Article

# Panium - Number Four

Panium – Neljäs সংখ্যা

An Alliance

Liitto

Author

Jeff Pippenger

Published

March 4, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the history of Panium an alliance was formed between Antiochus Magnus and Philip of Macedon. The battle was directly carried out against the child Ptolemy V by Antiochus, and Philip contributed in the sense that his warfare in other parts of the realm prevented other armies from coming to the aid of the Egyptian child king. This means that Putin, the final king of the south—typified by the child king of Egypt (child meaning last generation prophetically) is defeated by Trump represented as Antiochus Magnus who defeated Ptolemy V at Panium and as Reagan defeated the USSR in 1989.

Paniumin historiassa muodostettiin liitto Antiokhos Suuren ja Makedonian Filipposin välille. Taistelu käytiin suoranaisesti lapsikuningas Ptolemaios V:tä vastaan Antiokhoksen toimesta, ja Filippos osallistui siihen siinä merkityksessä, että hänen sodankäyntinsä valtakunnan muissa osissa esti muita armeijoita tulemasta Egyptin lapsikuninkaan avuksi. Tämä merkitsee, että Putin, etelän viimeinen kuningas — esikuvanaan Egyptin lapsikuningas (lapsi tarkoittaen profeetallisesti viimeistä sukupolvea) — kukistetaan Trumpin toimesta, jota Antiokhos Suuri edustaa, hänen, joka kukisti Ptolemaios V:n Paniumissa, samoin kuin Reagan kukisti Neuvostoliiton vuonna 1989.

Philip means “a lover of horses” and “horses” symbolize both military and economic power. Horses pull chariots and are ridden by soldiers, and horses also move goods to the market. “Horses” are a symbol of “chariots, ships and horsemen” which is the primary symbol of the United States in its proxy relationship with the king of the north as set forth in verse forty.

Filippos merkitsee ”hevosten rakastajaa”, ja ”hevoset” symboloivat sekä sotilaallista että taloudellista valtaa. Hevoset vetävät vaunuja, ja sotilaat ratsastavat niillä; hevoset myös kuljettavat tavaroita markkinoille. ”Hevoset” ovat ”vaunujen, laivojen ja ratsumiesten” vertauskuva, mikä on Yhdysvaltojen ensisijainen symboli sen sijaissuhteessa pohjoisen kuninkaaseen, niin kuin se esitetään neljännessäkymmenennessä jakeessa.

Trump’s ally has two typifications in Philip of Macedon and Herod Philip the Tetrarch. Whether it is Herod Philip or Philip of Macedon the symbol identifies one who loves the power supplied to it by either Caesar or Antiochus, respectively. Philip loves horses, and one Philip was from Macedon, which held a central and foundational role in Alexander the Great’s kingdom.

Trumpin liittolaisella on kaksi esikuvaa: Makedonian Filippos ja neljännesruhtinas Herodes Filippos. Olipa kyseessä Herodes Filippos tai Makedonian Filippos, symboli osoittaa sellaista, joka rakastaa sille joko keisarin tai Antiokhoksen toimittamaa valtaa. Filippos rakastaa hevosia, ja toinen Filippos oli kotoisin Makedoniasta, jolla oli Aleksanteri Suuren valtakunnassa keskeinen ja perustava asema.

It was his homeland, the kingdom he inherited from his father, Philip II, and the springboard for his vast empire. Located in the northern part of Greece, Macedon was distinct as the political and military core where Alexander was born (in Pella, 356 BC) and raised, and it provided the initial resources, manpower, and organizational structure that fueled his conquests. In essence, Macedon was the nucleus of Alexander’s kingdom—its starting point, military engine, and the region that anchored his identity as a Macedonian king, even as his empire grew far beyond its borders.

