Article

# The Book of Daniel - Number Ninety-Nine

Danielin kirja – numero yhdeksänkymmentäyhdeksän

The Last Days and the Judgment of God: Unveiling Prophetic Insights

Viimeiset päivät ja Jumalan tuomio: profeetallisten näkemysten paljastaminen

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The “last days” represent the announcement of the opening of judgment in the movement of the first angel, and in the movement of the third angel, the close of judgment is announced. In the “last days” God’s people were, and are raised up to announce the judgment of God, but in order to be a messenger of God’s judgment, you must understand the judgment. A primary characteristic of Laodicean Adventism, both the learned class and the unlearned class, is that they do not know the judgment of God. All the prophets are more specifically addressing the last days, than the days in which they lived.

”Viimeiset päivät” edustavat tuomion alkamisen julistamista ensimmäisen enkelin liikkeessä, ja kolmannen enkelin liikkeessä julistetaan tuomion päättyminen. ”Viimeisinä päivinä” Jumalan kansa nostettiin, ja nostetaan, julistamaan Jumalan tuomiota, mutta ollaksesi Jumalan tuomion sanansaattaja sinun täytyy ymmärtää tuomio. Laodikealaisen adventismin keskeinen tuntomerkki, sekä oppineen luokan että oppimattoman luokan osalta, on se, etteivät he tunne Jumalan tuomiota. Kaikki profeetat puhuvat tarkemmin viimeisistä päivistä kuin niistä päivistä, joissa he elivät.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11.” Selected Messages, book 3, 338.

> ”Jokainen muinaisista profeetoista puhui vähemmän omaa aikaansa kuin meidän aikaamme varten, niin että heidän profetoimisensa on voimassa meitä varten. ’Mutta nämä kaikki tapahtuivat heille esikuviksi, ja ne ovat kirjoitetut varoitukseksi meille, joille maailmanaikojen loppu on tullut.’ 1. Korinttolaiskirje 10:11.” Selected Messages, kirja 3, 338.

All the prophets agree with one another, so their prophecies are all presenting the same illustration, and that illustration is of the last days, which are the days of judgment.

Kaikki profeetat ovat keskenään yhtä mieltä, joten heidän profetiansa esittävät kaikki saman vertauskuvan, ja tuo vertauskuva koskee viimeisiä päiviä, jotka ovat tuomion päiviä.

> And the spirits of the prophets are subject to the prophets. For God is not the author of confusion, but of peace, as in all churches of the saints. 1 Corinthians 14:32, 33.

> Ja profeettain henget ovat profeetoille alamaiset. Sillä Jumala ei ole epäjärjestyksen, vaan rauhan Jumala, niin kuin kaikissa pyhien seurakunnissa. 1 Korinttolaiskirje 14:32, 33.

Jerusalem in Ezekiel’s vision that begins in chapter eight, is God’s church, which is the Laodicean Seventh-day Adventist church in the last days. Chapters eight and nine of Ezekiel, identify two classes of worshippers in the conclusion of the judgment of the house of God. One class is represented with the twenty-five ancient men bowing to the sun, but those who sigh and cry for the abominations done in the church and land, receive the seal of God. In chapter eleven, Ezekiel’s vision continues the illustration of the punishment of the twenty-five men that bow to the sun.

Hesekielin näyssä, joka alkaa kahdeksannessa luvussa, Jerusalem on Jumalan seurakunta, joka on viimeisinä päivinä laodikealainen seitsemännen päivän adventtiseurakunta. Hesekielin kahdeksas ja yhdeksäs luku osoittavat kaksi palvojien luokkaa Jumalan huoneen tuomion päättyessä. Toista luokkaa kuvaavat ne kaksikymmentäviisi vanhinta miestä, jotka kumartavat aurinkoa, mutta ne, jotka huokaavat ja valittavat seurakunnassa ja maassa tehtyjen kauhistusten tähden, saavat Jumalan sinetin. Yhdestoista luvussa Hesekielin näky jatkaa kuvausta niiden kahdenkymmenenviiden miehen rangaistuksesta, jotka kumartavat aurinkoa.

