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:21–23.

> Niin, kun minä vielä puhuin rukouksessa, tuli mies Gabriel, jonka olin nähnyt näyssä alussa, lentäen kiiruusti, ja kosketti minua ehtoouhrin aikana. Ja hän opetti minua, puhui kanssani ja sanoi: Daniel, minä olen nyt tullut antamaan sinulle taitoa ja ymmärrystä. Sinun anomustesi alussa lähti sana, ja minä olen tullut ilmoittamaan sen sinulle; sillä sinä olet sangen rakastettu. Ymmärrä siis sana ja tarkkaa näkyä. Daniel 9:21–23.

When Gabriel told Daniel to “understand the matter, and consider the vision,” the Hebrew word “biyn” was translated as both “understand” and also as “consider.” The word means to mentally separate. Gabriel informed Daniel to make a mental separation between the “dabar” translated as “matter” and the “mareh“, translated as “vision”. In order to understand the interpretation that Gabriel was providing to Daniel concerning the prophecy of twenty-three hundred years, Daniel was to recognize the distinction between the prophetic vision represented as the “matter” and the prophetic “mareh” vision. The “matter”, which is the “dabar,” meaning word, represents the external line of prophecy and the “mareh” vision represents the internal line of prophecy.

Kun Gabriel kehotti Danielia ”ymmärtämään asian ja tarkkaamaan näkyä”, heprean sana ”biyn” käännettiin sekä sanalla ”ymmärtää” että myös sanalla ”tarkata”. Sana merkitsee mentaalista erottamista. Gabriel ilmoitti Danielille, että hänen tuli tehdä mentaalinen ero ”dabarin”, joka on käännetty sanalla ”asia”, ja ”marehin”, joka on käännetty sanalla ”näky”, välillä. Jotta Daniel ymmärtäisi sen selityksen, jonka Gabriel antoi hänelle kaksituhatta kolmensadan vuoden profetiaa koskien, hänen tuli tunnistaa se ero, joka on profeetallisen näyn, jota ”asia” edustaa, ja profeetallisen ”mareh”-näyn välillä. ”Asia”, joka on ”dabar”, merkityksessä sana, edustaa profetian ulkoista linjaa, ja ”mareh”-näky edustaa profetian sisäistä linjaa.

In Daniel chapter ten, the first truth that is revealed to the student of prophecy is that Daniel represents God’s people in the last days who understand both the internal and external lines of prophecy.

Danielin kymmenennessä luvussa ensimmäinen totuus, joka profetian tutkijalle paljastetaan, on se, että Daniel edustaa Jumalan kansaa viimeisinä päivinä, joka ymmärtää sekä profetian sisäiset että ulkoiset linjat.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> Persian kuninkaan Kooreksen kolmantena hallitusvuotena ilmoitettiin Danielille, jonka nimeksi oli annettu Beltassar, eräs asia; ja se asia oli tosi, mutta määrätty aika oli pitkä. Ja hän ymmärsi asian, ja hänellä oli ymmärrys näystä. Daniel 10:1.

The “thing,” is the Hebrew word “dabar,” and the “vision,” is the “mareh” vision. As a prophet, Daniel represents God’s last day people, whose perfect fulfillment is the one hundred and forty-four thousand. The third year of Cyrus places Daniel in the reform line that began at the time of the end in 1989. In “those days,” representing the history of 1989 to the soon coming Sunday law in the United States, Daniel was mourning for three weeks. In the reform line of the one hundred and forty-four thousand, the period of mourning is marking the three and a half days that the two witnesses of Revelation chapter eleven, are dead in the street. The street of that great city of Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified, is also Ezekiel’s valley of dead dry bones.

”Asia” on heprean sana ”dabar”, ja ”näky” on ”mareh”-näky. Profeettana Daniel edustaa Jumalan viimeisten päivien kansaa, jonka täydellinen täyttymys on sataneljäkymmentäneljätuhatta. Kyyroksen kolmas vuosi sijoittaa Danielin siihen uudistuslinjaan, joka alkoi lopun aikana vuonna 1989. ”Noina päivinä”, jotka edustavat historianjaksoa vuodesta 1989 pian tulevaan sunnuntailakiin Yhdysvalloissa, Daniel suri kolme viikkoa. Sataneljäkymmentäneljän tuhannen uudistuslinjassa suruaika merkitsee niitä kolmea ja puolta päivää, jolloin Ilmestyskirjan luvun yksitoista kaksi todistajaa ovat kuolleina kadulla. Tuon suuren kaupungin katu, Sodoman ja Egyptin, jossa myös meidän Herramme ristiinnaulittiin, on myös Hesekielin laakso täynnä kuivia, kuolleita luita.

In chapter ten, Daniel is transformed into the image of Christ, and touched three times in advance of Gabriel interpreting the vision which Daniel saw. The vision produced a separation of two classes of worshippers. The everlasting gospel always produces two classes of worshippers. Daniel represented the class of worshippers represented as the one hundred and forty-four thousand, in contrast with the class that fled in fear from the vision.

