Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-Three

Danielin kirja – numero viisikymmentäkolme

Prophetic Visions Unveiled: Understanding the Last Days Through Daniel’s Experience

ਪੈਗੰਬਰੀ ਦਰਸ਼ਨਾਂ ਦਾ ਪ੍ਰਕਾਸ਼: ਦਾਨੀਏਲ ਦੇ ਅਨੁਭਵ ਰਾਹੀਂ ਆਖ਼ਰੀ ਦਿਨਾਂ ਨੂੰ ਸਮਝਣਾ

Author

Jeff Pippenger

Published

January 17, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

All the prophets are speaking more of the last days than the days in which they lived.

Kaikki profeetat puhuvat enemmän viimeisistä päivistä kuin niistä päivistä, joissa he elivät.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12

> ”Kukin muinaisista profeetoista puhui vähemmän oman aikansa kuin meidän aikamme hyväksi, niin että heidän profetoimisensa on voimassa meitä varten. ’Mutta kaikki tämä tapahtui heille esikuvallisesti, ja se on kirjoitettu varoitukseksi meille, joille maailman aikakausien loppu on tullut.’ 1 Korinttolaisille 10:11. ’Eivät he palvelleet itseään, vaan meitä niissä asioissa, jotka nyt on teille ilmoitettu niiden kautta, jotka ovat julistaneet teille evankeliumia taivaasta lähetetyssä Pyhässä Hengessä; niihin enkelitkin halajavat saada katsoa.’ 1 Pietari 1:12”

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> ”Raamattu on koonnut ja sitonut yhteen aarteensa tätä viimeistä sukupolvea varten. Kaikki Vanhan testamentin historian suuret tapahtumat ja juhlalliset vaiheet ovat toistuneet ja toistuvat seurakunnassa näinä viimeisinä päivinä.” Selected Messages, kirja 3, 338, 339.

Daniel is representing God’s people, who in the last days have discovered through the prophetic Word, that they have been scattered. When they awaken to that fact, they are required to fulfill the Leviticus twenty-six prayer, and also the prayer to understand the last prophetic secret that is unsealed just before probation closes, as represented by Daniel’s prayer in chapter two. If and when, they enter into Daniel’s experience, the angel Gabriel will touch, inform and speak to them, for the purpose of giving them “skill and understanding.” The wise are those who “understand” the “increase of knowledge” when a prophetic secret is unsealed.

Daniel edustaa Jumalan kansaa, joka viimeisinä päivinä on profeetallisen Sanan kautta havainnut, että se on hajotettu. Kun he heräävät tähän tosiasiaan, heidän tulee täyttää Kolmannen Mooseksen kirjan kahdennenkymmenennen kuudennen luvun rukous sekä myös rukous ymmärtääkseen viimeisen profeetallisen salaisuuden, joka avataan juuri ennen kuin koetusaika päättyy, niin kuin Danielin rukous toisessa luvussa sitä kuvaa. Jos ja kun he astuvat Danielin kokemukseen, enkeli Gabriel koskettaa heitä, antaa heille tiedon ja puhuu heille antaakseen heille ”taitoa ja ymmärrystä”. Viisaat ovat ne, jotka ”ymmärtävät” ”tiedon lisääntymisen”, kun profeetallinen salaisuus avataan.

> And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to shew thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:22, 23.

> Ja hän opetti minua ja puhui minulle sanoen: Oi Daniel, minä olen nyt tullut antamaan sinulle taitoa ja ymmärrystä. Sinun rukoustesi alussa käsky lähti, ja minä olen tullut ilmoittamaan sen sinulle; sillä sinä olet sangen rakastettu. Ymmärrä siis asia ja ota vaari näystä. Daniel 9:22, 23.

The vision which Daniel is told to consider is the “mareh” vision of the appearance. Gabriel had not finished the work he had been assigned in chapter eight when he had been told to make Daniel understand the “mareh” vision. In chapter nine he has returned to finish the interpretation. In chapter nine, Daniel is no longer living in the period of the kingdom of Babylon, but in the history of the Medo-Persian empire.

Näky, jota Danielia kehotetaan tarkastelemaan, on ilmestyksen ”mareh”-näky. Gabriel ei ollut saanut valmiiksi sitä tehtävää, joka hänelle oli annettu kahdeksannessa luvussa, kun hänen käskettiin saattaa Daniel ymmärtämään ”mareh”-näky. Yhdeksännessä luvussa hän on palannut saattamaan tulkinnan päätökseen. Yhdeksännessä luvussa Daniel ei enää elä Babylonian valtakunnan ajanjaksossa, vaan Meedo-Persian valtakunnan historian vaiheessa.

When Gabriel instructs Daniel to “understand the matter,” and to “consider the vision,” he is identifying a process of mental separation which he wants Daniel to exercise. The words translated as “understand” and “consider” are the same Hebrew word. The word is “biyn,” and means to separate mentally. The Hebrew word translated as “matter,” is “dabar,” and means “the word”. Gabriel is therefore informing Daniel, and those he represents in the last days to rightly divide the Word of truth.

Kun Gabriel neuvoo Danielia ”ymmärtämään asian” ja ”tarkkaamaan näkyä”, hän osoittaa henkisen erottamisen prosessia, jota hän tahtoo Danielin harjoittavan. Sanat, jotka on käännetty sanoilla ”ymmärtää” ja ”tarkata”, ovat sama heprealainen sana. Tuo sana on ”biyn”, ja se merkitsee henkistä erottamista. Heprealainen sana, joka on käännetty sanalla ”asia”, on ”dabar”, ja se merkitsee ”sanaa”. Gabriel siis ilmoittaa Danielille ja niille, joita hän edustaa viimeisinä päivinä, että heidän tulee oikein jakaa totuuden sana.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. 2 Timothy 2:15.