> Moreover the spirit lifted me up, and brought me unto the east gate of the Lord’s house, which looketh eastward: and behold at the door of the gate five and twenty men; among whom I saw Jaazaniah the son of Azur, and Pelatiah the son of Benaiah, princes of the people. Then said he unto me, Son of man, these are the men that devise mischief, and give wicked counsel in this city: Which say, It is not near; let us build houses: this city is the caldron, and we be the flesh. Therefore prophesy against them, prophesy, O son of man. And the Spirit of the Lord fell upon me, and said unto me, Speak; Thus saith the Lord; Thus have ye said, O house of Israel: for I know the things that come into your mind, every one of them. Ye have multiplied your slain in this city, and ye have filled the streets thereof with the slain. Therefore thus saith the Lord God; Your slain whom ye have laid in the midst of it, they are the flesh, and this city is the caldron: but I will bring you forth out of the midst of it. Ye have feared the sword; and I will bring a sword upon you, saith the Lord God. And I will bring you out of the midst thereof, and deliver you into the hands of strangers, and will execute judgments among you. Ezekiel 11:1–9.

> Sen jälkeen henki nosti minut ylös ja vei minut Herran temppelin itäiselle portille, joka on itään päin; ja katso, portin ovella oli kaksikymmentäviisi miestä, joiden joukossa minä näin Jaasanjan, Asurin pojan, ja Pelatjan, Benajan pojan, kansan ruhtinaat. Silloin hän sanoi minulle: Ihmislapsi, nämä ovat ne miehet, jotka miettivät pahaa ja antavat kelvotonta neuvoa tässä kaupungissa; jotka sanovat: Ei ole lähellä; rakentakaamme taloja: tämä kaupunki on pata, ja me olemme liha. Sentähden profetoi heitä vastaan, profetoi, oi ihmislapsi. Ja Herran Henki tuli minun päälleni ja sanoi minulle: Puhu; näin sanoo Herra: Näin te olette puhuneet, Israelin heimo; sillä minä tiedän, mitä teidän mieleenne nousee, jokaisen niistä. Te olette lisänneet surmattujenne määrää tässä kaupungissa, ja te olette täyttäneet sen kadut surmatuilla. Sentähden näin sanoo Herra, Herra: Teidän surmatut, jotka te olette panneet sen keskelle, ne ovat liha, ja tämä kaupunki on pata; mutta teidät minä vien pois sen keskeltä. Te olette peljänneet miekkaa, ja minä tuon miekan teidän päällenne, sanoo Herra, Herra. Ja minä vien teidät pois sen keskeltä ja annan teidät muukalaisten käsiin, ja minä panen toimeen tuomiot teidän keskuudessanne. Hesekiel 11:1–9.

Jerusalem is identified as the “caldron,” and the people in Jerusalem are “the flesh” that is being cooked in the caldron, which is a pot. The judgment of the wicked that is accomplished by the angels with the destroying weapons in their hands, in the time of the sealing of the one hundred and forty-four thousand (for Sister White says the sealing of Ezekiel chapter nine is the same as the sealing of Revelation chapter seven), includes the truth that the wicked are removed from Jerusalem. At the soon-coming Sunday law, spiritual Jerusalem will be cleansed and lifted up as an ensign above all the mountains.

Jerusalem samastetaan ”kattilaan”, ja Jerusalemissa oleva kansa on ”liha”, jota keitetään kattilassa, joka on pata. Jumalattomien tuomio, jonka enkelit toteuttavat kädessään olevin surma-asein sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisen aikana (sillä sisar White sanoo, että Hesekielin yhdeksännen luvun sinetöiminen on sama kuin Ilmestyskirjan seitsemännen luvun sinetöiminen), sisältää sen totuuden, että jumalattomat poistetaan Jerusalemista. Pian tulevan sunnuntailain aikana hengellinen Jerusalem puhdistetaan ja korotetaan lipuksi kaikkien vuorten yläpuolelle.

> And it shall come to pass in the last days, that the mountain of the Lord’s house shall be established in the top of the mountains, and shall be exalted above the hills; and all nations shall flow unto it. And many people shall go and say, Come ye, and let us go up to the mountain of the Lord, to the house of the God of Jacob; and he will teach us of his ways, and we will walk in his paths: for out of Zion shall go forth the law, and the word of the Lord from Jerusalem. Isaiah 2:2, 3.

> Ja tapahtuu viimeisinä päivinä, että Herran huoneen vuori vahvistetaan vuorten huipuksi, ja se korotetaan kukkuloita korkeammalle; ja kaikki kansakunnat virtaavat sen tykö. Ja monet kansat lähtevät liikkeelle ja sanovat: Tulkaa, nouskaamme Herran vuorelle, Jaakobin Jumalan huoneeseen, että hän opettaisi meille teitänsä ja me vaeltaisimme hänen polkujansa; sillä Siionista lähtee laki, ja Herran sana Jerusalemista. Jesaja 2:2, 3.

