Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Forty-One

Joelin kirja ja laodikealainen seitsemännen päivän adventistikirkko – numero neljäkymmentäyksi

Number Forty-One

Número cuarenta y uno

Author

Jeff Pippenger

Published

February 5, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

Leviticus twenty-three presents the spring and the fall feasts, and the representation of the feasts is divinely profound in the structure, and in the perfect alignment of the beginning and ending structures, within the overall structure. The spring feasts and fall feasts align with one another. The chapter bears witness of Palmoni, the wonderful numberer over and over again. The chapter soundly and marvelously connects with the latter-day message of the one hundred and forty-four thousand.

3. Mooseksen kirjan kahdeskymmeneskolmas luku esittää kevät- ja syysjuhlat, ja näiden juhlien esikuva on rakenteessaan jumalallisen syvällinen sekä alku- ja loppurakenteiden täydellisessä yhdenmukaisuudessa kokonaisrakenteen sisällä. Kevätjuhlat ja syysjuhlat vastaavat toisiaan. Tämä luku todistaa yhä uudelleen Palmonista, ihmeellisestä lukijasta. Luku liittyy vakuuttavasti ja ihmeellisellä tavalla viimeisten päivien sanomaan sadastaneljästäkymmenestäneljästätuhannesta.

The number “23” represents the atonement, which is the combination of Divinity and humanity. The name Leviticus represents the priesthood of the one hundred and forty-four thousand, for all the prophets speak of the latter days, and the priests of the latter days are those who Peter identifies as a holy priesthood. Peter’s holy priesthood is the wise who understand the increase of knowledge that produces the message of the Midnight Cry. The foolish, or wicked as Daniel identifies them, reject the increase of knowledge, and Hosea informs us that for this reason they are rejected as priests.

Luku ”23” edustaa sovitusta, joka on jumaluuden ja ihmisyyden yhdistelmä. Nimi 3. Mooseksen kirja edustaa sadan neljänkymmenenneljän tuhannen pappeutta, sillä kaikki profeetat puhuvat viimeisistä päivistä, ja viimeisten päivien papit ovat ne, jotka Pietari määrittelee pyhäksi papistoksi. Pietarin pyhä papisto on ne viisaat, jotka ymmärtävät tiedon lisääntymisen, joka tuottaa Keskiyön huudon sanoman. Tyhmät, tai jumalattomat, kuten Daniel heidät määrittelee, hylkäävät tiedon lisääntymisen, ja Hoosea ilmoittaa meille, että tästä syystä heidät hylätään papeiksi.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. As they were increased, so they sinned against me: therefore will I change their glory into shame. Hosea 4:6, 7.

> Minun kansani hukkuu tiedon puutteeseen. Koska sinä olet hyljännyt tiedon, minäkin hylkään sinut, ettet enää olisi minun pappini. Koska olet unohtanut Jumalasi lain, minäkin unohdan sinun lapsesi. Mitä enemmän he lisääntyivät, sitä enemmän he tekivät syntiä minua vastaan; sentähden minä muutan heidän kunniansa häpeäksi. Hoos. 4:6, 7.

The drunkards of Ephraim, who Isaiah also calls the “crown of glory” have their glory turned into “shame.” Hosea specifically identifies that those who reject the increase of knowledge of the latter days are the Laodicean Seventh-day Adventist church, for he recorded, “My people.” His people will be rejected as priests, and it happens in the final and fourth generation, for He is to forget their children, and children represent the last generation.

Efraimin juoppojen, joita Jesaja kutsuu myös ”kunnian kruunuksi”, kunnia muuttuu ”häpeäksi”. Hoosea yksilöi nimenomaisesti, että ne, jotka hylkäävät viimeisten päivien tiedon lisääntymisen, ovat Laodikean seitsemännen päivän adventistikirkko, sillä hän kirjoitti: ”Minun kansani.” Hänen kansansa hylätään papeiksi, ja tämä tapahtuu viimeisessä, neljännessä sukupolvessa, sillä Hän on unohtava heidän lapsensa, ja lapset edustavat viimeistä sukupolvea.

## At—one—ment

So-vin-tos-ta-taa

The title of “Leviticus 23,” means “the atonement of the priesthood of the one hundred and forty-four thousand.” This truth can be deduced with simply the name of the book in connection with the chapter number. The atonement, which Leviticus twenty-three addresses means “at-one-ment,” and is identifying the combination of Divinity and humanity. That combination is represented with a multitude of symbols in God’s Word, one of which is that the human temple is to be combined with the Divine temple.

Otsikon ”Leviticus 23” merkitys on ”sadan neljänkymmenenneljän tuhannen papiston sovitus”. Tämä totuus voidaan päätellä jo pelkästään kirjan nimestä yhdessä luvun numeron kanssa. Sovitus, jota Leviticus 23 käsittelee, merkitsee ”ykseksi tekemistä”, ja se osoittaa jumaluuden ja ihmisyyden yhdistymistä. Tätä yhdistymistä kuvataan Jumalan sanassa lukuisin symbolein, joista yksi on se, että inhimillinen temppeli on yhdistettävä jumalalliseen temppeliin.

The human temple has a framework of “23” male and “23” female chromosomes. Peter identifies that the priesthood of the one hundred and forty-four thousand are a “spiritual house.” Those chromosomes join together as does a man and woman, and what God has joined together, let no man put asunder. The marriage is another symbol of the at-one-ment. Leviticus “23” means the combination of the temple of the Heavenly High Priest, with the temple of the priests who are the one hundred and forty-four thousand.

Ihmistemppelillä on rakenteenaan ”23” miehen ja ”23” naisen kromosomia. Pietari osoittaa, että sadan neljänkymmenenneljän tuhannen pappeus on ”hengellinen huone”. Nuo kromosomit liittyvät yhteen niin kuin mies ja nainen, ja minkä Jumala on yhdistänyt, sitä älköön ihminen erottako. Avioliitto on toinen ykseyden sovituksen symboli. Leviticus ”23” tarkoittaa taivaallisen Ylipapin temppelin yhdistymistä niiden pappien temppeliin, jotka ovat sataneljäkymmentäneljätuhatta.

## Twenty-two Verses

Kaksikymmentäkaksi jaetta

The spring feasts in Leviticus twenty-three are represented in the first twenty-two verses of the chapter, and the fall feasts are represented in the last twenty-two verses of the chapter. The last verse is verse forty-four, a symbol of 1844, when the antitypical Day of Atonement began on the tenth day of the seventh month, in fulfillment of Leviticus twenty-three. Chapter twenty-three is divided into two periods of twenty-two verses, both twenty-two verse periods are logically connected by being feasts, but also logically separated by Christ’s courtyard and holy place ministry, represented by the springtime and His Most Holy Place ministry represented by the fall.

Kolmannen Mooseksen kirjan kahdennenkymmenennenkolmannen luvun kevätjuhlat esitetään luvun kahdessakymmenessäkahdessa ensimmäisessä jakeessa, ja syysjuhlat esitetään luvun kahdessakymmenessäkahdessa viimeisessä jakeessa. Viimeinen jae on jae neljäkymmentäneljä, vuoden 1844 vertauskuva, jolloin esikuvallisen sovituspäivän vastakuvan mukainen sovituspäivä alkoi seitsemännen kuun kymmenentenä päivänä Kolmannen Mooseksen kirjan kahdennenkymmenennenkolmannen luvun täyttymyksenä. Kahdeskymmeneskolmas luku jakautuu kahteen kahdenkymmenenkahden jakeen jaksoon; molemmat kahdenkymmenenkahden jakeen jaksot liittyvät loogisesti toisiinsa juhlista puhuvina, mutta ne myös erottuvat loogisesti toisistaan Kristuksen esipihan ja pyhän palvelutyön perusteella, jota kevät edustaa, sekä Hänen kaikkeinpyhimmän palvelutyönsä perusteella, jota syksy edustaa.

## 22

22

Both the spring and fall feasts are represented by twenty-two verses, and the verses align with the witness of the Hebrew alphabet, which consists of “22” letters. “22” is a tithe of “220,” which is a symbol of the combination of Divinity and humanity. “220” represents the starting of both the 2,520 years of the scattering of Judah, and the 2,300 years until the Day of Atonement. The starting point of the 2,520 was 677 BC and the starting point for the 2,300 was 457 BC, thus identifying two hundred and twenty years as the link between the prophecy of the trampling down of God’s host and the prophecy of the trampling down of God’s sanctuary. Both those prophecies ended at the antitypical Day of Atonements’ arrival on October 22, 1844.