> Pyri osoittautumaan Jumalalle kelvolliseksi, työntekijäksi, jonka ei tarvitse hävetä ja joka oikein jakelee totuuden sanaa. 2. Timoteukselle 2:15.

The word “matter” is also employed by Daniel in chapter ten, verse one where it is translated three times as “thing.”

Sanaa ”asia” käyttää myös Daniel luvussa kymmenen, jakeessa yksi, missä se on käännetty kolme kertaa sanalla ”asia”.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> Persian kuninkaan Kooreksen kolmantena hallitusvuotena ilmoitettiin Danielille, jonka nimeksi oli kutsuttu Beltassar, eräs asia; ja se asia oli tosi, mutta määrätty aika oli pitkä. Ja hän ymmärsi asian ja sai ymmärryksen näystä. Daniel 10:1.

In the verse, the word “vision” is the “mareh” vision of the appearance, and Daniel had understanding of both the thing (matter) and also the vision (“mareh”). In verse twenty-three of chapter nine, Gabriel instructed Daniel to rightly divide the matter and the vision, and in verse one of chapter ten he has understanding of both the matter (thing) and the vision (“mareh”). Gabriel is informing Daniel in chapter nine, to recognize the distinction (rightly divide) between the matter and the vision. The vision is the “mareh” vision and the “matter,” or the “thing” is the “chazon” vision.

Jakeessa sana “näky” on ilmestymisen “mareh”-näky, ja Daniel ymmärsi sekä asian että myös näyn (“mareh”). Yhdeksännen luvun jakeessa kaksikymmentäkolme Gabriel neuvoi Danielia tekemään oikean eron asian ja näyn välillä, ja kymmenennen luvun jakeessa yksi hän ymmärtää sekä asian että näyn (“mareh”). Gabriel ilmoittaa Danielille yhdeksännessä luvussa, että hänen tulee tunnistaa ero (tehdä oikea jako) asian ja näyn välillä. Näky on “mareh”-näky, ja “asia” eli “seikka” on “chazon”-näky.

In chapter eight both visions are identified, and a distinction is noted because Daniel wished to understand the “chazon” vision, but Gabriel was instructed to make Daniel understand the “mareh” vision. As Gabriel begins his work of making Daniel understand the “matter” and the “vision” he informs Daniel to take note that they are two different visions.

Kahdeksannessa luvussa molemmat näyt tunnistetaan, ja niiden välille tehdään ero, sillä Daniel halusi ymmärtää ”chazon”-näyn, mutta Gabrielia käskettiin saattaa Daniel ymmärtämään ”mareh”-näky. Kun Gabriel alkaa työnsä saattaakseen Danielin ymmärtämään ”asian” ja ”näyn”, hän ilmoittaa Danielille, että ne ovat kaksi eri näkyä.

> And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to shew thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Seventy weeks are determined upon thy people and upon thy holy city, to finish the transgression, and to make an end of sins, and to make reconciliation for iniquity, and to bring in everlasting righteousness, and to seal up the vision and prophecy, and to anoint the most Holy. Know therefore and understand, that from the going forth of the commandment to restore and to build Jerusalem unto the Messiah the Prince shall be seven weeks, and threescore and two weeks: the street shall be built again, and the wall, even in troublous times. And after threescore and two weeks shall Messiah be cut off, but not for himself: and the people of the prince that shall come shall destroy the city and the sanctuary; and the end thereof shall be with a flood, and unto the end of the war desolations are determined. And he shall confirm the covenant with many for one week: and in the midst of the week he shall cause the sacrifice and the oblation to cease, and for the overspreading of abominations he shall make it desolate, even until the consummation, and that determined shall be poured upon the desolate. Daniel 9:22–27.

> Ja hän opetti minua ja puhui minulle sanoen: Oi Daniel, minä olen nyt tullut antamaan sinulle taitoa ja ymmärrystä. Sinun rukoustesi alussa käsky lähti, ja minä olen tullut ilmoittamaan sen sinulle; sillä sinä olet suuresti rakastettu. Ymmärrä siis asia ja ota vaari näystä. Seitsemänkymmentä vuosiviikkoa on säädetty sinun kansallesi ja pyhälle kaupungillesi rikkomuksen päättämiseksi, syntien lopettamiseksi, pahan teon sovittamiseksi, iankaikkisen vanhurskauden tuomiseksi, näyn ja profetian sinetöimiseksi sekä kaikkein pyhimmän voitelemiseksi. Tiedä siis ja ymmärrä, että siitä hetkestä, jolloin sana lähti Jerusalemin ennalleen asettamisesta ja rakentamisesta, Voideltuun, Ruhtinaaseen, on oleva seitsemän vuosiviikkoa ja kuusikymmentäkaksi vuosiviikkoa; tori ja vallihauta rakennetaan jälleen, vaikka ahdistavina aikoina. Ja kuudenkymmenenkahden vuosiviikon kuluttua Voideltu hävitetään, eikä hänellä ole mitään. Ja tulevan ruhtinaan kansa hävittää kaupungin ja pyhäkön, ja sen loppu tulee tulvan tavoin; ja sodan loppuun asti on säädetty hävityksiä. Ja hän vahvistaa liiton monien kanssa yhdeksi vuosiviikoksi; ja vuosiviikon puolivälissä hän lakkauttaa teurasuhrin ja ruokauhrin, ja kauhistusten levittämisen tähden hän tekee sen autioksi, siihen asti kunnes loppu, se mikä on säädetty, vuodatetaan aution päälle. Daniel 9:22–27.