The cleansing which is accomplished for Jerusalem at the Sunday law, is the removal of Laodicean Adventists, where only Philadelphian Adventists remain. The legal corporate structure is then finished, for the United States government is the controlling entity in the legal arrangement that was made in 1863, and when the government of the United States enforces Sunday observance upon the land, the corporate structure of the Seventh-day Adventist church is either legally dissolved, or perhaps its name is legally changed to something of the order of the Sunday Adventist church.

Puhdistus, joka Jerusalemille tapahtuu sunnuntailain aikana, on laodikealaisten adventistien poistaminen, jolloin jäljelle jäävät ainoastaan filadelfialaiset adventistit. Tällöin oikeudellinen yhtiörakenne tulee päätökseensä, sillä Yhdysvaltain hallitus on se määräävä taho siinä oikeudellisessa järjestelyssä, joka tehtiin vuonna 1863, ja kun Yhdysvaltain hallitus pakottaa maassa sunnuntain vieton, Seitsemännen päivän adventistikirkon yhtiörakenne joko laillisesti lakkautetaan tai ehkä sen nimi laillisesti muutetaan joksikin sunnuntaiadventistikirkon kaltaiseksi.

When the wicked in Jerusalem are removed from the caldron, by the destroying angels, the Laodicean Adventist church ends, and the Philadelphian movement becomes spiritual Jerusalem that is lifted up as an ensign. Micah addresses the ancient men, that Isaiah calls the scornful men that call light darkness and darkness light, and through a question, identifies that the ancient men should have known “judgment.” They should have known the time of their visitation.

Kun pahat Jerusalemissa poistetaan padasta hävittävien enkelien toimesta, Laodikean adventistikirkko päättyy, ja filadelfialaisesta liikkeestä tulee hengellinen Jerusalem, joka korotetaan tunnusmerkiksi. Miika puhuttelee vanhimpia miehiä, joita Jesaja kutsuu pilkkaajiksi, jotka sanovat valkeuden olevan pimeyttä ja pimeyden valkeutta, ja kysymyksen kautta osoittaa, että vanhinten miesten olisi tullut tuntea ”tuomio”. Heidän olisi tullut tuntea etsikkoaikansa aika.

> And I said, Hear, I pray you, O heads of Jacob, and ye princes of the house of Israel; Is it not for you to know judgment? Who hate the good, and love the evil; who pluck off their skin from off them, and their flesh from off their bones; Who also eat the flesh of my people, and flay their skin from off them; and they break their bones, and chop them in pieces, as for the pot, and as flesh within the caldron. Micah 3:1–3.

> Ja minä sanoin: Kuulkaa, minä pyydän, te Jaakobin päämiehet ja te Israelin heimon ruhtinaat: eikö teidän tule tuntea oikeus? Te, jotka vihaatte hyvää ja rakastatte pahaa, jotka kiskotte nahan heidän päältään ja lihan heidän luidensa päältä; jotka myös syötte minun kansani lihan ja nyljette nahan heidän päältään; ja te murskaatte heidän luunsa ja hakkaatte ne kappaleiksi, niin kuin pataan, niin kuin lihaksi kattilan sisään. Miika 3:1–3.

God intended, and still intends that His last day people “know judgment,” and judgment is not a singular concept. It is a progressive history, possessing several elements and specific waymarks. It is a prophetic period that began in 1798, and continues until the end of the millennium. It is both investigative and executive. It is accomplished upon every man who has ever lived upon planet earth, and also upon the angels that were expelled from heaven. The periods of judgment are an essential understanding, for God’s faithful in the last days, for the answer to Micah’s question is, “yes, Israel is to understand the judgment.”

Jumala tarkoitti, ja tarkoittaa yhä, että Hänen viimeisten päivien kansansa ”tuntee tuomion”, eikä tuomio ole yksittäinen käsite. Se on etenevä historia, johon sisältyy useita osatekijöitä ja määrättyjä tienviittoja. Se on profeetallinen ajanjakso, joka alkoi vuonna 1798 ja jatkuu vuosituhannen loppuun asti. Se on sekä tutkiva että toimeenpaneva. Se toteutetaan jokaisen ihmisen kohdalla, joka on koskaan elänyt maapallolla, samoin kuin niiden enkelien kohdalla, jotka karkotettiin taivaasta. Tuomion ajanjaksot ovat olennainen ymmärryksen kohde Jumalan uskollisille viimeisinä päivinä, sillä vastaus Miikan kysymykseen on: ”kyllä, Israelin tulee ymmärtää tuomio.”