Luvussa kymmenen Daniel muutetaan Kristuksen kuvan kaltaiseksi, ja häntä kosketetaan kolme kertaa ennen kuin Gabriel tulkitsee näyn, jonka Daniel näki. Näky sai aikaan eron kahden jumalanpalvelijoiden luokan välille. Iankaikkinen evankeliumi synnyttää aina kaksi jumalanpalvelijoiden luokkaa. Daniel edusti sitä jumalanpalvelijoiden luokkaa, jota kuvataan sadaksineljäksikymmeneksineljäksi tuhanneksi, vastakohtana sille luokalle, joka pakeni näkyä peläten.

Prior to chapter ten Gabriel came three times to Daniel to interpret a vision. He interpreted the visions of chapters seven and eight, which illustrated the kingdoms of Bible prophecy in both their political manifestation (chapter seven), and their religious manifestation (chapter eight). Then in chapter nine Gabriel interpreted the twenty-three-hundred-year prophecy. Gabriel arrives in chapter ten to finish the interpretation that was left incomplete in chapter nine, and to provide Daniel with the interpretation of the vision which produced the two classes of worshippers. Gabriel first provides Daniel with a general overview of the vision in verse fourteen.

Ennen kymmenettä lukua Gabriel tuli Danielin luo kolme kertaa selittämään näyn. Hän selitti seitsemännen ja kahdeksannen luvun näyt, jotka kuvasivat Raamatun profetian valtakuntia sekä niiden poliittisessa ilmenemismuodossa (luku seitsemän) että niiden uskonnollisessa ilmenemismuodossa (luku kahdeksan). Sitten yhdeksännessä luvussa Gabriel selitti kahdentuhannen kolmensadan vuoden profetian. Kymmenennessä luvussa Gabriel saapuu saattamaan päätökseen sen selityksen, joka jäi keskeneräiseksi yhdeksännessä luvussa, sekä antamaan Danielille sen näyn selityksen, joka synnytti kaksi palvojien luokkaa. Gabriel antaa ensin Danielille yleiskatsauksen näystä jakeessa neljätoista.

> Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days. Daniel 10:14.

> Nyt minä olen tullut saattaakseni sinut ymmärtämään, mitä sinun kansallesi tapahtuu viimeisinä päivinä; sillä näky koskee vielä monia päiviä. Daniel 10:14.

The vision of Christ, which produced two classes of worshippers, represents what shall befall God’s people in the last days. The interpretation of chapters seven and eight was an interpretation of the history represented by the rise and fall of the kingdoms of Bible prophecy, as illustrated by beasts of prey and sanctuary animals respectively. The interpretation of chapter nine, was a detailed breakdown of the different prophetic periods represented within the prophecy of twenty-three hundred years. Somehow the vision of the glorified Christ in chapter ten represented what shall befall God’s people in the last days. Before Gabriel begins with the detailed outline of history, which is the interpretation of the vision of the glorified Christ, he reminds Daniel that he has already told Daniel what the interpretation represents.

Näky Kristuksesta, joka synnytti kaksi palvojien luokkaa, kuvaa sitä, mikä kohtaa Jumalan kansaa viimeisinä päivinä. Seitsemännen ja kahdeksannen luvun selitys oli selitys siitä historiasta, jota Raamatun profetian valtakuntien nousu ja kukistuminen esittivät, havainnollistettuina vuoroin petoeläimillä ja pyhäkköeläimillä. Yhdeksännen luvun selitys oli yksityiskohtainen erittely niistä eri profeetallisista ajanjaksoista, jotka sisältyivät kahdentuhannenkolmensadan vuoden profetiaan. Jollakin tavoin kirkastetun Kristuksen näky kymmenennessä luvussa esitti sitä, mikä kohtaa Jumalan kansaa viimeisinä päivinä. Ennen kuin Gabriel aloittaa historian yksityiskohtaisen esityksen, joka on kirkastetun Kristuksen näyn selitys, hän muistuttaa Danielia siitä, että hän on jo kertonut Danielille, mitä tuo selitys kuvaa.

> Then said he, Knowest thou wherefore I come unto thee? and now will I return to fight with the prince of Persia: and when I am gone forth, lo, the prince of Grecia shall come. Daniel 10:20.

> Sitten hän sanoi: Tiedätkö, minkä tähden minä olen tullut sinun luoksesi? Ja nyt minä palaan taistelemaan Persian ruhtinasta vastaan; ja kun minä olen lähtenyt, katso, Kreikan ruhtinas tulee. Daniel 10:20.

Gabriel reminds Daniel that he had told Daniel in verse fourteen, that he had come to make Daniel understand what shall befall God’s people in the last days, and he expected Daniel to place the following presentation of prophetic history in that context. Daniel had been seeking a specific understanding from the first day in which he began to mourn.

Gabriel muistuttaa Danielia siitä, että hän oli jakeessa neljätoista sanonut Danielille tulleensa saattamaan hänet ymmärtämään, mitä Jumalan kansalle on tapahtuva viimeisinä päivinä, ja hän odotti Danielin sijoittavan seuraavan profeetallisen historian esityksen tähän yhteyteen. Daniel oli ensimmäisestä päivästä alkaen, jona hän ryhtyi murehtimaan, etsinyt tästä erityistä ymmärrystä.