Sekä kevät- että syysjuhlia edustaa kaksikymmentäkaksi jaetta, ja nämä jakeet vastaavat heprealaisten aakkosten todistusta, sillä ne koostuvat ”22” kirjaimesta. ”22” on ”220”:n kymmenesosa, ja ”220” on jumaluuden ja ihmisyyden yhdistelmän symboli. ”220” edustaa sekä Juudan hajottamisen 2 520 vuoden että sovituspäivään ulottuvien 2 300 vuoden alkua. 2 520 vuoden lähtökohtana oli 677 eKr. ja 2 300 vuoden lähtökohtana 457 eKr.; näin kaksisataa kaksikymmentä vuotta osoittautuu yhdistäväksi tekijäksi Jumalan sotajoukon tallaamista koskevan profetian ja Jumalan pyhäkön tallaamista koskevan profetian välillä. Molemmat nämä profetiat päättyivät esikuvantäyttymyksellisen sovituspäivän saapumiseen 22. lokakuuta 1844.

On that date, the work of Christ in combining the human temple with the Divine temple began, and at that time, both Habakkuk 2:20 and John 2:20 were fulfilled. Habakkuk identified the Divine was then in the Most Holy Place, and John recorded that the Millerite temple that was to enter by faith into that Most Holy Place had completed the forty-six-year period, that marked the erection of the Millerite human temple from 1798 unto 1844. The history of “46” years, consisting of “23” and “23” is represented by the work of William Miller who first began to present the message of that history in 1831, “220” years after the publication of the King James Bible. The Divine Word published in 1611, was combined with a human messenger “220” years later in 1831. Both the spring and fall feasts are represented by “22” verses.

Tuona ajankohtana alkoi Kristuksen työ ihmisellisen temppelin yhdistämisessä jumalalliseen temppeliin, ja silloin täyttyivät sekä Habakuk 2:20 että Johannes 2:20. Habakuk osoitti, että jumalallinen oli silloin kaikkeinpyhimmässä, ja Johannes merkitsi muistiin, että Milleriläinen temppeli, jonka oli määrä uskossa astua tuohon kaikkeinpyhimpään, oli saattanut päätökseen neljänkymmenenkuuden vuoden ajanjakson, joka merkitsi Milleriläisen inhimillisen temppelin pystyttämistä vuodesta 1798 vuoteen 1844. ”46” vuoden historia, joka koostuu ”23”:sta ja ”23”:sta, esitetään William Millerin työssä; hän alkoi ensi kerran julistaa tuon historian sanomaa vuonna 1831, ”220” vuotta King James -Raamatun julkaisemisen jälkeen. Vuonna 1611 julkaistu jumalallinen Sana yhdistettiin inhimilliseen sanansaattajaan ”220” vuotta myöhemmin, vuonna 1831. Sekä kevät- että syysjuhlat ovat edustettuina ”22” jakeella.

Twenty-two verses of two lines of the same subject demands that prophetically the first twenty-two verses are to be laid over the top of the next twenty-two verses. In aligning the two lines in this fashion you are joining the work of the courtyard and holy place, represented in the spring feasts with the work of Christ in the Most Holy Place. At this prophetic level it represents the joining of two temples, which illustrates Christ’s work of at-one-ment.

Kaksikymmentäkaksi kaksisäkeistä jaetta samasta aiheesta vaatii, että profeetallisesti ensimmäiset kaksikymmentäkaksi jaetta asetetaan seuraavien kaksikymmenenkahden jakeen päälle. Kun nämä kaksi linjaa sovitetaan yhteen tällä tavoin, yhdistetään esipihan ja pyhän työn, jota kevätjuhlat edustavat, Kristuksen työhön kaikkeinpyhimmässä. Tällä profeetallisella tasolla se kuvaa kahden temppelin yhdistämistä, mikä havainnollistaa Kristuksen sovitustyötä.

When verses one through twenty-two are aligned with verse twenty-three through forty-four, a prophetic line is established that is witnessed to by the twenty-two letters of the Hebrew alphabet, and by the symbolism represented by the number “22” and also by the symbolism represented by the feasts in accompaniment with those feasts fulfillment in sacred history.

Kun jakeet yhdestä kahteenkymmeneenkahteen asetetaan rinnakkain jakeiden kahdestakymmenestäkolmesta neljäänkymmeneenneljään kanssa, muodostuu profeetallinen linja, josta todistavat heprean aakkosten kaksikymmentäkaksi kirjainta sekä luvun ”22” edustama symboliikka ja myös juhla-aikojen edustama symboliikka yhdessä näiden juhla-aikojen täyttymyksen kanssa pyhässä historiassa.

The beginning of the spring feasts first identifies the seventh-day Sabbath and the ending of the fall feasts identifies the seventh-year Sabbath. Christ, as Alpha and Omega placed the Sabbath at the beginning and ending of the two witnesses of “22” in the line of the priesthood of the one hundred and forty-four thousand.

Kevätjuhlien alku osoittaa ensiksi seitsemännen päivän sapatin, ja syysjuhlien päättyminen osoittaa seitsemännen vuoden sapatin. Kristus, Alfana ja Omegana, asetti sapatin ”22:n” kahden todistajan alkuun ja loppuun sadan neljänkymmenenneljän tuhannen pappeuden linjassa.

The seventh-day Sabbath was the special light at the beginning of the antitypical Day of Atonement in 1844, and the light of the seventh-year Sabbath is the light at the end. The seventh-day Sabbath was also the first holy convocation of Leviticus “23,” as is the seventh-year Sabbath the last holy convocation in the chapter. Sabbath is the alpha and omega of the priest’s line in chapter “23.” The first, and seventh-day Sabbath is the alpha of the priesthood of the one hundred and forty-four thousand, and the last, and seventh-year Sabbath is the omega of the priesthood of the one hundred and forty-four thousand.

Seitsemännen päivän sapatti oli erityinen valo vastakuvallisen sovituspäivän alussa vuonna 1844, ja seitsemännen vuoden sapatin valo on valo lopussa. Seitsemännen päivän sapatti oli myös ensimmäinen pyhä kokous 3. Mooseksen kirjan luvussa 23, niin kuin seitsemännen vuoden sapatti on luvun viimeinen pyhä kokous. Sapatti on papin linjan alfa ja oomega luvussa 23. Ensimmäinen, seitsemännen päivän sapatti on sadan neljänkymmenenneljän tuhannen pappeuden alfa, ja viimeinen, seitsemännen vuoden sapatti on sadan neljänkymmenenneljän tuhannen pappeuden oomega.

> “Those who commune with God walk in the light of the Sun of Righteousness. They do not dishonor their Redeemer by corrupting their way before God. Heavenly light shines upon them. As they near the close of this earth’s history, their knowledge of Christ, and of the prophecies relating to him, greatly increases. They are of infinite worth in God’s sight; for they are in unity with his Son. To them the word of God is of surpassing beauty and loveliness. They see its importance. Truth is unfolded to them. The doctrine of the incarnation is invested with a soft radiance. They see that the Scripture is the key that unlocks all mysteries and solves all difficulties. Those who have been unwilling to receive the light and walk in the light will be unable to understand the mystery of godliness, but those who have not hesitated to take up the cross and follow Jesus, will see light in God’s light.” The Southern Watchman, April 4, 1905.

> ”Ne, jotka ovat yhteydessä Jumalan kanssa, vaeltavat vanhurskauden Auringon valossa. He eivät häpäise Lunastajaansa turmelemalla vaellustaan Jumalan edessä. Taivaallinen valo loistaa heidän ylleen. Lähestyessään tämän maan historian loppua heidän tuntemuksensa Kristuksesta ja häntä koskevista profetioista lisääntyy suuresti. He ovat äärettömän arvokkaita Jumalan silmissä, sillä he ovat yhtä hänen Poikansa kanssa. Heille Jumalan sana on verrattoman kaunis ja suloinen. He näkevät sen merkityksen. Totuus avautuu heille. Inkarnaation oppi verhoutuu lempeään hohteeseen. He näkevät, että Raamattu on avain, joka avaa kaikki salaisuudet ja ratkaisee kaikki vaikeudet. Ne, jotka eivät ole olleet halukkaita ottamaan vastaan valoa ja vaeltamaan valossa, eivät kykene ymmärtämään jumalisuuden salaisuutta; mutta ne, jotka eivät ole epäröineet ottaa ristiä ja seurata Jeesusta, näkevät valon Jumalan valossa.” The Southern Watchman, April 4, 1905.