Se oli hänen kotimaansa, valtakunta, jonka hän peri isältään Filippos II:lta, sekä ponnahduslauta hänen laajalle valtakunnalleen. Kreikan pohjoisosassa sijainnut Makedonia oli erityinen hänen poliittisena ja sotilaallisena ydinalueenaan, jossa Aleksanteri syntyi (Pellassa, 356 eKr.) ja kasvoi, ja se tarjosi ne alkuperäiset voimavarat, miehistön ja organisatorisen rakenteen, jotka ruokkivat hänen valloituksiaan. Olennaisesti Makedonia oli Aleksanterin valtakunnan ydin—sen lähtökohta, sotilaallinen käyttövoima ja se alue, joka ankkuroi hänen identiteettinsä makedonialaisena kuninkaana, vaikka hänen valtakuntansa kasvoi kauas sen rajojen ulkopuolelle.

Macedon represents the northern area of Alexander’s fourfold kingdom. Thus, one Philip is the Tetrarch, meaning ‘a fourth part,’ and the other Philip is ‘one-fourth’ of the four winds of Alexander’s former empire.

Makedonia edustaa Aleksanterin nelijakoisen valtakunnan pohjoista aluetta. Näin ollen toinen Filippus on tetrarkka, joka merkitsee ”neljättä osaa”, ja toinen Filippus on ”yksi neljäsosa” Aleksanterin entisen valtakunnan neljästä tuulesta.

Herod represents one who rejects the covenant. Esau, the blood line that leads to Herod rejected his birthright. At the very beginning of the history of a chosen covenant people Esau becomes a symbol of those who reject the covenant Christ died to confirm. At the very point where God was going to expand his chosen covenant people into twelve tribes, Esau rebelled. At the end of ancient Israel, when at the cross the Jews claimed they had “no other king than Caesar” the Jewish nation became the symbol at the end which had been typified by Esau in the beginning. Herod’s family tree is made up of the blood line of Esau and the Jews, a blood line symbolized by a rebellious covenant breaker at the beginning and a rebellious covenant people at the end.

Herodes edustaa sitä, joka hylkää liiton. Eesau, se verisuku, joka johtaa Herodokseen, hylkäsi esikoisoikeutensa. Jo valitun liittokansan historian aivan alussa Eesausta tulee niiden vertauskuva, jotka hylkäävät sen liiton, jonka Kristus kuoli vahvistaakseen. Juuri siinä kohdassa, jossa Jumala oli laajentamassa valittua liittokansaansa kahdeksitoista sukukunnaksi, Eesau kapinoi. Muinaisen Israelin lopussa, kun juutalaiset ristillä väittivät, ettei heillä ollut ”muuta kuningasta kuin keisari”, juutalaisesta kansasta tuli lopussa se vertauskuva, jonka Eesau oli alussa esikuvallisesti ennakoinut. Herodeksen sukupuu muodostuu Eesaun verisuvusta ja juutalaisista, verisuvusta, jota alussa symboloi kapinallinen liitonrikkoja ja lopussa kapinallinen liittokansa.

Herod the Great imposed the taxes that brought Joseph and Mary to Bethlehem, and one of his three sons, Herod Antipas the son of Herod the Great ruled during the time of the cross. The period of Christ’s life from His birth to His death is symbolically represented by the family of Herod, thus identifying the history as the time of the chosen people’s visitation, a visitation the Jews by and large never saw.

Herodes Suuri määräsi ne verot, jotka toivat Joosefin ja Marian Betlehemiin, ja yksi hänen kolmesta pojastaan, Herodes Antipas, Herodes Suuren poika, hallitsi ristin aikana. Kristuksen elämän ajanjakso Hänen syntymästään Hänen kuolemaansa saakka esitetään vertauskuvallisesti Herodeksen suvun kautta, ja näin historia tunnistetaan valitun kansan etsikkoajaksi, etsikkoajaksi, jota juutalaiset suurelta osin eivät koskaan nähneet.

Herod the Great murdered the children in response to Jesus’ birth, thus repeating the history of the birth of Moses when Egypt was murdering children. The first child slaughter was an attempt to murder the expected chosen one and the last child slaughter was again an attempt to murder the expected chosen one. The one hundred and forty-four thousand sing the song of Moses and the Lamb, and prophetically a “song” represents an experience. The one hundred and forty-four thousand live in a period that possesses parallel experiences. One of those parallels arrived on January 22, 1973 with a Supreme Court ruling allowing abortions in the USA. In the following forty-nine years roughly 66 million potential candidates to be among the one hundred and forty-four thousand were slaughtered through federally sanctioned abortion.