> Then said he unto me, Fear not, Daniel: for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words. But the prince of the kingdom of Persia withstood me one and twenty days: but, lo, Michael, one of the chief princes, came to help me; and I remained there with the kings of Persia. Daniel 10:12, 13.

> Niin hän sanoi minulle: Älä pelkää, Daniel; sillä ensimmäisestä päivästä asti, jona sinä panit sydämesi ymmärtämään ja nöyryyttämään itseäsi Jumalasi edessä, sinun sanasi on kuultu, ja minä olen tullut sinun sanojesi tähden. Mutta Persian valtakunnan ruhtinas vastusti minua kaksikymmentäyksi päivää; mutta katso, Miikael, yksi ensimmäisistä ruhtinaista, tuli auttamaan minua; ja minä jäin sinne Persian kuningasten luo. Daniel 10:12, 13.

After Daniel’s three weeks of mourning, he saw the vision of Christ, that prophetically aligned with the vision of Christ that John in Patmos had witnessed.

Kun Danielin kolme suruviikkoa oli kulunut, hän näki Kristuksen näyn, joka oli profeetallisesti yhdenmukainen sen Kristuksen näyn kanssa, jonka Johannes Patmoksella oli nähnyt.

> “No less a personage than the Son of God appeared to Daniel. This description is similar to that given by John when Christ was revealed to him upon the Isle of Patmos. Our Lord now comes with another heavenly messenger to teach Daniel what would take place in the latter days. This knowledge was given to Daniel and recorded by inspiration for us upon whom the ends of the world are come.

> ”Juuri Jumalan Poika itse ilmestyi Danielille. Tämä kuvaus on samankaltainen kuin se, jonka Johannes antoi, kun Kristus ilmoitettiin hänelle Patmoksen saarella. Herramme tulee nyt toisen taivaallisen sanansaattajan kanssa opettamaan Danielille, mitä oli tapahtuva viimeisinä päivinä. Tämä tieto annettiin Danielille ja kirjoitettiin innoituksesta muistiin meitä varten, joiden osaksi maailman aikojen loppu on tullut.

> “The great truths revealed by the world’s Redeemer are for those who search for truth as for hid treasures. Daniel was an aged man. His life had been passed amid the fascinations of a heathen court, his mind cumbered with the affairs of a great empire; yet he turns aside from all these to afflict his soul before God, and seek a knowledge of the purposes of the Most High. And in response to his supplications, light from the heavenly courts was communicated for those who should live in the latter days. With what earnestness, then, should we seek God, that he may open our understanding to comprehend the truths brought to us from Heaven.

> Maailman Lunastajan ilmoittamat suuret totuudet ovat niitä varten, jotka etsivät totuutta niin kuin kätkettyjä aarteita. Daniel oli iäkäs mies. Hänen elämänsä oli kulunut pakanallisen hovin viehätyksien keskellä, hänen mielensä kuormitettuna suuren valtakunnan asioilla; kuitenkin hän kääntyy syrjään kaikesta tästä nöyryyttääkseen sielunsa Jumalan edessä ja etsiäkseen tietoa Korkeimman aivoituksista. Ja vastauksena hänen anomuksiinsa taivaallisista esipihoista annettiin valoa niitä varten, joiden oli määrä elää viimeisinä päivinä. Kuinka hartaasti meidän siis tuleekaan etsiä Jumalaa, että hän avaisi ymmärryksemme käsittämään meille taivaasta tuodut totuudet.

> “‘And I Daniel alone saw the vision; for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves…. And there remained no strength in me; for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength.’ Such will be the experience of every one who is truly sanctified. The clearer their views of the greatness, glory, and perfection of Christ, the more vividly will they see their own weakness and imperfection. They will have no disposition to claim a sinless character; that which has appeared right and comely in themselves will, in contrast with Christ’s purity and glory, appear only as unworthy and corruptible. It is when men are separated from God, when they have very indistinct views of Christ, that they say, ‘I am sinless; I am sanctified.’

> “‘Minä, Daniel, yksin näin näyn; miehet, jotka olivat minun kanssani, eivät nähneet näkyä, mutta suuri vapistus valtasi heidät, niin että he pakenivat kätkeytyäkseen…. Minuun ei jäänyt voimaa; kasvojeni terveys muuttui minussa raukeudeksi, enkä säilyttänyt voimaa.’ Tällainen on oleva jokaisen todella pyhitetyn kokemus. Mitä selvemmin he näkevät Kristuksen suuruuden, kirkkauden ja täydellisyyden, sitä elävämmin he näkevät oman heikkoutensa ja epätäydellisyytensä. Heillä ei ole minkäänlaista halua vaatia itselleen synnitöntä luonnetta; se, mikä heissä itsessään on näyttänyt oikealta ja kauniilta, näyttää Kristuksen puhtauteen ja kirkkauteen verrattuna ainoastaan arvottomalta ja turmeltuvalta. Juuri silloin, kun ihmiset ovat erossa Jumalasta ja heidän näkemyksensä Kristuksesta ovat hyvin hämärät, he sanovat: ‘Minä olen synnitön; minä olen pyhitetty.’”