Here, “near the close of this earth’s history,” at the end of the antitypical Day of Atonement, the “doctrine of the incarnation” is invested with a “soft” radiance as was the doctrine of the seventh-day Sabbath at the beginning of the antitypical Day of Atonement.

Tässä, ”lähellä tämän maan historian päättymistä”, esikuvallisen suuren sovituspäivän lopussa, ”inkarnaation oppi” saa osakseen ”pehmeän” hohteen, samoin kuin oppi seitsemännen päivän sapatista esikuvallisen suuren sovituspäivän alussa.

> “Jesus raised the cover of the ark, and I beheld the tables of stone on which the Ten Commandments were written. I was amazed as I saw the fourth commandment in the very center of the ten precepts, with a soft halo of light encircling it. Said the angel: ‘It is the only one of the ten which defines the living God who created the heavens and the earth and all things that are therein. When the foundations of the earth were laid, then was laid the foundation of the Sabbath also.’” Testimonies, volume 1, 75.

> ”Jeesus kohotti arkin kannen, ja minä katselin kivitauluja, joihin kymmenen käskyä oli kirjoitettu. Minä hämmästyin nähdessäni neljännen käskyn aivan kymmenen ohjeen keskellä, ja sitä ympäröi pehmeä valokehän hohde. Enkeli sanoi: ’Se on ainoa niistä kymmenestä, joka määrittelee elävän Jumalan, joka loi taivaat ja maan ja kaiken, mitä niissä on. Kun maan perustukset laskettiin, silloin laskettiin myös sapatin perustus.’” Testimonies, osa 1, 75.

The seventh-day Sabbath, which is a “foundation,” begins Leviticus “23” and the seventh-year Sabbath ends the testimony of the priests as represented by the spring and fall feasts. The seventh-year Sabbath represents the temple that is built upon the foundation. The seventh-year Sabbath at the end is represented by the 2,520, just as the seventh-day Sabbath is represented by the 2,300. The seventh-year Sabbath represents the “doctrine of the incarnation.” The seventh-day Sabbath is the sign of the Creator and the seventh-year Sabbath is the sign of Divinity combined with humanity.

Seitsemännen päivän sapatti, joka on ”perustus”, aloittaa 3. Mooseksen kirjan luvun ”23”, ja seitsemännen vuoden sapatti päättää pappien todistuksen, sellaisena kuin sitä kuvaavat kevät- ja syysjuhlat. Seitsemännen vuoden sapatti edustaa temppeliä, joka on rakennettu perustuksen päälle. Lopussa oleva seitsemännen vuoden sapatti esitetään luvulla 2,520, samoin kuin seitsemännen päivän sapatti esitetään luvulla 2,300. Seitsemännen vuoden sapatti edustaa ”inkarnaation oppia”. Seitsemännen päivän sapatti on Luojan merkki, ja seitsemännen vuoden sapatti on jumaluuden ja ihmisyyden yhdistymisen merkki.

## Aligning the Lines

Viivojen saattaminen kohdakkain

When we align the spring feasts with the fall feasts in Leviticus twenty-three, the feast of Passover, is followed the next day by the seven-day feast of unleavened bread, and the feast of first fruits follows the day after the seven-day feast of unleavened bread begins. Three waymarks in three days.

Kun asetamme kevään juhlat rinnakkain syksyn juhlien kanssa 3. Mooseksen kirjan luvussa kaksikymmentäkolme, pääsiäisjuhlaa seuraa seuraavana päivänä seitsemänpäiväinen happamattoman leivän juhla, ja ensilyhteiden juhla seuraa päivää sen jälkeen, kun seitsemänpäiväinen happamattoman leivän juhla alkaa. Kolme tienviittaa kolmessa päivässä.

The period of seven days that makes up the feast of unleavened bread begins with a holy convocation and ends with the same. The day after the feast of unleavened bread begins, the feast of first fruits arrives, and it includes the spring barley first fruit offering. Pentecost, also called the feast of weeks occurs fifty days after the feast of first fruits, which marks the beginning of a seven-week period that ends on the forty-ninth day, which is followed by Pentecost, meaning fifty.

Seitsemän päivän ajanjakso, josta happamattoman leivän juhla muodostuu, alkaa pyhällä kokouksella ja päättyy samoin. Päivää sen jälkeen, kun happamattoman leivän juhla alkaa, tulee esikoissadon juhla, ja siihen sisältyy keväisen ohrasadon esikoisuhri. Helluntai, jota kutsutaan myös viikkojuhlaksi, on viisikymmentä päivää esikoissadon juhlan jälkeen; tämä juhla merkitsee seitsemän viikon pituisen ajanjakson alkua, joka päättyy neljäntenäkymmenentenäyhdeksäntenä päivänä, minkä jälkeen seuraa helluntai, jonka merkitys on viisikymmentä.

Passover begins at even on the fourteenth. Passover is not a holy convocation.

Pääsiäinen alkaa neljäntenätoista päivänä illalla. Pääsiäinen ei ole pyhä kokous.

Then on the fifteenth day, the seven-day feast of unleavened bread arrives. The first day and the last day of the seven-day feast is holy convocations.

Sitten viidentenätoista päivänä alkaa seitsemänpäiväinen happamattoman leivän juhla. Tämän seitsemänpäiväisen juhlan ensimmäinen ja viimeinen päivä ovat pyhät juhlakokoukset.

The next day, the sixteenth day, the day of first fruits arrives. Then the seven weeks that are marked by the feast of Pentecost begins, and Pentecost is one of the seven holy convocations represented in the spring and fall feasts. First fruits is not a holy convocation.

Seuraavana päivänä, kuudentenatoista päivänä, saapuu esikoissadon päivä. Silloin alkavat ne seitsemän viikkoa, jotka helluntaijuhla merkitsee, ja helluntai on yksi niistä seitsemästä pyhästä juhlakokouksesta, joita kevät- ja syysjuhlat edustavat. Esikoissadon päivä ei ole pyhä juhlakokous.

Then on the first day of the seventh month the feast of trumpets, is a holy convocation.

Sitten seitsemännen kuun ensimmäisenä päivänä on pasuunansoiton juhla, pyhä kokous.

The Day of Atonement on the tenth day of the seventh month is a holy convocation, but not a feast.

Seitsemännen kuukauden kymmenentenä päivänä vietettävä sovituspäivä on pyhä kokouskutsu, mutta ei juhla.

The first day of the feast of Tabernacles is a holy convocation. After the seven-day feast there is the eighth day of tabernacles, though the eighth day is considered outside the periods represented by the feasts. That eighth day is a holy convocation.

Lehtimajanjuhlan ensimmäinen päivä on pyhä kokous. Seitsemänpäiväisen juhlan jälkeen on lehtimajanjuhlan kahdeksas päivä, vaikka tätä kahdeksatta päivää pidetään juhliin sisältyvien ajanjaksojen ulkopuolisena. Tuo kahdeksas päivä on pyhä kokous.

This equates to seven holy convocations when you include the seventh-day Sabbath that introduces the feasts. Seven holy convocations and seven feasts, though they align differently than the holy convocations. The first and last waymarks are Sabbaths, first for day, then for the year. Within the feasts that are identified between the alpha and omega Sabbaths there are seven feasts and five holy convocations. If you include the alpha seventh-day Sabbath and the omega seventh-year Sabbath you have seven holy convocations and seven feasts. It is understood that the eighth day of Tabernacles is not part of the feasts, and creates the enigma of the eighth being of the seven. The point I am identifying here is that Jesus, as Palmoni organized the variations of numbers within chapter “23” in an absolutely astonishing fashion.