Herodes Suuri murhasi lapset vastauksena Jeesuksen syntymään ja toisti siten Mooseksen syntymän historian, jolloin Egypti surmasi lapsia. Ensimmäinen lastenjoukkosurma oli yritys murhata odotettu valittu, ja viimeinen lastenjoukkosurma oli jälleen yritys murhata odotettu valittu. Sata neljäkymmentäneljä tuhatta laulavat Mooseksen ja Karitsan laulun, ja profeetallisesti ”laulu” kuvaa kokemusta. Sata neljäkymmentäneljä tuhatta elävät ajanjaksossa, jossa on rinnakkaisia kokemuksia. Yksi näistä rinnakkaisuuksista tuli 22. tammikuuta 1973 korkeimman oikeuden päätöksen myötä, joka salli abortit Yhdysvalloissa. Seuraavien neljänkymmenenyhdeksän vuoden aikana noin 66 miljoonaa mahdollista ehdokasta sataanneljäänkymmeneenneljään tuhanteen kuuluviksi surmattiin liittovaltion hyväksymän abortin kautta.

Power symbolizes military strength:

Voima symboloi sotilaallista vahvuutta:

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> Ja peto, jonka minä näin, oli leopardin kaltainen, ja sen jalat olivat kuin karhun jalat, ja sen suu kuin leijonan suu; ja lohikäärme antoi sille voimansa ja valtaistuimensa ja suuren vallan. Ilmestys 13:2.

The dragon, who is pagan Rome provided three things for the papacy, i.e. “his power, and his seat, and great authority.” In verse twelve the USA, the earth beast is represented as exercising all the “power” of the beast before him. Yet the word “power” in verse two is a different Greek word than the word translated as “power” in verse twelve. In verse two “power” is G1722: meaning in the face of (literally or figuratively): in the presence (sight) of.

Lohikäärme, joka on pakanallinen Rooma, antoi paaviudelle kolme asiaa, nimittäin ”voimansa ja valtaistuimensa ja suuren vallan”. Jakeessa kaksitoista Yhdysvallat, maapeto, esitetään käyttämässä kaikkea sen edellä olevan pedon ”valtaa”. Jakeessa kaksitoista oleva sana ”valta” on kuitenkin eri kreikan sana kuin se sana, joka jakeessa kaksi on käännetty sanaksi ”voima”. Jakeessa kaksi ”voima” on G1722: merkitykseltään kasvojen edessä (kirjaimellisesti tai kuvaannollisesti): läsnä ollessa (näkyvissä).

The word “power” in verse twelve is a different Greek word.

Sana ”voima” jakeessa kaksitoista on eri kreikankielinen sana.

> And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed. Revelation 13:12.

> Ja se käyttää kaiken ensimmäisen pedon vallan sen edessä ja saattaa maan ja siinä asuvaiset kumartamaan ensimmäistä petoa, sitä, jonka kuolinhaava parani. Ilmestys 13:12.

The word “power” G1832 here means, (in the sense of ability); privilege, that is, delegated influence: authority, jurisdiction, liberty, power, right, strength. The word “power” in verse twelve is identifying that the earth beast is the sea beast’s delegated authority—the USA is the proxy representative of the sea beast. The USA exercises all the delegated authority of the first beast. In verse two pagan Rome gave three things to the papacy. Clovis gave his military and economic might to the papacy in 496 at the Battle of Tolbiac. Constantine gave the “seat” of the empire away in 330 and Justinian identified the pope as the corrector of heretics and the head of the churches by a decree in 533. Clovis in 496 typifies Reagan in 1989. Reagan typifies Trump.