> “Gabriel then appeared to the prophet, and thus addressed him; ‘O Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright; for unto thee am I now sent. And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Then said he unto me, Fear not, Daniel; for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words.’

> Sitten Gabriel ilmestyi profeetalle ja puhutteli häntä näin: ”Oi Daniel, sinä suuresti rakastettu mies, ymmärrä ne sanat, jotka minä sinulle puhun, ja nouse seisomaan; sillä sinun tykösi minut on nyt lähetetty.” Ja kun hän oli puhunut minulle tämän sanan, minä nousin vapisten seisomaan. Sitten hän sanoi minulle: ”Älä pelkää, Daniel; sillä ensimmäisestä päivästä alkaen, jona sinä panit sydämesi ymmärtämään ja nöyryyttämään itseäsi Jumalasi edessä, sinun sanasi kuultiin, ja minä olen tullut sinun sanojesi tähden.”

> “What great honor was shown to Daniel by the Majesty of Heaven! He comforts his trembling servant, and assures him that his prayer was heard in Heaven, and that in answer to that fervent petition, the angel Gabriel was sent to affect the heart of the Persian king. The monarch had resisted the impressions of the Spirit of God during the three weeks while Daniel was fasting and praying, but Heaven’s Prince, the archangel, Michael, was sent to turn the heart of the stubborn king to take some decided action to answer the prayer of Daniel.

> “Mikä suuri kunnia osoitettiinkaan Danielille taivaan Majesteetin taholta! Hän lohduttaa vapisevaa palvelijaansa ja vakuuttaa hänelle, että hänen rukouksensa kuultiin taivaassa ja että vastauksena tuohon hartaaseen anomukseen enkeli Gabriel lähetettiin vaikuttamaan Persian kuninkaan sydämeen. Hallitsija oli vastustanut Jumalan Hengen vaikutelmia niiden kolmen viikon ajan, jolloin Daniel paastosi ja rukoili, mutta taivaan Ruhtinas, ylienkeli Miikael, lähetettiin kääntämään itsepäisen kuninkaan sydän ryhtymään johonkin ratkaisevaan toimeen vastatakseen Danielin rukoukseen.”

> “‘And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips…. And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee; be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me.’ So great was the divine glory revealed to Daniel that he could not endure the sight. Then the messenger of Heaven veiled the brightness of his presence and appeared to the prophet as ‘one like the similitude of the sons of men.’ By his divine power he strengthened this man of integrity and of faith, to hear the message sent to him from God.

> ”Ja kun hän puhui minulle sellaisia sanoja, minä käänsin kasvoni maahan päin ja mykistyin. Ja katso, joku, ihmislapsia muistuttava olento, kosketti huuliani…. Ja sanoi: Älä pelkää, sinä sangen rakastettu mies; rauha olkoon sinulle. Ole luja, ole luja. Ja hänen puhuessaan minulle minä vahvistuin ja sanoin: Puhukoon herrani, sillä sinä olet vahvistanut minua.” Niin suuri oli Danielille ilmoitettu jumalallinen kirkkaus, ettei hän voinut kestää sen näkemistä. Silloin taivaan sanansaattaja verhosi läsnäolonsa kirkkauden ja ilmestyi profeetalle ”ihmislapsia muistuttavana olentona”. Jumalallisella voimallaan hän vahvisti tätä nuhteetonta ja uskollista miestä kuulemaan hänelle Jumalalta lähetetyn sanoman.

> “Daniel was a devoted servant of the Most High. His long life was filled up with noble deeds of service for his Master. His purity of character, and unwavering fidelity, are equaled only by his humility of heart and his contrition before God. We repeat, The life of Daniel is an inspired illustration of true sanctification.” Review and Herald, February 8, 1881.

> ”Daniel oli Korkeimman omistautunut palvelija. Hänen pitkä elämänsä oli täynnä jalot palvelusteot hänen Herransa hyväksi. Hänen luonteensa puhtaus ja horjumaton uskollisuutensa ovat verrattavissa ainoastaan hänen sydämensä nöyryyteen ja hänen katumukseensa Jumalan edessä. Toistamme: Danielin elämä on innoitettu esimerkki todellisesta pyhityksestä.” Review and Herald, February 8, 1881.

Daniel’s experience in chapter ten, represents God’s people in the last days, who as Daniel and John, understand the Revelation of Jesus Christ. The key to placing Daniel into the prophetic history where his experience is located is based upon the fact that he was in mourning, and that Michael was sent at the conclusion of the twenty-one days. In the first verse, Daniel records that he had understanding of both the internal and external visions of prophecy. Prior to the twenty-one days Daniel had an incomplete understanding of the two visions, but with the interpretation of Gabriel, Daniel fully grasps the “thing” and the “vision” as different revelations.

Danielin kokemus kymmenennessä luvussa edustaa Jumalan kansaa viimeisinä päivinä, joka Danielin ja Johanneksen tavoin ymmärtää Jeesuksen Kristuksen ilmestyksen. Avain Danielin sijoittamiseen siihen profeetalliseen historiaan, jossa hänen kokemuksensa sijaitsee, perustuu siihen tosiasiaan, että hän oli murheessaan ja että Mikael lähetettiin kahdenkymmenenyhden päivän päättyessä. Ensimmäisessä jakeessa Daniel kirjoittaa, että hänellä oli ymmärrys sekä profetian sisäisestä että ulkoisesta näystä. Ennen kahdenkymmenenyhden päivän aikaa Danielilla oli epätäydellinen ymmärrys näistä kahdesta näystä, mutta Gabrielin selityksen myötä Daniel käsittää täysin ”asian” ja ”näyn” toisistaan erillisinä ilmestyksinä.