Tämä vastaa seitsemää pyhää kokousta, kun mukaan luetaan juhlat aloittava seitsemännen päivän sapatti. Seitsemän pyhää kokousta ja seitsemän juhlaa, vaikka ne asettuvat eri tavoin kuin pyhät kokoukset. Ensimmäinen ja viimeinen tienviitta ovat sapatteja, ensin päivän, sitten vuoden osalta. Niissä juhlissa, jotka on määritelty alfa- ja oomega-sapattien väliin, on seitsemän juhlaa ja viisi pyhää kokousta. Jos mukaan luetaan alfa-seitsemännen päivän sapatti ja oomega-seitsemännen vuoden sapatti, on seitsemän pyhää kokousta ja seitsemän juhlaa. Ymmärretään, ettei lehtimajanjuhlan kahdeksas päivä ole osa juhlia, ja se synnyttää arvoituksen siitä, kuinka kahdeksas on oleva niistä seitsemästä. Se seikka, jonka tässä osoitan, on se, että Jeesus Palmonina järjesti luvun ”23” sisäiset lukuvaihtelut täysin hämmästyttävällä tavalla.

## Spring

kevät

The spring feasts contain a seven-day feast period of unleavened bread, containing an alpha holy convocation at the beginning and an omega holy convocation at the end. Pentecost is the third holy convocation in the spring feasts. Pentecost arrives after a seven-week period, that ends with a feast on the fiftieth day. The spring feasts are marked by four feast days and three periods. Passover, unleavened bread, first fruits and Pentecost are the four feast days, and the three periods are the seven days of unleavened bread, the forty-nine days that precede and include the fiftieth day of Pentecost and the first three days which are a period consisting of three steps.

Kevätjuhliin sisältyy seitsemänpäiväinen happamattoman leivän juhla-aika, jonka alussa on alfa-pyhä kokoontuminen ja jonka lopussa omega-pyhä kokoontuminen. Helluntai on kevätjuhlien kolmas pyhä kokoontuminen. Helluntai tulee seitsemän viikon jakson jälkeen, joka päättyy juhlaan viidentenäkymmenentenä päivänä. Kevätjuhlia luonnehtivat neljä juhlapäivää ja kolme ajanjaksoa. Pääsiäinen, happamaton leipä, esikoislyhde ja helluntai ovat neljä juhlapäivää, ja kolme ajanjaksoa ovat happamattoman leivän seitsemän päivää, ne neljäkymmentäyhdeksän päivää, jotka edeltävät helluntain viidettäkymmenettä päivää ja sisältävät sen, sekä kolme ensimmäistä päivää, jotka muodostavat kolmiportaisen ajanjakson.

The first fruit offering of the Passover period aligns with the first fruit offering on the day of Pentecost; the first fruit offerings of barley in Passover’s three-day period, and the first fruit offering of wheat on Pentecost at the conclusion of the Pentecostal season of forty-nine, slash— fifty days.

Pääsiäisajan esikoissadon uhri vastaa helluntaipäivän esikoissadon uhria; pääsiäisen kolmipäiväisen ajanjakson ohran esikoissadon uhrit sekä helluntaina vietettävä vehnän esikoissadon uhri helluntaikauden neljänkymmenenyhdeksän—viidenkymmenen päivän täyttymyksessä.

## Fall

Lankeemus

The fall feasts begin with a specific feast day that initiates a ten-day period which leads to judgment. Five days after judgment a feast of seven days, of which the first and last day of the seven days are identified as holy convocations. From the fifteenth unto the twenty-second day the feast of Tabernacles is celebrated and then on the twenty-third day the Sabbath of the land is marked.

Syysjuhlat alkavat määrätyllä juhlapäivällä, joka käynnistää kymmenen päivän jakson, joka johtaa tuomioon. Viisi päivää tuomion jälkeen vietetään seitsemän päivän juhlaa, jonka seitsemästä päivästä ensimmäinen ja viimeinen on määritelty pyhiksi kokouksiksi. Viidennestätoista päivästä kahdenteenkymmenenteentoiseen päivään vietetään lehtimajanjuhlaa, ja sitten kahdentenakymmenentenäkolmantena päivänä merkitään maan sapatti.

When we take the fall feasts and place them over the top of the spring feasts, we have two lines that are both represented by twenty-two verses, thus they are represented by the twenty-two letters of the Hebrew alphabet. When this is done, the first waymark is the holy convocation of the seventh-day Sabbath, and the last waymark is the holy convocation of the seventh-year Sabbath.

Kun asetamme syysjuhlat kevätjuhlien päälle, meillä on kaksi linjaa, joita kumpaakin edustaa kaksikymmentäkaksi jaetta; siten niitä edustavat heprealaisen aakkoston kaksikymmentäkaksi kirjainta. Kun tämä tehdään, ensimmäinen tienviitta on seitsemännen päivän sapatin pyhä kokous, ja viimeinen tienviitta on seitsemännen vuoden sapatin pyhä kokous.

> Also in the fifteenth day of the seventh month, when ye have gathered in the fruit of the land, ye shall keep a feast unto the Lord seven days: on the first day shall be a sabbath, and on the eighth day shall be a sabbath. Leviticus 23:39.

> Samoin seitsemännen kuun viidentenätoista päivänä, kun olette korjanneet maan sadon, viettäkää Herralle juhlaa seitsemän päivää; ensimmäinen päivä olkoon sapatti, ja kahdeksas päivä olkoon sapatti. 3. Mooseksen kirja 23:39.

Pentecost was the early rain and Tabernacles is the latter rain. The outpouring of the Holy Spirit at Pentecost was represented by a day, and the outpouring represented by Tabernacles is a period that concludes, and then is followed by a Sabbath, that is the eighth day, of seven days. The Sabbath which follows the final manifestation of the outpouring of the Holy Spirit represents the Sabbath of the earth resting for one thousand years.

Helluntai oli varhaissade, ja Lehtimajanjuhla on myöhäissade. Pyhän Hengen vuodatus helluntaina kuvattiin yhdellä päivällä, ja Lehtimajanjuhlan kuvaama vuodatus on ajanjakso, joka päättyy ja jota seuraa sapatti, nimittäin kahdeksas päivä seitsemän päivän jälkeen. Sapatti, joka seuraa Pyhän Hengen vuodattamisen lopullista ilmenemistä, kuvaa maan sapattia, jolloin maa lepää tuhat vuotta.

> “In the time of trouble we all fled from the cities and villages, but were pursued by the wicked, who entered the houses of the saints with a sword. They raised the sword to kill us, but it broke, and fell as powerless as a straw. Then we all cried day and night for deliverance, and the cry came up before God. The sun came up, and the moon stood still. The streams ceased to flow. Dark, heavy clouds came up and clashed against each other. But there was one clear place of settled glory, whence came the voice of God like many waters, which shook the heavens and the earth. The sky opened and shut and was in commotion. The mountains shook like a reed in the wind, and cast out ragged rocks all around. The sea boiled like a pot and cast out stones upon the land. And as God spoke the day and the hour of Jesus’ coming and delivered the everlasting covenant to His people, He spoke one sentence, and then paused, while the words were rolling through the earth. The Israel of God stood with their eyes fixed upward, listening to the words as they came from the mouth of Jehovah, and rolled through the earth like peals of loudest thunder. It was awfully solemn. And at the end of every sentence the saints shouted, ‘Glory! Alleluia!’ Their countenances were lighted up with the glory of God; and they shone with the glory, as did the face of Moses when he came down from Sinai. The wicked could not look on them for the glory. And when the never-ending blessing was pronounced on those who had honored God in keeping His Sabbath holy, there was a mighty shout of victory over the beast and over his image.