Gabriel wished Daniel to recognize that elements of both the “chazon” vision and the “mareh” vision would be represented in the interpretation he provided for Daniel. The interpretation was going to address both visions, and it was Daniel’s responsibility to rightly divide the vision which addressed the trampling down of the sanctuary and the host, from the vision that led to the appearance of Christ in the Most Holy Place on October 22, 1844.

Gabriel tahtoi Danielin ymmärtävän, että sekä ”chazon”-näyn että ”mareh”-näyn osatekijät tulisivat esille siinä selityksessä, jonka hän antoi Danielille. Selitys oli käsittelevä molempia näkyjä, ja Danielin velvollisuutena oli oikein erottaa se näky, joka koski pyhäkön ja sotajoukon tallaamista, siitä näystä, joka johti Kristuksen ilmestymiseen Kaikkeinpyhimmässä 22. lokakuuta 1844.

Gabriel identifies that from the decree of Artaxerxes in 457 BC, there would be four hundred and ninety years that were “cut off” from the twenty-three hundred years of the vision of the evenings and mornings, that was especially for the Jews. In the verses just cited, the word “determined” is identified three times, but it is two different Hebrew words that are both translated as “determined” in the verses. The first time “determined” is identified is in verse twenty-four, and that Hebrew word is “chathak” and means “to cut off”.

Gabriel osoittaa, että Artakserkseen vuonna 457 eKr. antamasta asetuksesta alkaen oli oleva neljäsataayhdeksänkymmentä vuotta, jotka oli ”leikattu pois” iltoja ja aamuja koskevan näyn kahdestatuhannesta kolmestasadasta vuodesta, joka oli erityisesti juutalaisia varten. Juuri lainatuissa jakeissa sana ”määrätty” esiintyy kolme kertaa, mutta jakeissa on kaksi eri hepreankielistä sanaa, jotka molemmat on käännetty sanalla ”määrätty”. Ensimmäinen kerta, jolloin sana ”määrätty” esiintyy, on jakeessa kaksikymmentäneljä, ja tuo hepreankielinen sana on ”chathak” ja merkitsee ”leikata pois”.

It identifies that Israel was given a probationary period that began with the third decree of Artaxerxes which would end at the stoning of Stephen in the year 34 AD. The four hundred and ninety years was “cut off,” and represented a shorter prophetic period within the longer prophecy of twenty-three hundred years. The number “four hundred and ninety,” is a symbol of probationary time, as witnessed to by Jesus.

Se osoittaa, että Israelille annettiin koeaika, joka alkoi Artakserkseen kolmannesta käskykirjeestä ja päättyi Stefanoksen kivittämiseen vuonna 34 jKr. Neljäsataa yhdeksänkymmentä vuotta oli ”leikattu pois”, ja se edusti lyhyempää profeetallista ajanjaksoa kahdentuhannen kolmensadan vuoden pidemmän profetian sisällä. Luku ”neljäsataa yhdeksänkymmentä” on koeajan vertauskuva, kuten Jeesus todistaa.

> Then came Peter to him, and said, Lord, how oft shall my brother sin against me, and I forgive him? till seven times? Jesus saith unto him, I say not unto thee, Until seven times: but, Until seventy times seven. Matthew 18:22.

> Silloin Pietari tuli hänen luokseen ja sanoi: ”Herra, kuinka monta kertaa veljeni saa rikkoa minua vastaan, ja minä annan hänelle anteeksi? Jopa seitsemän kertaa?” Jeesus sanoi hänelle: ”Minä sanon sinulle: ei vain seitsemän kertaa, vaan jopa seitsemänkymmentä kertaa seitsemän.” Matteus 18:22.

There is an end to forgiveness, and that end is represented by the number “four hundred and ninety.” The “four hundred and ninety” years represents a period of probation for the Jews from their deliverance until they filled the cup of their probationary time at the stoning of Stephen. The “four hundred and ninety” years is also connected with the curse of the “seven times” in Leviticus twenty-six. There are only two places in the Bible that reference the land enjoying her sabbaths. The first is found in Leviticus twenty-six.

Anteeksiannolla on loppunsa, ja tuota loppua edustaa luku ”neljäsataayhdeksänkymmentä”. ”Neljäsataayhdeksänkymmentä” vuotta merkitsee juutalaisille koetuksen aikaa heidän vapautuksestaan siihen saakka, kunnes he täyttivät koetusaikansa maljan Stefanuksen kivittämisessä. ”Neljäsataayhdeksänkymmentä” vuotta liittyy myös ”seitsemän ajan” kiroukseen 3. Mooseksen kirjan luvussa kaksikymmentäkuusi. Raamatussa on vain kaksi kohtaa, joissa viitataan siihen, että maa nauttii sapateistaan. Ensimmäinen niistä löytyy 3. Mooseksen kirjan luvusta kaksikymmentäkuusi.

> And if ye will not for all this hearken unto me, but walk contrary unto me; Then I will walk contrary unto you also in fury; and I, even I, will chastise you seven times for your sins. And ye shall eat the flesh of your sons, and the flesh of your daughters shall ye eat. And I will destroy your high places, and cut down your images, and cast your carcases upon the carcases of your idols, and my soul shall abhor you. And I will make your cities waste, and bring your sanctuaries unto desolation, and I will not smell the savour of your sweet odours. And I will bring the land into desolation: and your enemies which dwell therein shall be astonished at it. And I will scatter you among the heathen, and will draw out a sword after you: and your land shall be desolate, and your cities waste. Then shall the land enjoy her sabbaths, as long as it lieth desolate, and ye be in your enemies’ land; even then shall the land rest, and enjoy her sabbaths. As long as it lieth desolate it shall rest; because it did not rest in your sabbaths, when ye dwelt upon it. Leviticus 26:27–35.