> “As the time approached for the close of the seventy years’ captivity, Daniel’s mind became greatly exercised upon the prophecies of Jeremiah. He saw that the time was at hand when God would give his chosen people another trial; and with fasting, humiliation, and prayer, he importuned the God of Heaven in behalf of Israel, in these words: ‘O Lord, the great and dreadful God, keeping the covenant and mercy to them that love him, and to them that keep his commandments’; we have sinned, and have committed iniquity, and have done wickedly, and have rebelled, even by departing from thy precepts and from thy judgments; neither have we hearkened unto thy servants the prophets, which spake in thy name to our kings, our princes, and our fathers, and to all the people of the land.’

> ”Kun seitsemänkymmenen vuoden vankeuden päättymisen aika lähestyi, Danielin mieli kiintyi syvästi Jeremian profetioihin. Hän näki, että aika oli käsillä, jolloin Jumala antaisi valitulle kansalleen jälleen koetuksen; ja paastoten, nöyrtyen ja rukoillen hän anoi Taivaan Jumalaa Israelin puolesta näillä sanoilla: ’Oi Herra, suuri ja peljättävä Jumala, joka pidät liiton ja laupeuden niille, jotka sinua rakastavat, ja niille, jotka pitävät sinun käskysi’; me olemme tehneet syntiä ja tehneet vääryyttä ja menetelleet jumalattomasti ja kapinoineet, poiketen sinun käskyistäsi ja sinun tuomioistasi; emmekä ole kuulleet sinun palvelijoitasi profeettoja, jotka puhuivat sinun nimessäsi meidän kuninkaillemme, meidän ruhtinaillemme ja meidän isillemme sekä kaikelle maan kansalle.”

> “Notice these words. Daniel does not proclaim his own fidelity before the Lord. Instead of claiming to be pure and holy, he identifies himself with the really sinful of Israel. The wisdom which God imparted to him was as far superior to the wisdom of the wise men of the world as the light of the sun shining in the heavens at noonday is brighter than the feeblest star. Yet ponder the prayer from the lips of this man so highly favored of Heaven. With deep humiliation, with tears, and with rending of heart, he pleads for himself and for his people. He lays his soul open before God, confessing his own vileness, and acknowledging the Lord’s greatness and majesty.

> ”Huomatkaa nämä sanat. Daniel ei julista omaa uskollisuuttaan Herran edessä. Sen sijaan, että hän väittäisi olevansa puhdas ja pyhä, hän samastaa itsensä Israelin todella syntisiin. Viisaus, jonka Jumala oli hänelle antanut, oli yhtä paljon maailman viisaiden viisautta korkeampi kuin taivaan korkeudessa keskipäivällä loistavan auringon valo on himmeimmän tähden valoa kirkkaampi. Kuitenkin tarkatkaa rukousta tämän taivaan niin suuresti suosiman miehen huulilta. Syvässä nöyrtymisessä, kyynelin ja sydämen murtumisella hän anoo itsensä ja kansansa puolesta. Hän avaa sielunsa Jumalan edessä tunnustaen oman alhaisuutensa ja tunnustaen Herran suuruuden ja majesteetin.

> “What earnestness and fervor characterize his supplications! He is coming nearer and nearer to God. The hand of faith is reached upward to grasp the never-failing promises of the Most High. His soul is wrestling in agony. And he has the evidence that his prayer is heard. He feels that victory is his. If we as a people would pray as Daniel prayed, and wrestle as he wrestled, humbling our souls before God, we should realize as marked answers to our petitions as were granted to Daniel. Hear how he presses his case at the court of Heaven:

> “Mikä vilpittömyys ja palavuus luonnehtivatkaan hänen rukouksiaan! Hän tulee yhä lähemmäksi ja lähemmäksi Jumalaa. Uskon käsi ojentuu ylöspäin tarttuakseen Korkeimman pettäviin lupauksiin. Hänen sielunsa kamppailee tuskassa. Ja hänellä on todistus siitä, että hänen rukouksensa on kuultu. Hän tuntee, että voitto on hänen. Jos me kansana rukoilisimme niin kuin Daniel rukoili ja kamppailisimme niin kuin hän kamppaili, nöyryyttäen sielumme Jumalan edessä, saisimme kokea rukouksiimme yhtä selviä vastauksia kuin Daniel sai. Kuulkaa, kuinka hän ajaa asiaansa taivaan hovissa:”

> “‘O my God, incline thine ear, and hear; open thine eyes, and behold our desolations, and the city which is called by thy name; for we do not present our supplications before thee for our righteousnesses, but for thy great mercies. O Lord, hear; O Lord, forgive; O Lord, hearken and do; defer not, for thine own sake, O my God; for thy city and thy people are called by thy name. And whilst I was speaking and praying, and confessing my sin and the sin of my people, … even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation.’