> ”Ahdistuksen aikana me kaikki pakenimme kaupungeista ja kylistä, mutta jumalattomat ajoivat meitä takaa ja tunkeutuivat pyhien taloihin miekka kädessä. He kohottivat miekan surmatakseen meidät, mutta se katkesi ja putosi voimattomana kuin olki. Silloin me kaikki huusimme yötä päivää vapautusta, ja huuto kohosi Jumalan eteen. Aurinko nousi, ja kuu pysähtyi. Virrat lakkasivat juoksemasta. Tummia, raskaita pilviä nousi ja törmäsi toisiaan vasten. Mutta oli yksi kirkas paikka pysyvää kirkkautta, josta Jumalan ääni tuli niin kuin paljojen vetten pauhina, ja se järisytti taivaita ja maata. Taivas avautui ja sulkeutui ja oli liikkeessä. Vuoret vapisivat kuin ruoko tuulessa ja sinkosivat rosoisia kallioita kaikkialle ympärilleen. Meri kiehui kuin pata ja heitti kiviä maalle. Ja kun Jumala lausui Jeesuksen tulon päivän ja hetken ja antoi kansalleen iankaikkisen liiton, Hän puhui yhden lauseen ja sitten vaikeni, sillä aikaa kun sanat vierivät maan halki. Jumalan Israel seisoi katse ylöspäin suunnattuna, kuunnellen sanoja niiden tullessa Jehovan suusta ja vyöryessä maan halki kuin kovimpien ukkosenjylinöiden pauhu. Se oli pelottavan juhlallista. Ja jokaisen lauseen lopussa pyhät huusivat: ’Kunnia! Halleluja!’ Heidän kasvonsa loistivat Jumalan kirkkaudesta, ja he säteilivät kirkkautta, niin kuin Mooseksenkasvot loistivat, kun hän tuli alas Siinailta. Jumalattomat eivät voineet katsoa heihin kirkkauden tähden. Ja kun lakkaamaton siunaus julistettiin niiden ylle, jotka olivat kunnioittaneet Jumalaa pitämällä Hänen sapattinsa pyhänä, kajahti mahtava voitonhuuto pedosta ja sen kuvasta.”

> “Then commenced the jubilee, when the land should rest.” Early Writings, 34.

> ”Sitten alkoi riemuvuosi, jolloin maan tuli levätä.” Early Writings, 34.

The jubilee is the fiftieth year, after seven cycles of seven years, which is the 49 days that lead to the fiftieth day of Pentecost. When the line of the fall feasts is brought together with the spring feasts there are 49 days that lead to Pentecost, which marks the beginning of the seven-day period of Tabernacles. Pentecost and Tabernacles align, and together they identify the period of the latter rain that begins at the soon-coming Sunday law and continues until probation closes, the Lord returns and then the earth rests, as represented by the seventh-year Sabbath, that is the eighth of the seven in the feast of Tabernacles.

Juhlavuosi on viideskymmenes vuosi seitsemän seitsenvuotisen jakson jälkeen, mikä vastaa niitä 49 päivää, jotka johtavat helluntain viidenteenkymmenenteen päivään. Kun syysjuhlien linja yhdistetään kevätjuhliin, muodostuu 49 päivää, jotka johtavat helluntaihin, ja tämä merkitsee lehtimajanjuhlan seitsenpäiväisen ajanjakson alkua. Helluntai ja lehtimajanjuhla asettuvat kohdakkain, ja yhdessä ne osoittavat myöhäissateen ajanjakson, joka alkaa pian tulevasta sunnuntailaista ja jatkuu siihen asti, kun koetusaika päättyy, Herra palaa, ja sitten maa lepää, kuten seitsemännen vuoden sapatti kuvaa, ja se on lehtimajanjuhlan seitsemän joukossa oleva kahdeksas.

When we bring both lines of twenty-two verses together, we do so for several reasons. Both lines are twenty-two verses, twenty-two being a tithe of 220, a symbol of the combination of Divinity and humanity.

Kun yhdistämme molemmat kahdenkymmenenkahden jakeen sarjat, teemme niin useista syistä. Molemmissa sarjoissa on kaksikymmentäkaksi jaetta; kaksikymmentäkaksi on kymmenys luvusta 220, joka on jumaluuden ja ihmisyyden yhdistymisen vertauskuva.

Both lines represent the Hebrew alphabet of twenty-two letters.

Molemmat rivit edustavat heprealaista aakkostoa, jossa on kaksikymmentäkaksi kirjainta.

Both lines represent the feasts.

两条线都代表这些节期。

Both lines represent the two harvest seasons of the year.

Molemmat viivat edustavat vuoden kahta sadonkorjuukautta.

Both lines represent Christ work in the courtyard, holy place and Most Holy Place. Leviticus means the priests, and Jesus is the Heavenly High Priest. For these reasons, we are justified in applying the line upon line methodology to the forty-four verses of Leviticus twenty-three.

Molemmat linjat kuvaavat Kristuksen työtä esipihassa, pyhässä ja kaikkeinpyhimmässä. Leeviläisjärjestelmä tarkoittaa pappeja, ja Jeesus on taivaallinen Ylipappi. Näistä syistä meillä on oikeus soveltaa rivi riviltä -menetelmää 3. Mooseksen kirjan kahteenkymmeneenneljään jakeeseen luvussa kaksikymmentäkolme.

Pentecost was the early rain for Christianity and Tabernacles is the latter rain for Christianity. We therefore align the spring “day of Pentecost” with the fall seven days of Tabernacles. When Sister White stated, “In the time of trouble we all fled from the cities and villages” she is identifying the time when God’s people are living in the wilderness due to persecution. Living in booths during the Tabernacle season typifies the history that leads directly to the Sabbath jubilee rest for the earth.

Helluntai oli kristikunnan varhaissade, ja Lehtimajanjuhla on kristikunnan myöhäissade. Sen vuoksi yhdistämme keväisen ”helluntaipäivän” syksyiseen Lehtimajanjuhlan seitsemään päivään. Kun sisar White totesi: ”Ahdistuksen aikana me kaikki pakenimme kaupungeista ja kylistä”, hän osoittaa sillä aikaa, jolloin Jumalan kansa elää erämaassa vainon tähden. Lehtimajanjuhlan aikana majoissa asuminen on esikuva siitä historiasta, joka johtaa suoraan maan sapattijuhlavuoden lepoon.

The Day of Pentecost marks the beginning of seven days of Tabernacles. Then the jubilee is represented by the eighth day, that is of the seven days of Tabernacles. Five days before the feast of Tabernacles was the Day of Atonement. Thus, five days before Pentecost that marks the beginning of Tabernacles—judgment is marked. Ten days before the judgment of the Day of Atonement is the feast of Trumpets. When the lines are combined five days before the Sunday law, represented by Pentecost, judgment is marked. Ten days before that, the feast of Trumpets is marked.

Helluntaipäivä merkitsee Lehtimajanjuhlan seitsemän päivän alkua. Sitten riemuvuosi kuvataan kahdeksannella päivällä, toisin sanoen Lehtimajanjuhlan seitsemän päivän jälkeisellä päivällä. Viisi päivää ennen Lehtimajanjuhlaa oli Sovituspäivä. Näin ollen viisi päivää ennen helluntaita, joka merkitsee Lehtimajanjuhlan alkua, tuomio merkitään. Kymmenen päivää ennen Sovituspäivän tuomiota on Pasuunansoiton juhla. Kun linjat yhdistetään, viisi päivää ennen sunnuntailakia, jota helluntai edustaa, tuomio merkitään. Kymmenen päivää ennen sitä merkitään Pasuunansoiton juhla.

The baptism of Christ represented His death, burial and resurrection. Those three steps are represented by His death at Passover, His burial and rest upon the Sabbath, and His resurrection on Sunday. The three days of His death, burial and resurrection are one waymark that consists of three steps. We therefore start the combination of the two lines of spring and fall feasts at the resurrection. The resurrection of the third day begins a forty-nine-day period that leads to Pentecost, which is the Sunday law. That forty-nine-day period is preceded by the feast of unleavened bread, that begins one day before and extends five days beyond the day of first fruits.

Kristuksen kaste edusti Hänen kuolemaansa, hautaamistaan ja ylösnousemustaan. Näitä kolmea vaihetta kuvaavat Hänen kuolemansa pääsiäisenä, Hänen hautaamisensa ja lepäämisensä sapattina sekä Hänen ylösnousemuksensa sunnuntaina. Hänen kuolemansa, hautaamisensa ja ylösnousemuksensa kolme päivää ovat yksi tienviitta, joka koostuu kolmesta vaiheesta. Sen vuoksi aloitamme kevät- ja syysjuhlien kahden linjan yhdistelmän ylösnousemuksesta. Kolmannen päivän ylösnousemus aloittaa neljänkymmenenyhdeksän päivän ajanjakson, joka johtaa helluntaihin, joka on sunnuntailaki. Tätä neljänkymmenenyhdeksän päivän ajanjaksoa edeltää happamattoman leivän juhla, joka alkaa yhtä päivää ennen esikoislyhteen päivää ja jatkuu viisi päivää sen päivän jälkeen.