> Ja jos ette kaiken tämänkään jälkeen kuule minua, vaan vaellatte minua vastaan, niin minäkin vaellan teitä vastaan vihassa, ja minä, juuri minä, kuritan teitä seitsenkertaisesti teidän syntienne tähden. Ja te saatte syödä poikienne lihaa, ja tyttärienne lihaa te saatte syödä. Ja minä hävitän teidän uhrikukkulanne, hakkaan maahan teidän patsaanne ja heitän teidän ruumiinne teidän epäjumalienne ruumiiden päälle, ja minun sieluni inhoaa teitä. Ja minä teen teidän kaupunkinne raunioiksi ja saatan teidän pyhäkkönne autioiksi, enkä minä haista teidän suloisten tuoksujenne hajua. Ja minä teen maan autioksi, niin että vihollisenne, jotka siinä asuvat, kauhistuvat sitä. Ja minä hajotan teidät pakanakansojen sekaan ja paljastan miekan teidän jälkeenne; ja teidän maanne on oleva autio ja teidän kaupunkinne raunioina. Silloin maa saa hyvityksen sapateistaan niin kauan kuin se makaa autiona ja te olette vihollistenne maassa; silloin maa lepää ja saa hyvityksen sapateistaan. Niin kauan kuin se makaa autiona, se lepää, koska se ei levännyt teidän sapatteinanne silloin, kun te asuitte sillä. 3. Mooseksen kirja 26:27–35.

The punishment of the “seven times,” which is referenced four times in chapter twenty-six, identifies that when God’s people are scattered, the land will then “enjoy her sabbaths.” Daniel and the three worthies had been scattered into the enemies’ land in fulfillment of the curse of Moses, and that the scattering of seventy years, was a symbolic object lesson of the scattering of the twenty-five hundred and twenty years. It was a prophetic object lesson, similar to Elijah’s three and a half years of drought during the persecution of Jezebel. That three and a half years represented three and a half prophetic years, that equaled twelve hundred and sixty years of papal rule from the year 538 until 1798. The seventy years was a symbol of the “seven times,” just as the three and a half years was a symbol of the wilderness of twelve hundred and sixty years. The seventy years of Daniel’s captivity identified by Jeremiah, represented “four hundred and ninety” years.

Luvussa kaksikymmentäkuusi neljästi mainittu ”seitsemän ajan” rangaistus osoittaa, että kun Jumalan kansa hajotetaan, maa silloin ”nauttii sapateistaan”. Daniel ja ne kolme urhoollista oli hajotettu vihollisten maahan Mooseksen kirouksen täyttymykseksi, ja että tuo seitsemänkymmenen vuoden hajotus oli vertauskuvallinen opetuskuva kahdentuhannen viidensadan kahdenkymmenen vuoden hajotuksesta. Se oli profeetallinen opetuskuva, samankaltainen kuin Elian kolme ja puoli vuotta kestänyt kuivuus Iisebelin vainon aikana. Nuo kolme ja puoli vuotta edustivat kolmea ja puolta profeetallista vuotta, jotka vastasivat tuhattakahtasataa kuuttakymmentä vuotta paavillista valtaa vuodesta 538 vuoteen 1798. Seitsemänkymmentä vuotta oli ”seitsemän ajan” vertauskuva, samoin kuin kolme ja puoli vuotta oli tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen vuoden erämaan vertauskuva. Jeremian mainitsemat Danielin vankeuden seitsemänkymmentä vuotta edustivat ”neljääsataa yhdeksääkymmentä” vuotta.

> And the Lord God of their fathers sent to them by his messengers, rising up betimes, and sending; because he had compassion on his people, and on his dwelling place: But they mocked the messengers of God, and despised his words, and misused his prophets, until the wrath of the Lord arose against his people, till there was no remedy. Therefore he brought upon them the king of the Chaldees, who slew their young men with the sword in the house of their sanctuary, and had no compassion upon young man or maiden, old man, or him that stooped for age: he gave them all into his hand. And all the vessels of the house of God, great and small, and the treasures of the house of the Lord, and the treasures of the king, and of his princes; all these he brought to Babylon. And they burnt the house of God, and brake down the wall of Jerusalem, and burnt all the palaces thereof with fire, and destroyed all the goodly vessels thereof. And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord spoken by the mouth of Jeremiah might be accomplished, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, All the kingdoms of the earth hath the Lord God of heaven given me; and he hath charged me to build him an house in Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? The Lord his God be with him, and let him go up. 2 Chronicles 36:15–23.