Sana ”valta” G1832 merkitsee tässä (kyvyn merkityksessä): etuoikeutta, toisin sanoen delegoitua vaikutusvaltaa: valtuus, toimivalta, vapaus, valta, oikeus, voima. Sana ”valta” jakeessa kaksitoista osoittaa, että maapeto on meripedon delegoitu valtuus — Yhdysvallat on meripedon sijaisedustaja. Yhdysvallat käyttää kaikkea ensimmäisen pedon delegoitua valtaa. Jakeessa kaksi pakanallinen Rooma antoi paaviudelle kolme asiaa. Klodvig antoi sotilaallisen ja taloudellisen mahtinsa paaviudelle vuonna 496 Tolbiacin taistelussa. Konstantinus luovutti valtakunnan ”istuimen” vuonna 330, ja Justinianus määritteli vuonna 533 annetulla asetuksella paavin harhaoppisten oikaisijaksi ja kirkkojen pääksi. Klodvig vuonna 496 on Reaganin esikuva vuonna 1989. Reagan on Trumpin esikuva.

According to Gregory of Tours (writing nearly a century later), Clovis was losing the battle and, in desperation, called upon the Catholic god for aid. His wife, Clotilde, was a Catholic Burgundian princess who had been urging him to convert from paganism. Clovis vowed that if he won, he would adopt Catholicism. The tide turned—whether by divine intervention or military strategy—and Clovis defeated the Alemanni, killing their king and scattering their forces. True to his vow, he converted to Catholicism and was baptized, traditionally dated to Christmas Day 496 in Reims by Bishop Remigius (St. Remi).

Gregorius Toursilaisen mukaan (joka kirjoitti lähes vuosisataa myöhemmin) Clovis oli häviämässä taistelun ja kutsui epätoivoissaan avukseen katolisen Jumalan. Hänen vaimonsa Clotilde oli katolinen burgundilainen prinsessa, joka oli kehottanut häntä kääntymään pakanuudesta. Clovis vannoi, että jos hän voittaisi, hän omaksuisi katolisuuden. Taistelun kulku kääntyi — joko jumalallisen väliintulon tai sotilaallisen strategian johdosta — ja Clovis kukisti alemannit, surmasi heidän kuninkaansa ja hajotti heidän joukkonsa. Uskollisena valalleen hän kääntyi katolisuuteen ja sai kasteen; tämän ajoitetaan perinteisesti joulupäivään vuonna 496 Reimsissä piispa Remigiuksen (Pyhä Remi) toimittamana.

His conversion marked a turning point, making Clovis the first Catholic king among the Germanic rulers (unlike the Arian Christian Visigoths or Ostrogoths). This aligned the Franks with the Roman Church, gaining him support from the Gallo-Roman population and the papacy. Clovis’ baptism is often seen as the symbolic “birth of France” as a Catholic nation, distinguishing it from other barbarian kingdoms that adhered to Arianism or paganism. For this reason, Catholicism refers to France as “the firstborn of the Catholic church,” and also “the eldest daughter of the Catholic church.”

Hänen kääntymyksensä merkitsi käännekohtaa ja teki Cloviksesta ensimmäisen katolisen kuninkaan germaanisten hallitsijoiden joukossa (toisin kuin areiolaiskristityt visigootit tai ostrogootit). Tämä liitti frankit Rooman kirkon yhteyteen ja hankki hänelle gallo-roomalaisen väestön sekä paaviuden tuen. Cloviksen kastetta pidetään usein katolisen kansakunnan ”Ranskan syntymän” vertauskuvallisena hetkenä, joka erotti sen muista barbaarihallinnoista, jotka pitäytyivät areiolaisuuteen tai pakanuuteen. Tästä syystä katolisuus viittaa Ranskaan nimityksellä ”katolisen kirkon esikoinen” sekä myös ”katolisen kirkon vanhin tytär”.

When Clovis became the first proxy power of the papacy in 496, he typified Reagan who became the proxy power in 1989. In the history of Reagan and pope John Paul II a secret alliance was formed for the purpose of bringing down the king of the south. From 1798 unto the Sunday law the whore of Tyre is hidden, and she is the very same whore who traces her roots back to Macedon the northern most kingdom. She is the king of the north, hidden prophetically, but still professing to be infallible.