From the resurrection of the first fruits unto the Sunday law is forty-nine days, the Sunday law being the fiftieth day. Five days before the Sunday law judgment is represented, and ten days before that judgment the warning of the trumpets is marked. Resurrection is the first waymark, then five days later the period of unleavened bread concludes. Thirty days after unleavened bread ends, the warning of the trumpets occurs. Ten days later the judgment of the Day of Atonement is marked and five days later the Sunday law of Pentecost arrives.

Esikoissadon ylösnousemuksesta sunnuntailakiin on neljäkymmentäyhdeksän päivää, sunnuntailain ollessa viideskymmenes päivä. Viisi päivää ennen sunnuntailakia tuomio on kuvattu, ja kymmenen päivää ennen tuota tuomiota pasuunoiden varoitus on merkitty. Ylösnousemus on ensimmäinen tienviitta, sitten viisi päivää myöhemmin happamattoman leivän aika päättyy. Kolmekymmentä päivää sen jälkeen, kun happamattoman leivän aika päättyy, pasuunoiden varoitus tapahtuu. Kymmenen päivää myöhemmin sovituspäivän tuomio on merkitty, ja viisi päivää myöhemmin helluntain sunnuntailaki saapuu.

This identifies seven waymarks in the line upon line application of the spring and fall feasts; the beginning of unleavened bread, the resurrection, the end of unleavened bread, the warning of trumpets, judgment, Pentecost and the latter rain. Those seven waymarks are set within an alpha seventh-day Sabbath and an omega seventh-year Sabbath. The seven waymarks couched between the two Sabbaths isolate and identify a five-day period, followed by a thirty-day period, a ten-day period, a five-day period and a seven-day period.

Tämä yksilöi seitsemän tienviittaa kevät- ja syysjuhlien “line upon line” -sovelluksessa: happamattoman leivän juhlan alun, ylösnousemuksen, happamattoman leivän juhlan lopun, pasuunoiden varoituksen, tuomion, helluntain ja myöhäissateen. Nämä seitsemän tienviittaa on asetettu alfa-seitsemännen päivän sapatin ja oomega-seitsemännen vuoden sapatin sisään. Nuo seitsemän kahden sapatin väliin sijoitettua tienviittaa erottavat ja määrittävät viiden päivän ajanjakson, jota seuraa kolmenkymmenen päivän ajanjakso, kymmenen päivän ajanjakso, viiden päivän ajanjakso ja seitsemän päivän ajanjakso.

When we then align Christ’s resurrection, we find a forty-day period where He instructed the disciples “face to face” and thereafter ascended. Then for ten days the disciples were in the upper room. Those ten days concluded at the Day of Pentecost, which is the Sunday law. This adds a forty-day period and ten-day period to the line of priests represented by Leviticus “23.”

Kun sitten sovitamme Kristuksen ylösnousemuksen tähän, havaitsemme neljänkymmenen päivän ajanjakson, jonka aikana Hän opetti opetuslapsia ”kasvoista kasvoihin”, ja sen jälkeen astui ylös taivaaseen. Tämän jälkeen opetuslapset olivat kymmenen päivän ajan yläsalissa. Nämä kymmenen päivää päättyivät helluntaipäivänä, joka on sunnuntailaki. Tämä lisää Leviticus ”23”:n edustamaan pappien linjaan neljänkymmenen päivän ajanjakson ja kymmenen päivän ajanjakson.

From the resurrection there is five days to the end of unleavened bread, then thirty days to the trumpet warning, then five days to Christ’s ascension, then five days to judgment, then five days to Pentecost’s seven days of the latter rain.

Ylösnousemuksesta on viisi päivää happamattoman leivän juhlan loppuun, sitten kolmekymmentä päivää pasuunan varoitukseen, sitten viisi päivää Kristuksen taivaaseenastumiseen, sitten viisi päivää tuomioon, sitten viisi päivää helluntain seitsemään myöhäissateen päivään.

The beginning of the seven days of unleavened bread is followed the next day by the resurrection of first fruits. The resurrection occurs within the seven days of unleavened bread, and five days after the resurrection the period of unleavened bread ends.

Happamattoman leivän seitsemän päivän juhlan alkamista seuraa seuraavana päivänä esikoissadon ylösnousemus. Ylösnousemus tapahtuu happamattoman leivän seitsemän päivän aikana, ja viisi päivää ylösnousemuksen jälkeen happamattoman leivän aika päättyy.

Thirty days after the end of unleavened bread the trumpets mark a warning.

Kolmekymmentä päivää happamattoman leivän juhlan päättymisen jälkeen pasuunat merkitsevät varoitusta.

Five days after the warning of the trumpets Christ ascended after teaching for forty days. His ascension marked the beginning of ten days in the upper room.

Viisi päivää pasuunoiden varoituksen jälkeen Kristus astui ylös taivaaseen opetettuaan neljäkymmentä päivää. Hänen ylösnousemuksensa merkitsi kymmenen päivän jakson alkua yläsalissa.

Then five days after His ascension judgment is marked.

Sitten viisi päivää Hänen taivaaseenastumisensa jälkeen tuomio merkitään.

Five days later the Sunday law of Pentecost opens the seven-day period of the latter rain.

Viisi päivää myöhemmin helluntain sunnuntailaki avaa myöhäissateen seitsemänpäiväisen ajanjakson.

The one hundred and forty-four thousand are those who follow the Lamb whithersoever He goeth. Elijah and Moses were slain on July 18, 2020. They were slain where also our Lord was crucified. Christ’s resurrection typified the resurrection of December 31, 2023. Before that date, in July of 2023, a voice in the wilderness began to sound a message represented as unleavened bread. Leaven represents error, hypocrisy and sin, and the message from the wilderness was unleavened. From December 31, 2023 through to the Sunday law, Leviticus “23” has designed a framework of the atonement of the one hundred and forty-four thousand. That framework aligns with Miller’s dream, Malachi three and Revelation nineteens’ windows of heaven. It aligns with the third and ninth hour in the sacred week from 27 to 34 AD.

Ne sataneljäkymmentäneljätuhatta ovat ne, jotka seuraavat Karitsaa, minne ikinä Hän meneekin. Elia ja Mooses surmattiin 18. heinäkuuta 2020. Heidät surmattiin siellä, missä myös meidän Herramme ristiinnaulittiin. Kristuksen ylösnousemus oli 31. joulukuuta 2023 tapahtuneen ylösnousemuksen esikuva. Ennen tuota päivämäärää, heinäkuussa 2023, erämaassa alkoi kuulua sanoma, jota kuvaa happamaton leipä. Hapatus edustaa eksytystä, ulkokultaisuutta ja syntiä, ja erämaasta tullut sanoma oli hapaton. 31. joulukuuta 2023:sta sunnuntailakiin saakka 3. Mooseksen kirjan ”23” on hahmottanut ne sataneljäkymmentäneljätuhannen sovituksen kehyksen. Tuo kehys on sopusoinnussa Millerin unen, Malakian kolmannen luvun ja Ilmestyskirjan yhdeksännentoista luvun taivaan ikkunoiden kanssa. Se on sopusoinnussa pyhän viikon kolmannen ja yhdeksännen hetken kanssa vuosina 27–34 jKr.

We will continue these things in the next article.

Jatkamme näiden asioiden käsittelyä seuraavassa artikkelissa.

> “‘By knowledge shall the chambers be filled with all precious and pleasant riches.’

> “‘Tietämyksen kautta kammiot täytetään kaikella kalliilla ja miellyttävällä rikkaudella.’”

> “For the mind and the soul, as well as for the body, it is God’s law that strength is acquired by effort. It is exercise that develops. In harmony with this law, God has provided in His word the means for mental and spiritual development.

> Sillä niin mielen ja sielun kuin ruumiinkin kohdalla Jumalan lain mukaista on, että voima saavutetaan ponnistelun kautta. Kehitys tapahtuu harjoituksen avulla. Tämän lain mukaisesti Jumala on sanassaan antanut välineet mentaalista ja hengellistä kehitystä varten.

> “The Bible contains all the principles that men need to understand in order to be fitted either for this life or for the life to come. And these principles may be understood by all. No one with a spirit to appreciate its teaching can read a single passage from the Bible without gaining from it some helpful thought. But the most valuable teaching of the Bible is not to be gained by occasional or disconnected study. Its great system of truth is not so presented as to be discerned by the hasty or careless reader. Many of its treasures lie far beneath the surface, and can be obtained only by diligent research and continuous effort. The truths that go to make up the great whole must be searched out and gathered up, ‘here a little, and there a little.’ Isaiah 28:10.