> “Oi minun Jumalani, kallista korvasi ja kuule; avaa silmäsi ja katso meidän hävitystämme ja kaupunkia, joka on kutsuttu sinun nimelläsi; sillä me emme tuo rukouksiamme sinun eteesi omaan vanhurskauteemme vedoten, vaan sinun suuren laupeutesi tähden. Herra, kuule; Herra, anna anteeksi; Herra, ota varteen ja tee; älä viivytä, itsesi tähden, oi minun Jumalani; sillä sinun kaupunkiasi ja sinun kansaasi kutsutaan sinun nimelläsi. Ja kun minä vielä puhuin ja rukoilin ja tunnustin syntiäni ja kansani syntiä, … silloin mies Gabriel, jonka olin nähnyt näyssä alussa, lensi kiitäen ja kosketti minua iltauhrin aikaan.”

> “As Daniel’s prayer is going forth, the angel Gabriel comes sweeping down from the heavenly courts, to tell him that his petitions are heard and answered. This mighty angel has been commissioned to give him skill and understanding,—to open before him the mysteries of future ages. Thus, while earnestly seeking to know and understand the truth, Daniel was brought into communion with Heaven’s delegated messenger.

> Kun Danielin rukous kohoaa, enkeli Gabriel syöksyy alas taivaallisista esikartanoista ilmoittamaan hänelle, että hänen anomisensa on kuultu ja siihen on vastattu. Tämä mahtava enkeli on lähetetty antamaan hänelle taitoa ja ymmärrystä — avaamaan hänen eteensä tulevien aikakausien salaisuudet. Näin Daniel, pyrkiessään hartaasti tuntemaan ja ymmärtämään totuuden, saatettiin yhteyteen taivaan valtuutetun sanansaattajan kanssa.

> “The man of God was praying, not for a flight of happy feeling, but for a knowledge of the divine will. And he desired this knowledge, not merely for himself, but for his people. His great burden was for Israel, who were not, in the strictest sense, keeping the law of God. He acknowledges that all their misfortunes have come upon them in consequence of their transgressions of that holy law. He says, ‘We have sinned, we have done wickedly…. Because for our sins and for the iniquities of our fathers, Jerusalem and thy people are become a reproach to all that are about us.’ They had lost their peculiar, holy character as God’s chosen people. ‘Now therefore, O our God, hear the prayer of thy servant, and his supplications, and cause thy face to shine upon thy sanctuary that is desolate.’ Daniel’s heart turns with intense longing to the desolate sanctuary of God. He knows that its prosperity can be restored only as Israel shall repent of their transgressions of God’s law, and become humble, and faithful, and obedient.

> Jumalan mies rukoili, ei saadakseen hetkellistä onnellista tunnetta, vaan saadakseen tuntemuksen jumalallisesta tahdosta. Ja tätä tuntemusta hän ei toivonut ainoastaan itselleen, vaan kansalleen. Hänen suuri taakkansa oli Israel, joka ei tarkimmassa merkityksessä pitänyt Jumalan lakia. Hän myöntää, että kaikki heidän onnettomuutensa ovat tulleet heidän osakseen tuon pyhän lain rikkomisen seurauksena. Hän sanoo: ”Me olemme tehneet syntiä, me olemme tehneet väärin…. Syntiemme tähden ja isiemme pahojen tekojen tähden Jerusalem ja sinun kansasi ovat joutuneet häväistyksiksi kaikkien niiden silmissä, jotka ovat meidän ympärillämme.” He olivat menettäneet erikoisen, pyhän luonteensa Jumalan valittuna kansana. ”Nyt siis, oi meidän Jumalamme, kuule palvelijasi rukous ja hänen anomisensa, ja anna kasvojesi loistaa pyhäköllesi, joka on autio.” Danielin sydän kääntyy palavassa ikävässä Jumalan autioitunutta pyhäkköä kohti. Hän tietää, että sen menestys voidaan palauttaa ainoastaan siten, että Israel katuu rikkomuksensa Jumalan lakia vastaan ja tulee nöyräksi, uskolliseksi ja kuuliaiseksi.

> “In answer to his petition, Daniel received not only the light and truth which he and his people most needed, but a view of the great events of the future, even to the advent of the world’s Redeemer. Those who claim to be sanctified, while they have no desire to search the Scriptures, or to wrestle with God in prayer for a clearer understanding of Bible truth, know not what true sanctification is.

> Vastauksena hänen rukoukseensa Daniel sai ei ainoastaan sitä valoa ja totuutta, jota hän ja hänen kansansa eniten tarvitsivat, vaan myös näkymän tulevaisuuden suuriin tapahtumiin aina maailman Lunastajan tulemukseen saakka. Ne, jotka väittävät olevansa pyhitettyjä, vaikka heillä ei ole halua tutkia Kirjoituksia tai kamppailla Jumalan kanssa rukouksessa saadakseen selvemmän ymmärryksen Raamatun totuudesta, eivät tiedä, mitä todellinen pyhitys on.