> Ja Herra, heidän isiensä Jumala, lähetti heille sanansaattajiensa kautta, lähettäen heitä varhain ja yhä uudelleen, sillä hän sääli kansaansa ja asumustansa. Mutta he pilkkasivat Jumalan sanansaattajia, halveksivat hänen sanojansa ja pitivät hänen profeettojansa pilkkanaan, kunnes Herran viha nousi hänen kansaansa vastaan eikä parannuskeinoa enää ollut. Sentähden hän toi heidän kimppuunsa kaldealaisten kuninkaan, joka surmasi heidän nuorukaisensa miekalla heidän pyhäkkönsä temppelissä eikä armahtanut nuorukaista eikä neitsyttä, vanhusta eikä vanhuudesta kumaraan painunutta; hän antoi heidät kaikki hänen käsiinsä. Ja kaikki Jumalan temppelin astiat, suuret ja pienet, sekä Herran temppelin aarteet ja kuninkaan ja hänen ruhtinastensa aarteet, kaikki nämä hän vei Baabeliin. Ja he polttivat Jumalan temppelin, hajottivat Jerusalemin muurin, polttivat tulella kaikki sen palatsit ja hävittivät kaikki sen kalleimmat kalut. Ja ne, jotka olivat miekalta pelastuneet, hän vei pakkosiirtolaisuuteen Baabeliin; siellä he olivat hänen ja hänen poikiensa palvelijoita Persian valtakunnan hallituskauteen asti, että Herran sana Jeremian suun kautta kävisi toteen, kunnes maa oli saanut hyvityksen sapateistaan; niin kauan kuin se autiona makasi, se vietti sapattia, kunnes seitsemänkymmentä vuotta oli täyttynyt. Mutta Kooreksen, Persian kuninkaan, ensimmäisenä vuonna, että Herran sana Jeremian suun kautta kävisi täytäntöön, Herra herätti Kooreksen, Persian kuninkaan, hengen, niin että tämä kuulutti koko valtakunnassaan ja myös kirjallisesti julisti sanoen: Näin sanoo Koores, Persian kuningas: Herra, taivaan Jumala, on antanut minulle kaikki maan valtakunnat, ja hän on käskenyt minun rakentaa hänelle temppelin Jerusalemiin, joka on Juudassa. Kuka teistä kuuluu kaikkeen hänen kansaansa? Herra, hänen Jumalansa, olkoon hänen kanssaan, ja hän lähteköön sinne. 2. Aikakirja 36:15–23.

The only two references in the Bible of the land enjoying her sabbaths are in relation to the scattering of God’s people, and the seventy years of captivity, which represented a period of time that would allow the land to enjoy its sabbaths. It equaled the amount of sabbaths that the Jews did not allow the land to enjoy rest. The land resting for seventy years, represented the total years that the rebellion against the commandment to allow the land to rest had been accomplished. Simple math identifies that in “four hundred and ninety” years of rebellion, there would be a total of seventy years that the land had not rested.

Ainoat kaksi viittausta Raamatussa siihen, että maa nauttii sapateistaan, liittyvät Jumalan kansan hajottamiseen ja seitsemänkymmenen vuoden pakkosiirtolaisuuteen, joka edusti ajanjaksoa, jonka kuluessa maa sai nauttia sapateistaan. Se vastasi sitä sapattien määrää, jonka verran juutalaiset eivät olleet sallineet maan levätä. Maan lepo seitsemänkymmenen vuoden ajan kuvasi niiden vuosien kokonaismäärää, joiden aikana kapina käskyä vastaan sallia maan levätä oli toteutunut. Yksinkertainen laskutoimitus osoittaa, että ”neljänsadan yhdeksänkymmenen” kapinavuoden aikana kertyi yhteensä seitsemänkymmentä vuotta, joina maa ei ollut levännyt.

Four hundred and ninety years were cut off from the twenty-three hundred years, as a probationary period for the Jews, and that “four hundred and ninety” years has a direct connection with the scattering of the “seven times” of Leviticus twenty-six.

Neljäsataa yhdeksänkymmentä vuotta erotettiin kahdestatuhannesta kolmestasadasta vuodesta juutalaisille koetusajaksi, ja tällä ”neljälläsadalla yhdeksälläkymmenellä” vuodella on suora yhteys 3. Mooseksen kirjan kahdennenkymmenennenkuudennen luvun ”seitsemän ajan” hajotukseen.

The “chazon” vision of the trampling down and the “mareh” vision of the appearance at the end of twenty-three hundred years are distinct from each other, but they have a direct connection. As with Daniel, God’s people are to rightly divide the two visions, while simultaneously recognizing their connection with one another. The seventy years of captivity which led to the three decrees allowing the Jews to return and rebuild Jerusalem, represented “four hundred and ninety” years of rebellion by the Jews against the covenant of allowing the land to rest.

Polkemista koskeva ”chazon”-näky ja kahdentuhannen kolmensadan vuoden lopussa tapahtuvaa ilmestymistä koskeva ”mareh”-näky eroavat toisistaan, mutta niillä on suora yhteys toisiinsa. Danielin tavoin Jumalan kansan tulee oikein erottaa nämä kaksi näkyä toisistaan ja samalla tunnistaa niiden keskinäinen yhteys. Seitsemänkymmentä vuotta kestänyt pakkosiirtolaisuus, joka johti kolmeen säädökseen, jotka sallivat juutalaisten palata ja jälleenrakentaa Jerusalemin, edusti juutalaisten ”neljääsataa yhdeksääkymmentä” vuotta kestänyttä kapinaa sitä liittoa vastaan, jonka mukaan maan tuli saada levätä.

When the third decree identified their opportunity to return and rebuild, they were given “four hundred and ninety” years of probationary time, as they were tested by the same period of time in which their disobedience led to the destruction of Jerusalem and their scattering. At the end of the second “four hundred and ninety years,” their disobedience would once again bring the destruction of Jerusalem and their scattering among the Gentiles.

Kun kolmas säädös osoitti heidän mahdollisuutensa palata ja jälleenrakentaa, heille annettiin ”neljäsataayhdeksänkymmentä” vuotta koeaikaa, sillä heitä koeteltiin samalla ajanjaksolla, jonka kuluessa heidän tottelemattomuutensa oli johtanut Jerusalemin hävitykseen ja heidän hajottamiseensa. Toisen ”neljänsadanyhdeksänkymmenen vuoden” päättyessä heidän tottelemattomuutensa aiheuttaisi jälleen Jerusalemin hävityksen ja heidän hajottamisensa pakanain sekaan.

The scattering of the seventy year captivity was preceded by “four hundred and ninety” years of rebellion, and then that seventy year captivity was followed by another “four hundred and ninety years” of further rebellion.