Kun Kloviksesta tuli paaviuden ensimmäinen sijaistoimija vuonna 496, hän esikuvasi Reagania, josta tuli sijaistoimija vuonna 1989. Reaganin ja paavi Johannes Paavali II:n historiassa muodostettiin salainen liitto etelän kuninkaan kukistamiseksi. Vuodesta 1798 aina sunnuntailakiin saakka Tyyron portto on kätkettynä, ja hän on aivan sama portto, joka jäljittää juurensa Makedoniaan, pohjoisimpaan valtakuntaan. Hän on pohjoisen kuningas, profeetallisesti kätketty, mutta tunnustaa yhä olevansa erehtymätön.

The pope also represents “them that forsake the covenant,” who though prophetically hidden throughout the three proxy wars; will ultimately come into view in the history of the Battle of Panium. In the transition from Imperial Rome to papal Rome Daniel identifies when pagan Rome was reaching the end of its time as the fourth kingdom of Bible prophecy.

Paavi edustaa myös ”niitä, jotka hylkäävät liiton”, ja vaikka he ovatkin profeetallisesti kätkettyinä läpi kolmen sijaissodan, he tulevat lopulta näkyviin Paniumin taistelun historiassa. Siirtymässä keisarillisesta Roomasta paavilliseen Roomaan Daniel osoittaa hetken, jolloin pakanallinen Rooma oli saavuttamassa aikansa lopun Raamatun profetian neljäntenä valtakuntana.

> For the ships of Chittim shall come against him: therefore he shall be grieved, and return, and have indignation against the holy covenant: so shall he do; he shall even return, and have intelligence with them that forsake the holy covenant. Daniel 11:30.

> Sillä kittiläisten laivat tulevat häntä vastaan; sen tähden hän masentuu, palaa takaisin ja kiivastuu pyhää liittoa vastaan; niin hän tekee: hän palaa jälleen ja pitää yhtä niiden kanssa, jotka hylkäävät pyhän liiton. Daniel 11:30.

In the verse “them that forsake the holy covenant” is the Catholic church. Those who forsake the holy covenant are John the Revelator’s compromising church of Pergamos, that according to Paul would fall away before the man of sin would be revealed. Catholicism is those who have forsaken the covenant as represented by the attack that was brought against the Word of God, and also the seventh-day Sabbath which were both brought under progressive attacks from the time of Constantine onward. Earlier in chapter eleven the “covenant” is also referenced.

Jakeessa ”ne, jotka hylkäävät pyhän liiton” tarkoitetaan katolista kirkkoa. Ne, jotka hylkäävät pyhän liiton, ovat Johanneksen Ilmestyskirjan mukautumiseen taipuva Pergamon seurakunta, jonka Paavalin mukaan tuli luopua uskosta ennen kuin synnin ihminen ilmestyisi. Katolisuus tarkoittaa niitä, jotka ovat hylänneet liiton, kuten sitä kuvaa hyökkäys, joka kohdistettiin Jumalan sanaa vastaan, samoin kuin seitsemännen päivän sapattia vastaan; molemmat joutuivat asteittaisten hyökkäysten kohteiksi Konstantinuksen ajasta lähtien. Aiemmin luvussa yksitoista viitataan myös ”liittoon”.

> And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. Then shall he return into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land. At the time appointed he shall return, and come toward the south; but it shall not be as the former, or as the latter. Daniel 11:27–29.

> Ja näiden molempien kuninkaiden sydän on pahaan taipuvainen, ja he puhuvat valhetta saman pöydän ääressä; mutta se ei menesty, sillä loppu tulee vasta määrättynä aikana. Sitten hän palaa maahansa suurin rikkauksin; ja hänen sydämensä on pyhää liittoa vastaan; ja hän tekee suuria tekoja ja palaa omaan maahansa. Määrättynä aikana hän jälleen palaa ja käy etelää kohti; mutta ei käy niin kuin edellisellä eikä niin kuin jälkimmäisellä kerralla. Daniel 11:27–29.