> ”Raamattu sisältää kaikki ne periaatteet, jotka ihmisten on tarpeen ymmärtää tullakseen valmistetuiksi joko tätä elämää tai tulevaa elämää varten. Ja nämä periaatteet ovat kaikkien ymmärrettävissä. Kukaan, jolla on mieli arvostaa sen opetusta, ei voi lukea ainoatakaan kohtaa Raamatusta saamatta siitä jotakin hyödyllistä ajatusta. Mutta Raamatun arvokkainta opetusta ei saavuteta satunnaisella tai irrallisella tutkimisella. Sen suuren totuusjärjestelmän esitystapa ei ole sellainen, että kiireinen tai huolimaton lukija voisi sen käsittää. Monet sen aarteista ovat kaukana pinnan alla, ja ne voidaan saavuttaa vain uutteralla tutkimisella ja jatkuvalla ponnistelulla. Ne totuudet, jotka muodostavat tämän suuren kokonaisuuden, on etsittävä esiin ja koottava, ”vähän täältä, vähän tuolta”. Jesaja 28:10.

> “When thus searched out and brought together, they will be found to be perfectly fitted to one another. Each Gospel is a supplement to the others, every prophecy an explanation of another, every truth a development of some other truth. The types of the Jewish economy are made plain by the gospel. Every principle in the word of God has its place, every fact its bearing. And the complete structure, in design and execution, bears testimony to its Author. Such a structure no mind but that of the Infinite could conceive or fashion.

> ”Kun ne näin tutkittuina ja yhteen koottuina tarkastellaan, havaitaan niiden sopivan täydellisesti toisiinsa. Kukin evankeliumi täydentää toisia, jokainen profetia selittää toista, jokainen totuus on jonkin toisen totuuden kehitys. Juutalaisen talousjärjestyksen esikuvat tehdään selviksi evankeliumin kautta. Jokaisella Jumalan sanan periaatteella on paikkansa, jokaisella tosiasialla merkityksensä. Ja koko rakennelma, sekä suunnitelmaltaan että toteutukseltaan, todistaa Tekijästään. Sellaista rakennelmaa ei mikään muu mieli kuin Äärettömän mieli voisi käsittää tai muodostaa.”

> “In searching out the various parts and studying their relationship, the highest faculties of the human mind are called into intense activity. No one can engage in such study without developing mental power.

> Etsiessään eri osia ja tutkiessaan niiden keskinäistä suhdetta ihmismielen korkeimmat kyvyt kutsutaan voimaperäiseen toimintaan. Kukaan ei voi antautua sellaiseen tutkimukseen kehittämättä henkisiä voimiaan.

> “And not alone in searching out truth and bringing it together does the mental value of Bible study consist. It consists also in the effort required to grasp the themes presented. The mind occupied with commonplace matters only, becomes dwarfed and enfeebled. If never tasked to comprehend grand and far-reaching truths, it after a time loses the power of growth. As a safeguard against this degeneracy, and a stimulus to development, nothing else can equal the study of God’s word. As a means of intellectual training, the Bible is more effective than any other book, or all other books combined. The greatness of its themes, the dignified simplicity of its utterances, the beauty of its imagery, quicken and uplift the thoughts as nothing else can. No other study can impart such mental power as does the effort to grasp the stupendous truths of revelation. The mind thus brought in contact with the thoughts of the Infinite cannot but expand and strengthen.

> ”Raamatun tutkimisen älyllinen arvo ei perustu ainoastaan totuuden etsimiseen ja sen kokoamiseen yhteen. Se perustuu myös siihen ponnistukseen, jota esitettyjen aiheiden käsittäminen vaatii. Mieli, joka askartelee vain jokapäiväisten asioiden parissa, kutistuu ja heikkenee. Jollei sitä koskaan rasiteta ymmärtämään suuria ja kauaskantoisia totuuksia, se menettää ajan myötä kasvukykynsä. Suojaksi tätä rappeutumista vastaan ja kehityksen kannustimeksi mikään ei vedä vertoja Jumalan sanan tutkimiselle. Älyllisen harjaannuttamisen välineenä Raamattu on vaikuttavampi kuin mikään muu kirja tai kaikki muut kirjat yhteensä. Sen aiheiden suuruus, sen ilmaisujen arvokas yksinkertaisuus, sen kuvakielen kauneus elävöittävät ja kohottavat ajatuksia niin kuin ei mikään muu voi tehdä. Mikään muu opiskelu ei voi antaa sellaista henkistä voimaa kuin ponnistus käsittää ilmoituksen valtavat totuudet. Mieli, joka näin joutuu kosketuksiin Äärettömän ajatusten kanssa, ei voi muuta kuin avartua ja vahvistua.

> “And even greater is the power of the Bible in the development of the spiritual nature. Man, created for fellowship with God, can only in such fellowship find his real life and development. Created to find in God his highest joy, he can find in nothing else that which can quiet the cravings of the heart, can satisfy the hunger and thirst of the soul. He who with sincere and teachable spirit studies God’s word, seeking to comprehend its truths, will be brought in touch with its Author; and, except by his own choice, there is no limit to the possibilities of his development.

> ”Ja vielä suurempi on Raamatun voima hengellisen olemuksen kehityksessä. Ihminen, joka on luotu yhteyteen Jumalan kanssa, voi löytää todellisen elämänsä ja kehityksensä vain tällaisessa yhteydessä. Luotuna löytämään Jumalasta korkeimman ilonsa hän ei voi löytää mistään muusta sitä, mikä voi tyynnyttää sydämen kaipaukset, mikä voi tyydyttää sielun nälän ja janon. Se, joka vilpittömin ja oppivaisin mielin tutkii Jumalan sanaa pyrkien käsittämään sen totuudet, saatetaan yhteyteen sen Tekijän kanssa; eikä hänen kehitysmahdollisuuksillaan ole mitään rajaa, ellei hän itse sitä valitse.”

> “In its wide range of style and subjects the Bible has something to interest every mind and appeal to every heart. In its pages are found history the most ancient; biography the truest to life; principles of government for the control of the state, for the regulation of the household—principles that human wisdom has never equaled. It contains philosophy the most profound, poetry the sweetest and the most sublime, the most impassioned and the most pathetic. Immeasurably superior in value to the productions of any human author are the Bible writings, even when thus considered; but of infinitely wider scope, of infinitely greater value, are they when viewed in their relation to the grand central thought. Viewed in the light of this thought, every topic has a new significance. In the most simply stated truths are involved principles that are as high as heaven and that compass eternity.

> ”Tyylinsä ja aihepiiriensä laajassa kirjossa Raamatussa on jotakin, mikä herättää jokaisen mielenkiinnon ja puhuttelee jokaista sydäntä. Sen sivuilta löytyy kaikkein muinaisinta historiaa; elämäkertoja, jotka ovat uskollisimpia elämälle; hallitusperiaatteita valtion johtamista varten, kodin järjestämistä varten — periaatteita, joita inhimillinen viisaus ei ole koskaan kyennyt saavuttamaan. Se sisältää syvällisintä filosofiaa, suloisinta ja ylevintä runoutta, kiihkeintä ja liikuttavinta ilmaisua. Raamatun kirjoitukset ovat arvoltaan mittaamattomasti kaikkien inhimillisten kirjoittajien tuotantoja ylempänä, jo pelkästään näin tarkasteltuina; mutta äärettömän paljon laajemmat ulottuvuudeltaan, äärettömän paljon suuremmat arvoltaan ne ovat silloin, kun niitä tarkastellaan niiden suhteessa suureen keskeiseen ajatukseen. Tämän ajatuksen valossa tarkasteltuna jokainen aihe saa uuden merkityksen. Yksinkertaisimminkin ilmaistuissa totuuksissa on mukana periaatteita, jotka ovat korkeita kuin taivas ja kattavat ikuisuuden.”