Seitsemänkymmenvuotista pakkosiirtolaisuutta edelsi ”neljäsataayhdeksänkymmentä” vuotta kapinaa, ja tuota seitsemänkymmenvuotista pakkosiirtolaisuutta seurasi sitten vielä toiset ”neljäsataayhdeksänkymmentä vuotta” jatkuvaa kapinaa.

The first “four hundred and ninety” year period, which brought about the seventy years of the land resting, had reached a conclusion with the destruction of Jerusalem. At the ending of the “four hundred and ninety” years that was cut off from the twenty-three hundred years, Jerusalem was once again destroyed, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Ensimmäinen ”neljäsataayhdeksänkymmentä” vuoden ajanjakso, joka sai aikaan maan seitsemänkymmenen vuoden levon, oli tullut päätökseensä Jerusalemin hävityksessä. Niiden ”neljänsadan yhdeksänkymmenen” vuoden päättyessä, jotka oli erotettu kahdestatuhannesta kolmestasadasta vuodesta, Jerusalem hävitettiin jälleen, sillä Jeesus havainnollistaa aina jonkin asian lopun sen alulla.

The seventy year captivity of literal Israel in literal Babylon was a symbol of the scattering of “seven times,” and Sister White identifies that the seventy years of captivity of literal Israel in literal Babylon was a type of the twelve hundred and sixty years of captivity of spiritual Israel in spiritual Babylon.

Kirjaimellisen Israelin seitsemänkymmenen vuoden vankeus kirjaimellisessa Babylonissa oli ”seitsemän ajan” hajaannuksen vertauskuva, ja sisar White osoittaa, että kirjaimellisen Israelin seitsemänkymmenen vuoden vankeus kirjaimellisessa Babylonissa oli esikuva hengellisen Israelin tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen vuoden vankeudesta hengellisessä Babylonissa.

> “God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> “Jumalan seurakunta maan päällä oli tämän pitkän, hellittämättömän vainon ajan yhtä totisesti vankeudessa kuin Israelin lapset olivat Babylonissa pakkosiirtolaisuuden aikana.” Prophets and Kings, 714.

The twelve hundred and sixty years from the year 538 to 1798, was a type of the “seven times.” At the end of the seventy years, the Jews returned to restore and rebuild Jerusalem. Their return during the three decrees marked the beginning (457 BC) of the twenty-three hundred years of the “mareh” vision that led to the appearance of Christ in the Most Holy Place on October 22, 1844. The three decrees marked the beginning of the prophetic period, and it required all three decrees to begin the prophetic period, though they began to return and rebuild with the first decree of Cyrus.

Ne tuhat kaksisataa kuusikymmentä vuotta, jotka ulottuivat vuodesta 538 vuoteen 1798, olivat ”seitsemän ajan” esikuva. Seitsemänkymmenen vuoden päättyessä juutalaiset palasivat ennallistamaan ja jälleenrakentamaan Jerusalemia. Heidän paluunsa kolmen asetuksen aikana merkitsi ”mareh”-näyn kahdentuhannen kolmensadan vuoden alkua (457 eKr.), joka johti Kristuksen ilmestymiseen kaikkeinpyhimmässä 22. lokakuuta 1844. Nuo kolme asetusta merkitsivät profeetallisen ajanjakson alkua, ja kaikkia kolmea asetusta vaadittiin profeetallisen ajanjakson alkamiseksi, vaikka he alkoivatkin palata ja jälleenrakentaa jo Kyyroksen ensimmäisen asetuksen aikana.

> “In the seventh chapter of Ezra the decree is found. Verses 12−26. In its completest form it was issued by Artaxerxes, king of Persia, 457 BC. But in Ezra 6:14 the house of the Lord at Jerusalem is said to have been built ‘according to the commandment [‘decree,’ margin] of Cyrus, and Darius, and Artaxerxes king of Persia.’ These three kings, in originating, reaffirming, and completing the decree, brought it to the perfection required by the prophecy to mark the beginning of the 2300 years. Taking 457 BC, the time when the decree was completed, as the date of the commandment, every specification of the prophecy concerning the seventy weeks was seen to have been fulfilled.” The Great Controversy, 326.

> ”Ezran seitsemännestä luvusta löytyy käsky. Jakeet 12–26. Täydellisimmässä muodossaan sen antoi Persian kuningas Artakserkses vuonna 457 eKr. Mutta Esr. 6:14:ssä sanotaan, että Herran huone Jerusalemissa rakennettiin ’Kyyroksen, Daarejaveksen ja Persian kuninkaan Artakserkseen käskyn [’asetuksen’, reunahuom.] mukaan’. Nämä kolme kuningasta, antaessaan asetukselle alkunsa, vahvistaessaan sen uudelleen ja saattaessaan sen päätökseen, veivät sen siihen täydellisyyteen, jota profetia vaati 2300 vuoden alun merkitsemiseksi. Kun käskyn ajankohdaksi otetaan vuosi 457 eKr., jolloin asetus saatettiin päätökseen, havaittiin, että jokainen profetian seitsemääkymmentä vuosiviikkoa koskeva yksityiskohta oli täyttynyt.” Suuri taistelu, 326.

From 1798 until 1844, the three angels of Revelation arrived into prophetic history, and just as the three decrees marked the beginning of the prophecy of twenty-three hundred years, those three angels marked the conclusion of the prophecy. The prophetic period ended with the arrival of the third angel, just as it had begun with the arrival of the third decree, for Jesus always identifies the end of a thing, with the beginning of a thing.