> “All who believe with the heart the word of God will hunger and thirst for a knowledge of his will. God is the author of truth. He enlightens the darkened understanding, and gives to the human mind power to grasp and comprehend the truths which he has revealed.

> Kaikki, jotka sydämessään uskovat Jumalan sanan, janoavat ja ikävöivät hänen tahtonsa tuntemista. Jumala on totuuden lähde. Hän valaisee pimentyneen ymmärryksen ja antaa ihmismielelle voiman käsittää ja ymmärtää ne totuudet, jotka hän on ilmoittanut.

> “Daniel talked with God. Heaven was opened before him. But the high honors granted him were the result of humiliation and earnest seeking. He did not think, as do many at the present day, that it is no matter what we believe, if we are only honest, and love Jesus. True love for Jesus will lead to the most close and earnest inquiry as to what is truth. Christ prayed that his disciples might be sanctified through the truth. He who is too indolent to make anxious, prayerful search for truth, will be left to receive errors which shall prove the ruin of his soul.

> ”Daniel puhui Jumalan kanssa. Taivas avautui hänen edessään. Mutta hänelle suodut korkeat kunnianosoitukset olivat nöyryytyksen ja vakavan etsimisen tulosta. Hän ei ajatellut, niin kuin monet nykyään ajattelevat, ettei sillä ole merkitystä, mitä uskomme, kunhan vain olemme rehellisiä ja rakastamme Jeesusta. Todellinen rakkaus Jeesukseen johtaa mitä läheisimpään ja vakavimpaan tutkimiseen sen selvittämiseksi, mikä on totuus. Kristus rukoili, että hänen opetuslapsensa pyhitettäisiin totuuden kautta. Se, joka on liian veltto ryhtyäkseen totuuden huolelliseen, rukoukselliseen etsimiseen, jätetään vastaanottamaan eksytyksiä, jotka koituvat hänen sielunsa turmioksi.

> “At the time of Gabriel’s visit, the prophet Daniel was unable to receive further instruction; but a few years afterward, desiring to know more of subjects not yet fully explained, he again set himself to seek light and wisdom from God. ‘In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all…. Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen whose loins were girded with fine gold of Uphaz. His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in color to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude.’

> ”Gabrielin vierailun aikana profeetta Daniel ei kyennyt vastaanottamaan lisäopetusta; mutta muutamia vuosia myöhemmin, haluten saada tietää enemmän asioista, joita ei ollut vielä täysin selitetty, hän ryhtyi jälleen etsimään valoa ja viisautta Jumalalta. ”Siihen aikaan minä, Daniel, olin murheellisena kolme täyttä viikkoa. Herkullista leipää en syönyt, lihaa eikä viiniä tullut suuhuni, enkä minä voidellut itseäni lainkaan…. Sitten minä nostin silmäni ja katselin, ja katso, siinä oli eräs pellavavaatteisiin puettu mies, jonka kupeet oli vyötetty Uufasin hienolla kullalla. Ja hänen ruumiinsa oli kuin krysoliitti, hänen kasvonsa olivat kuin salaman näköiset, hänen silmänsä kuin tulisoihdut, hänen käsivartensa ja jalkansa väriltään kuin kiiltävä vaski, ja hänen sanojensa ääni kuin kansanjoukon pauhu.”

> “No less a personage than the Son of God appeared to Daniel. This description is similar to that given by John when Christ was revealed to him upon the Isle of Patmos. Our Lord now comes with another heavenly messenger to teach Daniel what would take place in the latter days. This knowledge was given to Daniel and recorded by inspiration for us upon whom the ends of the world are come.” Review and Herald, February 8, 1881.

> Ei kukaan vähäisempi persoonallisuus kuin Jumalan Poika ilmestyi Danielille. Tämä kuvaus on samanlainen kuin se, jonka Johannes antoi, kun Kristus ilmoitettiin hänelle Patmoksen saarella. Herramme tulee nyt yhdessä toisen taivaallisen sanansaattajan kanssa opettamaan Danielille, mitä oli tapahtuva viimeisinä päivinä. Tämä tieto annettiin Danielille ja kirjoitettiin innoituksen vaikutuksesta meille, joiden osaksi maailman aikakausien loppu on tullut.” Review and Herald, 8. helmikuuta 1881.

The interpretation that Gabriel, “heaven’s delegated messenger,” was bringing to Daniel was the completion of the interpretation he had begun to provide to Daniel in chapter nine. The methodology of “line upon line,” requires that we align the interpretation and associated circumstances of both chapters nine and ten, together in order to rightly divide the prophetic illustration. It is in this interpretation that the visions of the Ulai and Hiddekel rivers join.

Tulkinta, jonka Gabriel, ”taivaan valtuutettu sanansaattaja”, oli tuomassa Danielille, oli sen tulkinnan loppuunsaattaminen, jonka hän oli alkanut antaa Danielille yhdeksännessä luvussa. Menetelmä ”rivi rivin päälle” edellyttää, että asetamme sekä yhdeksännen että kymmenennen luvun tulkinnan ja niihin liittyvät olosuhteet rinnakkain, jotta voisimme oikein jakaa profeetallisen kuvauksen. Juuri tässä tulkinnassa Ulai- ja Hiddekel-jokien näyt liittyvät yhteen.