In these verses “he” returns to his own land, then later he returns to his own land again. The two returning’s represent two victories that were then followed by a triumphal “return” to the city of Rome. The first was the Battle of Actium in 31 BC against Antony and Cleopatra, and the second was after the destruction of Jerusalem in 70 AD. The “time appointed” in the verses is the year 330, which identified the conclusion of the prophetic “time” of verse twenty-four that equates to three hundred and sixty years.

Näissä jakeissa ”hän” palaa omaan maahansa, ja myöhemmin hän jälleen palaa omaan maahansa. Nämä kaksi palaamista edustavat kahta voittoa, joita sitten seurasi voitonriemuinen ”paluu” Rooman kaupunkiin. Ensimmäinen oli Actiumin taistelu vuonna 31 eKr. Antoniusta ja Kleopatraa vastaan, ja toinen tapahtui Jerusalemin hävityksen jälkeen vuonna 70 jKr. Jakeissa mainittu ”määräaika” on vuosi 330, joka osoitti jakeen kaksikymmentäneljä profeetallisen ”ajan” päättymisen; tämä vastaa kolmea sataa kuuttakymmentä vuotta.

The two kings who speak lies at one table do so before the “time appointed,” “for yet the end shall be at the time appointed.” A question which should be considered is what does the verse mean when it states, “Then shall he return into his land with great riches?” Does it mean at the time appointed, then shall he return; or does it mean once the two tell lies at the table, then shall he return, and therefore the return is before the time appointed.

Ne kaksi kuningasta, jotka puhuvat valhetta saman pöydän ääressä, tekevät niin ennen ”määräaikaa”, ”sillä loppu tulee vielä määräaikana”. Kysymys, jota tulisi tarkastella, on: mitä jae tarkoittaa sanoessaan: ”Sitten hän on palaava maahansa suurin rikkauksin”? Tarkoittaako se, että määräaikana hän sitten on palaava; vai tarkoittaako se, että kun nuo kaksi ovat puhuneet valhetta pöydän ääressä, hän sitten on palaava, ja näin ollen paluu tapahtuu ennen määräaikaa.

Uriah Smith identifies the two returns as 31 BC and 70 AD, which represents a history before the year 330, which is the time appointed. Smith also points out that the “return” of verse twenty-nine is post 330, and that it is not successful as were the returns following the battles of Actium and Jerusalem. What this means is that before the time appointed there is a meeting where lies are told, that is followed by one of the two kings who had been telling lies returning with great riches, who then opposes the holy covenant, does exploits and returns at the year 330, which is the time appointed.

Uriah Smith yksilöi nuo kaksi paluuta vuosiksi 31 eKr. ja 70 jKr., mikä edustaa historiaa ennen vuotta 330, joka on määrätty aika. Smith osoittaa myös, että jakeen kaksikymmentäyhdeksän ”paluu” sijoittuu vuoden 330 jälkeiseen aikaan ja ettei se ole menestyksellinen, kuten olivat Actiumin ja Jerusalemin taistelujen jälkeiset paluut. Tämän merkitys on se, että ennen määrättyä aikaa tapahtuu kohtaaminen, jossa puhutaan valheita; sitä seuraa se, että toinen niistä kahdesta kuninkaasta, jotka olivat puhuneet valheita, palaa suurin rikkauksin, ryhtyy vastustamaan pyhää liittoa, tekee suuria tekoja ja palaa vuonna 330, joka on määrätty aika.

He then attacks the south, but it will be unlike the Battle of Actium or the destruction of Jerusalem. The history of 70 AD in the verses portrays the end of God’s chosen covenant people as represented by “the holy covenant” in the passage. In verse thirty pagan Rome has intelligence with those who forsake the holy covenant. 70 AD was the very end of ancient literal Israel as God’s covenant people, and verse thirty is identifying the history four centuries after 70 AD. Those who forsake the covenant in the history represented in verse thirty, are those who have forsaken the covenant entered into by God and His Christian people. Papal Rome is the church represented as those who forsake the holy covenant in verse thirty.