Vuodesta 1798 vuoteen 1844 Ilmestyskirjan kolme enkeliä tulivat profeetalliseen historiaan, ja aivan kuten kolme asetusta merkitsivät kahdentuhannen kolmensadan vuoden profetian alkua, nuo kolme enkeliä merkitsivät profetian päätöstä. Profeetallinen ajanjakso päättyi kolmannen enkelin saapumiseen, aivan kuten se oli alkanut kolmannen asetuksen saapumisella, sillä Jeesus yhdistää aina asian lopun sen alkuun.

The Jews began to return under the first decree, and in the history of the second decree they finished the temple. The third angel arrived on October 22, 1844, and before that date the Millerites had finished the spiritual temple they had come out of spiritual Babylon to rebuild. It was to be completed, for on October 22, 1844 the messenger of the covenant was to come suddenly to his temple. That temple was the Millerite people who entered into covenant on October 22, 1844, and who Peter identifies were a temple.

Juutalaiset alkoivat palata ensimmäisen asetuksen nojalla, ja toisen asetuksen historiassa he saivat temppelin valmiiksi. Kolmas enkeli saapui 22. lokakuuta 1844, ja ennen tuota päivämäärää milleriitit olivat saattaneet valmiiksi hengellisen temppelin, jonka jälleenrakentamiseksi he olivat lähteneet ulos hengellisestä Babylonista. Sen tuli valmistua, sillä 22. lokakuuta 1844 liiton sanansaattajan oli määrä tulla äkisti temppeliinsä. Tuo temppeli oli milleriittikansa, joka astui liittoon 22. lokakuuta 1844 ja jonka Pietari osoittaa olleen temppeli.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:5.

> Ja tekin, niin kuin elävät kivet, rakennutte hengelliseksi huoneeksi, pyhäksi papistoksi, uhraamaan hengellisiä uhreja, jotka ovat Jumalalle otollisia Jeesuksen Kristuksen kautta. 1. Piet. 2:5.

The Millerite temple was built from 1798 to 1844, which is forty-six years, or prophetically three days, for Christ identified that it takes three days to raise up a temple.

Milleriläinen temppeli rakennettiin vuodesta 1798 vuoteen 1844, mikä on neljäkymmentäkuusi vuotta, eli profeetallisesti kolme päivää, sillä Kristus osoitti, että temppelin pystyttämiseen kuluu kolme päivää.

> And the Jews’ passover was at hand, and Jesus went up to Jerusalem, And found in the temple those that sold oxen and sheep and doves, and the changers of money sitting: And when he had made a scourge of small cords, he drove them all out of the temple, and the sheep, and the oxen; and poured out the changers’ money, and overthrew the tables; And said unto them that sold doves, Take these things hence; make not my Father’s house an house of merchandise. And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. Then answered the Jews and said unto him, What sign showest thou unto us, seeing that thou doest these things? Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? But he spake of the temple of his body. John 2:13–21.

> Ja juutalaisten pääsiäinen oli lähellä, ja Jeesus meni ylös Jerusalemiin. Ja hän tapasi pyhäkössä ne, jotka myivät härkiä ja lampaita ja kyyhkysiä, sekä rahanvaihtajat istumassa. Ja tehtyään ruoskaksi pienistä nuorista hän ajoi heidät kaikki ulos pyhäköstä, sekä lampaat että härät; ja hän kaatoi maahan rahanvaihtajain rahat ja kaatoi kumoon pöydät. Ja hän sanoi kyyhkysten myyjille: Viekää pois nämä täältä; älkää tehkö minun Isäni huoneesta kauppahuonetta. Niin hänen opetuslapsensa muistivat, että on kirjoitettu: Kiivaus sinun huoneesi puolesta on kuluttava minut. Silloin juutalaiset vastasivat ja sanoivat hänelle: Minkä merkin sinä meille näytät, koska näitä teet? Jeesus vastasi ja sanoi heille: Hajottakaa maahan tämä temppeli, niin minä kolmessa päivässä pystytän sen. Niin juutalaiset sanoivat: Neljäkymmentä kuusi vuotta on tätä temppeliä rakennettu, ja sinäkö pystytät sen kolmessa päivässä? Mutta hän puhui ruumiinsa temppelistä. Johannes 2:13–21.

Sister White identifies that when the messenger of the covenant suddenly came to his temple, as represented in the book of Malachi, that the prediction had been fulfilled when Christ cleansed the temple, as just identified in the passage from John.

Sisar White osoittaa, että kun liiton sanansaattaja äkisti tuli temppeliinsä, niin kuin Malakian kirjassa esitetään, ennustus täyttyi silloin, kun Kristus puhdisti temppelin, kuten juuri Johanneksen katkelmassa on osoitettu.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. ‘Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Malachi 3:1–3.” The Desire of Ages, 161.

> ”Puhdistaessaan temppelin maailman ostajista ja myyjistä Jeesus ilmoitti tehtävänsä puhdistaa sydän synnin saastutuksesta — maallisista haluista, itsekkäistä himoista ja pahoista tavoista, jotka turmelevat sielun. ’Katso, minä lähetän sanansaattajani, ja hän on valmistava tien minun eteeni; ja Herra, jota te etsitte, on äkisti tuleva temppeliinsä, liiton enkeli, jota te halajatte; katso, hän tulee, sanoo Herra Sebaot. Mutta kuka kestää hänen tulemisensa päivän, ja kuka voi pysyä, kun hän ilmestyy? Sillä hän on niin kuin sulattajan tuli ja niin kuin vaatteenpesijäin saippua. Ja hän istuu sulattajana ja hopean puhdistajana; ja hän puhdistaa Leevin pojat ja kirkastaa heidät niin kuin kullan ja hopean, että he voivat tuoda Herralle uhrilahjan vanhurskaudessa. Malakia 3:1–3.’ Alfa ja omega, 161.