> “The central theme of the Bible, the theme about which every other in the whole book clusters, is the redemption plan, the restoration in the human soul of the image of God. From the first intimation of hope in the sentence pronounced in Eden to that last glorious promise of the Revelation, ‘They shall see His face; and His name shall be in their foreheads’ (Revelation 22:4), the burden of every book and every passage of the Bible is the unfolding of this wondrous theme,—man’s uplifting,—the power of God, ‘which giveth us the victory through our Lord Jesus Christ.’ 1 Corinthians 15:57.

> ”Raamatun keskeinen teema, se teema, jonka ympärille kaikki muut koko kirjassa ryhmittyvät, on lunastussuunnitelma, Jumalan kuvan palauttaminen ihmissieluun. Ensimmäisestä toivon viittauksesta siinä tuomiossa, joka lausuttiin Eedenissä, aina Ilmestyskirjan viimeiseen kirkkaaseen lupaukseen asti: ’He saavat nähdä hänen kasvonsa, ja hänen nimensä on oleva heidän otsissaan’ (Ilmestyskirja 22:4), jokaisen Raamatun kirjan ja jokaisen kohdan sanoma on tämän ihmeellisen aiheen avautuminen — ihmisen korottaminen — Jumalan voima, ’joka antaa meille voiton meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen kautta’. 1 Korinttolaiskirje 15:57.”

> “He who grasps this thought has before him an infinite field for study. He has the key that will unlock to him the whole treasure house of God’s word.

> जो इस विचार को ग्रहण करता है, उसके सामने अध्ययन के लिए एक असीम क्षेत्र खुला पड़ा है। उसके पास वह कुंजी है जो परमेश्वर के वचन के समस्त भंडारगृह को उसके लिए खोल देगी।

> “The science of redemption is the science of all sciences; the science that is the study of the angels and of all the intelligences of the unfallen worlds; the science that engages the attention of our Lord and Saviour; the science that enters into the purpose brooded in the mind of the Infinite—‘kept in silence through times eternal’ (Romans 16:25, R.V.); the science that will be the study of God’s redeemed throughout endless ages. This is the highest study in which it is possible for man to engage. As no other study can, it will quicken the mind and uplift the soul.

> ”Lunastuksen tiede on kaikkien tieteiden tiede; tiede, joka on enkelien ja lankeamattomien maailmojen kaikkien älyllisten olentojen tutkimuksen kohteena; tiede, joka kiinnittää meidän Herramme ja Vapahtajamme huomion; tiede, joka sisältyy siihen tarkoitukseen, jota Äärettömän mieli on hautonut — ”pidettynä vaiti ikuisista ajoista asti” (Roomalaisille 16:25, R.V.); tiede, joka on oleva Jumalan lunastettujen tutkimuksen kohteena halki loppumattomien aikakausien. Tämä on korkein tutkimusala, johon ihmisen on mahdollista ryhtyä. Enemmän kuin mikään muu tutkimus se on elävöittävä mieltä ja korottava sielua.

> “‘The excellency of knowledge is, that wisdom giveth life to them that have it.’ ‘The words that I speak unto you,’ said Jesus, ‘they are spirit, and they are life.’ ‘This is life eternal, that they should know Thee the only true God, and Him whom Thou didst send.’ Ecclesiastes 7:12; John 6:63; 17:3, R.V.

> ”Sillä tiedon erinomaisuus on siinä, että viisaus antaa elämän niille, joilla se on.” ”Ne sanat, jotka minä olen teille puhunut”, sanoi Jeesus, ”ovat henki ja ovat elämä.” ”Ja tämä on iankaikkinen elämä: että he tuntevat Sinut, ainoan totisen Jumalan, ja Hänet, jonka Sinä olet lähettänyt.” Saarnaaja 7:12; Johannes 6:63; 17:3, R.V.

> “The creative energy that called the worlds into existence is in the word of God. This word imparts power; it begets life. Every command is a promise; accepted by the will, received into the soul, it brings with it the life of the Infinite One. It transforms the nature and re-creates the soul in the image of God.

> Luova voima, joka kutsui maailmat olemassaoloon, on Jumalan sanassa. Tämä sana välittää voimaa; se synnyttää elämän. Jokainen käsky on lupaus; tahdon vastaanottamana, sieluun omaksuttuna se tuo mukanaan Äärettömän elämän. Se muuttaa luonnon ja luo sielun uudelleen Jumalan kuvaksi.

> “The life thus imparted is in like manner sustained. ‘By every word that proceedeth out of the mouth of God’ (Matthew 4:4) shall man live.

> Näin annettu elämä ylläpidetään samalla tavoin. ”Jokaisesta sanasta, joka lähtee Jumalan suusta” (Matt. 4:4), ihminen elää.

> “The mind, the soul, is built up by that upon which it feeds; and it rests with us to determine upon what it shall be fed. It is within the power of everyone to choose the topics that shall occupy the thoughts and shape the character. Of every human being privileged with access to the Scriptures, God says, ‘I have written to him the great things of My law.’ ‘Call unto Me, and I will answer thee, and show thee great and mighty things, which thou knowest not.’ Hosea 8:12; Jeremiah 33:3.

> “Mieli, sielu, rakentuu siitä, millä sitä ravitaan; ja meidän vallassamme on määrätä, millä sitä tulee ravita. Jokaisen vallassa on valita ne aiheet, jotka täyttävät ajatukset ja muovaavat luonnetta. Jokaisesta ihmisestä, jolla on etuoikeus päästä käsiksi Kirjoituksiin, Jumala sanoo: ‘Minä kirjoitin hänelle lakini suuret asiat.’ ‘Huuda minua avuksesi, niin minä vastaan sinulle ja ilmoitan sinulle suuria ja salattuja asioita, joita et tiedä.’ Hoos. 8:12; Jer. 33:3.”

> “With the word of God in his hands, every human being, wherever his lot in life may be cast, may have such companionship as he shall choose. In its pages he may hold converse with the noblest and best of the human race, and may listen to the voice of the Eternal as He speaks with men. As he studies and meditates upon the themes into which ‘the angels desire to look’ (1 Peter 1:12), he may have their companionship. He may follow the steps of the heavenly Teacher, and listen to His words as when He taught on mountain and plain and sea. He may dwell in this world in the atmosphere of heaven, imparting to earth’s sorrowing and tempted ones thoughts of hope and longings for holiness; himself coming closer and still closer into fellowship with the Unseen; like him of old who walked with God, drawing nearer and nearer the threshold of the eternal world, until the portals shall open, and he shall enter there. He will find himself no stranger. The voices that will greet him are the voices of the holy ones, who, unseen, were on earth his companions—voices that here he learned to distinguish and to love. He who through the word of God has lived in fellowship with heaven, will find himself at home in heaven’s companionship.” Education, 123–127.

> ”Jumalan sana käsissään jokainen ihminen, mihin tahansa hänen osansa elämässä onkaan langennut, voi saada sellaista seuraa kuin itse valitsee. Sen sivuilla hän voi keskustella ihmissuvun jaloimpien ja parhaiden kanssa ja kuunnella Iankaikkisen ääntä, kun Hän puhuu ihmisille. Tutkiessaan ja mietiskellessään niitä aiheita, joihin ’enkelit halajavat katsahtaa’ (1 Piet. 1:12), hän voi saada heidän seuransa. Hän voi seurata taivaallisen Opettajan askeleita ja kuunnella Hänen sanojaan niin kuin silloin, kun Hän opetti vuorella, lakeudella ja meren rannalla. Hän voi elää tässä maailmassa taivaan ilmapiirissä, antaen maan murheellisille ja kiusatuille ajatuksia toivosta ja kaipuuta pyhyyteen; itse samalla yhä lähemmäksi ja lähemmäksi tullessaan yhteyteen Näkymättömän kanssa; sen muinaisen tavoin, joka vaelsi Jumalan kanssa, lähestyen yhä enemmän ja enemmän iankaikkisen maailman kynnystä, kunnes portit avautuvat ja hän astuu sinne sisälle. Hän ei huomaa olevansa vieras. Äänet, jotka ottavat hänet vastaan, ovat pyhien ääniä, niiden, jotka näkymättöminä olivat maan päällä hänen seuralaisiaan — ääniä, jotka hän täällä oppi erottamaan ja rakastamaan. Se, joka Jumalan sanan kautta on elänyt yhteydessä taivaan kanssa, tuntee olevansa kotonaan taivaan seurassa.” Education, 123–127.

Back to Articles