Sitten hän hyökkää etelää vastaan, mutta se on toisenlainen kuin Actiumin taistelu tai Jerusalemin hävitys. Jakeissa kuvattu vuoden 70 jKr. historia esittää Jumalan valitun liittokansan lopun, jota kohdassa edustaa ”pyhä liitto”. Jakeessa kolmekymmentä pakanallinen Rooma on yhteydessä niihin, jotka hylkäävät pyhän liiton. Vuosi 70 jKr. merkitsi muinaisen kirjaimellisen Israelin lopullista päättymistä Jumalan liittokansana, ja jae kolmekymmentä yksilöi historian neljä vuosisataa vuoden 70 jKr. jälkeen. Ne, jotka jakeen kolmessakymmenessä kuvatussa historiassa hylkäävät liiton, ovat niitä, jotka ovat hylänneet sen liiton, jonka Jumala teki Hänen kristillisen kansansa kanssa. Paavillinen Rooma on se kirkko, jota jakeessa kolmekymmentä edustavat ne, jotka hylkäävät pyhän liiton.

> For the ships of Chittim shall come against him: therefore he shall be grieved, and return, and have indignation against the holy covenant: so shall he do; he shall even return, and have intelligence with them that forsake the holy covenant. Daniel 11:30.

> Sillä Kittimin laivat tulevat häntä vastaan; sentähden hän menettää rohkeutensa, palaa takaisin ja kiivastuu pyhää liittoa vastaan; niin hän tekee: hän palaa jälleen ja pitää yhteyttä niihin, jotka hylkäävät pyhän liiton. Daniel 11:30.

Verse twenty-nine brings us to the year 330, which was the time appointed as fulfilled by Constantine moving the capital city to Constantinople. At that waymark pagan Rome would be drawn into a southern war that would not be successful as had been Actium and Jerusalem. Then in verse thirty pagan Rome is attacked by Genseric who launched his naval warfare from Chittim, which is known today as Carthage. This warfare against pagan Rome was also represented as the second trumpet of the seven trumpets in the book of Revelation. The first four of those trumpet powers brought Western Rome to a conclusion by 476. Of those first four trumpets, the second trumpet, which is the ships of Chittim was the most severe, for Genseric took control of the seas and the wealth of the Empire dried up.

Jae kaksikymmentäyhdeksän vie meidät vuoteen 330, joka oli määrätty aika ja joka täyttyi, kun Konstantinus siirsi pääkaupungin Konstantinopoliin. Tuossa tienviitassa pakanallinen Rooma vedettäisiin eteläiseen sotaan, joka ei olisi menestyksellinen, niin kuin olivat olleet Actium ja Jerusalem. Sitten jakeessa kolmekymmentä pakanallista Roomaa hyökkää vastaan Genserik, joka aloitti merisotansa Kittimistä, joka tunnetaan nykyään Karthagona. Tämä sota pakanallista Roomaa vastaan esitettiin myös Ilmestyskirjan seitsemän pasuunan toisena pasuunana. Näiden pasuunavaltojen ensimmäiset neljä saattoivat läntisen Rooman päätökseen vuoteen 476 mennessä. Noista neljästä ensimmäisestä pasuunasta toinen pasuuna, joka on Kittimin laivat, oli ankarin, sillä Genserik otti meret hallintaansa ja valtakunnan rikkaus kuivui kokoon.

Confronted and grieved by the ships of Chittim he returns and has indignation against the holy covenant. This was fulfilled in the history leading up to the empowerment of the papacy in 538, through a warfare against God’s Word. After that he returns and has “intelligence with them that forsake the holy covenant.” That interaction between pagan and papal Rome was fulfilled in 533 with the decree of Justinian. The next verse, verse thirty-one then continues with how pagan Rome was “grieved.” In 2 Thessalonians, Paul teaches that pagan Rome “restrained” the papacy from taking control in 538. After he is grieved by an attack from the seas which wreck the economics of the kingdom, he has indignation against the holy covenant, then intelligence with those who forsake the covenant. In the next verses, “arms” which represents the power given to the papacy in 496 by Clovis, stand up and they pollute the sanctuary of strength, which in history represented the city of Rome, and then pagan Rome would remove the religion of paganism (the daily) from the realm and replace it with Catholicism and then they place the papacy on the throne in 538.