The temple in John chapter two, took forty-six years to build, and Jesus said He would erect the destroyed temple in three days. 1798 unto 1844, is forty-six years, and it identifies the arrival of the three angels (days), of Revelation fourteen, that had been typified by the three decrees which began the twenty-three hundred year prophecy. The forty-six years is the period in which Christ raised up the Millerite temple, for prior to that time the spiritual sanctuary and spiritual Israel had been trodden down by spiritual Babylon.

Johanneksen evankeliumin toisen luvun temppelin rakentaminen kesti neljäkymmentäkuusi vuotta, ja Jeesus sanoi pystyttävänsä hävitetyn temppelin kolmessa päivässä. Vuodesta 1798 vuoteen 1844 on neljäkymmentäkuusi vuotta, ja se osoittaa Ilmestyskirjan neljäntoista luvun kolmen enkelin (päivän) saapumisen; nämä oli esikuvallisesti ennakoitu niissä kolmessa käskyjulistuksessa, joilla kaksituhattakolmesataa vuotta käsittävä profetia alkoi. Nuo neljäkymmentäkuusi vuotta ovat se ajanjakso, jonka kuluessa Kristus nosti esiin milleriittitemppelin, sillä sitä ennen hengellinen Babylon oli tallannut jalkoihinsa hengellisen pyhäkön ja hengellisen Israelin.

When Christ cleansed the temple at the Passover in the beginning of His ministry, He was fulfilling the prophecy of the Messenger of the Covenant suddenly coming unto His temple as set forth in Malachi. On October 22, 1844 Christ suddenly came to His temple, and it had taken Him forty-six years to erect His destroyed temple.

Kun Kristus palvelutyönsä alussa pääsiäisen aikaan puhdisti temppelin, Hän täytti Malakiassa esitetyn profetian liiton Sanansaattajasta, joka äkisti tulee temppeliinsä. Lokakuun 22. päivänä 1844 Kristus äkisti tuli temppeliinsä, ja Häneltä oli kulunut neljäkymmentäkuusi vuotta tuhotun temppelinsä pystyttämiseen.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> ”Kristuksen tuleminen meidän ylimmäksi papiksemme kaikkeinpyhimpään pyhäkön puhdistamista varten, kuten Danielin kirjassa 8:14 esitetään; Ihmisen Pojan tuleminen Vanhaikäisen tykö, kuten Danielin kirjassa 7:13 kuvataan; ja Herran tuleminen temppeliinsä, kuten Malakia ennusti, ovat kuvauksia samasta tapahtumasta; ja tätä kuvaa myös yljän tuleminen häihin, josta Kristus puhui vertauksessa kymmenestä neitsyestä Matteuksen evankeliumin 25. luvussa.” Suuri taistelu, 426.

The first indignation ended in 1798, and the end of the last indignation was 1844. The beginning of the forty-six year period, where Christ raised up the Millerite temple illustrated the end, for both the beginning and ending were marked by the conclusion of God’s indignation against His people, for Jesus always identifies the end of a thing, with the beginning of a thing.

Ensimmäinen vihastus päättyi vuonna 1798, ja viimeisen vihastuksen loppu oli vuonna 1844. Sen neljänkymmenenkuuden vuoden ajanjakson alku, jolloin Kristus pystytti milleriläisen temppelin, kuvasi loppua, sillä sekä alku että loppu merkittiin Jumalan Hänen kansaansa kohtaan tunteman vihastuksen päättymisellä, sillä Jeesus yhdistää aina asian lopun sen alkuun.

We will continue our study of Gabriel’s instruction to Daniel in the next article.

Jatkamme Gabrielin Danielille antaman opetuksen tarkastelua seuraavassa artikkelissa.

> “The book of Revelation must be opened to the people. Many have been taught that it is a sealed book, but it is sealed to those only who reject truth and light. The truths that it contains must be proclaimed, that people may have an opportunity to prepare for the events which are so soon to take place. The Third Angel’s Message must be presented as the only hope for the salvation of a perishing world.

> ”Ilmestyskirja on avattava kansalle. Monille on opetettu, että se on sinetöity kirja, mutta se on sinetöity ainoastaan niille, jotka hylkäävät totuuden ja valon. Sen sisältämät totuudet on julistettava, jotta ihmisillä olisi tilaisuus valmistautua niihin tapahtumiin, jotka pian ovat toteutuvat. Kolmannen enkelin sanoma on esitettävä ainoana toivona hukkuvan maailman pelastukseksi.

> “The perils of the last days are upon us, and in our work we are to warn the people of the danger they are in. Let not the solemn scenes that prophecy has revealed are soon to take place be left untouched. We are God’s messengers, and we have no time to lose. Those who would be co-workers with our Lord Jesus Christ will show a deep interest in the truths found in this book. With pen and voice they will strive to make plain the wonderful things that Christ came from heaven to reveal.” Signs of the Times, July 4, 1906.

> ”Viimeisten päivien vaarat ovat kohdanneet meidät, ja työssämme meidän tulee varoittaa kansaa siitä vaarasta, jossa he ovat. Älköön jättäkö koskematta niitä juhlallisia tapahtumia, joiden profetia on paljastanut pian toteutuvan. Me olemme Jumalan sanansaattajia, eikä meillä ole aikaa hukattavana. Ne, jotka tahtovat olla työtovereita Herramme Jeesuksen Kristuksen kanssa, osoittavat syvää kiinnostusta tässä kirjassa oleviin totuuksiin. Kynällä ja äänellä he pyrkivät tekemään selviksi ne ihmeelliset asiat, jotka Kristus tuli taivaasta ilmoittamaan.” Signs of the Times, 4. heinäkuuta 1906.

Back to Articles