Daniel had understood from the books of Jeremiah and Moses that the deliverance of God’s people was at hand. In so doing, Daniel represents God’s people of the last days that understand that the final deliverance of God’s people is at hand. Those last-day people will recognize that they have been spiritually scattered, as represented by Daniel who had been scattered into the slavery of the seventy years captivity in Babylon. They will then understand that they, as Daniel, must manifest the response to their scattered condition that agrees with the remedy represented by the “seven times,” of Leviticus chapter twenty-six.

Daniel oli ymmärtänyt Jeremian ja Mooseksen kirjoista, että Jumalan kansan vapautus oli lähellä. Näin tehdessään Daniel edustaa viimeisten päivien Jumalan kansaa, joka ymmärtää, että Jumalan kansan lopullinen vapautus on lähellä. Tuo viimeisten päivien kansa tulee tunnistamaan, että se on ollut hengellisesti hajallaan, mitä kuvaa Daniel, joka oli hajotettu Babylonin seitsemänkymmenen vuoden pakkosiirtolaisuuden orjuuteen. Sitten he ymmärtävät, että heidän, Danielin tavoin, täytyy ilmentää hajallaan olevan tilansa johdosta sellaista vastausta, joka on sopusoinnussa sen parannuskeinon kanssa, jota 3. Mooseksen kirjan kahdenkymmenennessäkuudennessa luvussa mainitut ”seitsemän aikaa” edustavat.

When the experience of humility represented by Daniel, that is demanded by the remedy set forth in Leviticus twenty-six, is manifested in the last days, God’s last-day people will have been mourning for a specific period of time. That period of time concludes when Michael the archangel descends.

Kun Danielin edustama nöyryyden kokemus, jota 3. Mooseksen kirjan kahdennessakymmenennessä kuudennessa luvussa esitetty lääke vaatii, ilmenee viimeisinä päivinä, Jumalan viimeisten päivien kansa on silloin surrut tietyn ajanjakson. Tuo ajanjakso päättyy, kun ylienkeli Miikael astuu alas.

We will continue this study in the next article.

हम इस अध्ययन को अगले लेख में जारी रखेंगे।

> And ye shall perish among the heathen, and the land of your enemies shall eat you up. And they that are left of you shall pine away in their iniquity in your enemies’ lands; and also in the iniquities of their fathers shall they pine away with them. If they shall confess their iniquity, and the iniquity of their fathers, with their trespass which they trespassed against me, and that also they have walked contrary unto me; And that I also have walked contrary unto them, and have brought them into the land of their enemies; if then their uncircumcised hearts be humbled, and they then accept of the punishment of their iniquity: Then will I remember my covenant with Jacob, and also my covenant with Isaac, and also my covenant with Abraham will I remember; and I will remember the land. The land also shall be left of them, and shall enjoy her sabbaths, while she lieth desolate without them: and they shall accept of the punishment of their iniquity: because, even because they despised my judgments, and because their soul abhorred my statutes. And yet for all that, when they be in the land of their enemies, I will not cast them away, neither will I abhor them, to destroy them utterly, and to break my covenant with them: for I am the Lord their God. But I will for their sakes remember the covenant of their ancestors, whom I brought forth out of the land of Egypt in the sight of the heathen, that I might be their God: I am the Lord. Leviticus 26:38–45.

> Ja te hukutte pakanakansojen sekaan, ja vihollistenne maa syö teidät. Ja ne teistä, jotka jäävät jäljelle, nääntyvät pois pahuutensa tähden vihollistensa maissa; myös isiensä pahojen tekojen tähden he nääntyvät pois heidän kanssaan. Mutta jos he tunnustavat pahuutensa ja isiensä pahuuden, rikkomuksensa, jolla he ovat rikkoneet minua vastaan, ja myös sen, että he ovat vaeltaneet minua vastaan, ja että minäkin olen vaeltanut heitä vastaan ja vienyt heidät heidän vihollistensa maahan — jos silloin heidän ympärileikkaamaton sydämensä nöyrtyy ja he silloin suostuvat kantamaan pahuutensa rangaistuksen — silloin minä muistan liittoni Jaakobin kanssa, ja myös liittoni Iisakin kanssa, ja myös liittoni Aabrahamin kanssa minä muistan; ja minä muistan maan. Mutta maa jää heiltä autioksi ja saa nauttia sapateistaan, kun se makaa autiona ilman heitä; ja heidän on suostuttava kantamaan pahuutensa rangaistus, koska, juuri koska, he hylkäsivät minun oikeuteni ja heidän sielunsa inhosi minun säädöksiäni. Mutta kaikesta tästä huolimatta, kun he ovat vihollistensa maassa, minä en heitä hylkää enkä heitä inhoa, niin että hävittäisin heidät perin pohjin ja rikkoisin liittoni heidän kanssaan; sillä minä olen Herra, heidän Jumalansa. Vaan minä muistan heidän tähtensä liiton heidän esi-isiensä kanssa, jotka minä vein pois Egyptin maasta pakanakansojen nähden, ollakseni heidän Jumalansa: minä olen Herra. 3. Mooseksen kirja 26:38–45.

Back to Articles