Kittimin laivojen ahdistamana ja murehduttamana hän palaa takaisin ja kiivastuu pyhää liittoa vastaan. Tämä täyttyi siinä historiassa, joka johti paavinvallan voimaannuttamiseen vuonna 538, sodankäynnin kautta Jumalan Sanaa vastaan. Sen jälkeen hän palaa takaisin ja pitää yhteyttä niihin, jotka hylkäävät pyhän liiton. Tämä pakanallisen ja paavillisen Rooman välinen vuorovaikutus täyttyi vuonna 533 Justinianuksen säädöksen kautta. Seuraava jae, jae kolmekymmentäyksi, jatkaa sitten sillä, kuinka pakanallinen Rooma oli ”murehdutettu”. Toisessa tessalonikalaiskirjeessä Paavali opettaa, että pakanallinen Rooma ”pidätti” paavivaltaa ottamasta valtaa vuonna 538. Sen jälkeen kun hän on murehdutettu meriltä tulevan hyökkäyksen kautta, joka raunioittaa valtakunnan talouden, hän kiivastuu pyhää liittoa vastaan ja sitten pitää yhteyttä niihin, jotka hylkäävät liiton. Seuraavissa jakeissa ”sotajoukot”, jotka edustavat sitä valtaa, joka annettiin paavinvallalle vuonna 496 Klodvigin kautta, nousevat esiin, ja ne saastuttavat voiman pyhäkön, joka historiassa edusti Rooman kaupunkia, ja sitten pakanallinen Rooma poistaisi pakanuuden uskonnon (jokapäiväisen) valtapiiristä ja korvaisi sen katolilaisuudella, ja sen jälkeen he asettavat paavinvallan valtaistuimelle vuonna 538.

When the papacy was empowered in 538 it provided both a prophetic witness, and also a historical witness that are represented in the verses we are considering. The year 538 is typified by 31 BC and the Battle of Actium. In Daniel chapter eight, verse nine pagan Rome would conquer three geographical obstacles to take the throne of the earth. The first was Syria to the east, then Judah and Jerusalem followed by Egypt at the Battle of Actium. Papal Rome would also have three horns removed, the third of which was the Goths who were driven from the city of Rome in 538. Pagan Rome and papal Rome provide two witnesses that identify that the Battle of Actium aligns with 538, and 538 illustrates the Sunday law in the USA, when modern Rome rules supremely until probation closes.

Kun paavius sai vallan vuonna 538, se antoi sekä profeetallisen todistuksen että historiallisen todistuksen, joita tarkastelemamme jakeet edustavat. Vuotta 538 esikuvallistaa vuosi 31 eKr. ja Actiumin taistelu. Danielin kirjan kahdeksannessa luvussa, jakeessa yhdeksän, pakanallinen Rooma valloittaisi kolme maantieteellistä estettä ottaakseen maan valtaistuimen. Ensimmäinen oli Syyria idässä, sitten Juuda ja Jerusalem, ja niiden jälkeen Egypti Actiumin taistelussa. Myös paavillisen Rooman tieltä poistettaisiin kolme sarvea, joista kolmas oli gootit, jotka ajettiin pois Rooman kaupungista vuonna 538. Pakanallinen Rooma ja paavillinen Rooma antavat kaksi todistajaa, jotka osoittavat, että Actiumin taistelu vastaa vuotta 538, ja vuosi 538 havainnollistaa sunnuntailakia Yhdysvalloissa, jolloin nykyaikainen Rooma hallitsee ylimpänä koeajan päättymiseen saakka.

We have concluded an overview of verses twenty-seven to thirty-one.

Olemme saattaneet päätökseen jakeiden kaksikymmentäseitsemän–kolmekymmentäyksi yleiskatsauksen.

In the next article, we will focus on these verses and begin the work of aligning the passage with the history of verses eleven through fifteen.

Seuraavassa artikkelissa keskitymme näihin jakeisiin ja aloitamme työn, jossa tämä kohta sovitetaan yhteen jakeiden yhdestätoista viidenteentoista historian kanssa.

Back to Articles