Jeremiah identifies that the ancient men of Jerusalem in the last days represent the culmination of a “perpetual backsliding,” as represented by the four generations of escalating rebellion, symbolized by Ezekiel chapter eight’s four escalating abominations. Jeremiah identifies that the ancient men are wrapped up in spiritualism, for they “worship” “the sun, the moon, and all the host of heaven.” He identifies they are to “fall, and not rise,” for “they have rejected the word of the Lord.” With these characteristics Jeremiah identifies that the “people know not the judgment of the Lord.”

Jeremia osoittaa, että Jerusalemin vanhimmat miehet viimeisinä päivinä edustavat ”ainaisen luopumuksen” huipentumaa, jota kuvaavat kapinan asteittaisen kärjistymisen neljä sukupolvea, kuten Hesekielin kahdeksannen luvun neljä asteittain pahenevaa kauhistusta symboloivat. Jeremia osoittaa, että vanhimmat miehet ovat kietoutuneet spiritismiin, sillä he ”kumartavat” ”aurinkoa, kuuta ja kaikkea taivaan joukkoa”. Hän osoittaa, että heidän on ”kaaduttava eikä noustava”, sillä ”he ovat hyljänneet Herran sanan”. Näiden tuntomerkkien kautta Jeremia osoittaa, että ”kansa ei tunne Herran tuomiota”.

> At that time, saith the Lord, they shall bring out the bones of the kings of Judah, and the bones of his princes, and the bones of the priests, and the bones of the prophets, and the bones of the inhabitants of Jerusalem, out of their graves: And they shall spread them before the sun, and the moon, and all the host of heaven, whom they have loved, and whom they have served, and after whom they have walked, and whom they have sought, and whom they have worshipped: they shall not be gathered, nor be buried; they shall be for dung upon the face of the earth. And death shall be chosen rather than life by all the residue of them that remain of this evil family, which remain in all the places whither I have driven them, saith the Lord of hosts. Moreover thou shalt say unto them, Thus saith the Lord; Shall they fall, and not arise? shall he turn away, and not return? Why then is this people of Jerusalem slidden back by a perpetual backsliding? they hold fast deceit, they refuse to return. I hearkened and heard, but they spake not aright: no man repented him of his wickedness, saying, What have I done? every one turned to his course, as the horse rusheth into the battle. Yea, the stork in the heaven knoweth her appointed times; and the turtle and the crane and the swallow observe the time of their coming; but my people know not the judgment of the Lord. How do ye say, We are wise, and the law of the Lord is with us? Lo, certainly in vain made he it; the pen of the scribes is in vain. The wise men are ashamed, they are dismayed and taken: lo, they have rejected the word of the Lord; and what wisdom is in them? Jeremiah 8:1–9.

> Siihen aikaan, sanoo Herra, he tuovat Juudan kuninkaiden luut ja hänen ruhtinaittensa luut ja pappien luut ja profeettain luut ja Jerusalemin asukasten luut heidän haudoistaan. Ja he levittävät ne auringon ja kuun ja koko taivaan joukon eteen, joita he ovat rakastaneet ja joita he ovat palvelleet ja joiden perässä he ovat vaeltaneet ja joita he ovat etsineet ja joita he ovat kumartaneet. Niitä ei koota eikä haudata; niistä tulee lantaa maan pinnalle. Ja kuolema valitaan ennemmin kuin elämä kaikkien tämän pahan sukukunnan jäännöksen keskuudessa, niiden, jotka ovat jääneet jäljelle kaikissa niissä paikoissa, joihin minä olen heidät karkoittanut, sanoo Herra Sebaot. Vielä sinun tulee sanoa heille: Näin sanoo Herra: kaatuvatko he eivätkä nouse enää? kääntyykö joku pois eikä palaa? Miksi siis tämä Jerusalemin kansa on luopunut ainiaaseen luopumukseen? He pitävät kiinni petoksesta, he kieltäytyvät palaamasta. Minä kuuntelin ja kuulin, mutta he eivät puhuneet oikein; ei kukaan katunut pahuuttaan sanoen: Mitä olen tehnyt? Jokainen kääntyi omalle tielleen niin kuin hevonen syöksyy taisteluun. Haikarakin taivaalla tuntee määräaikansa, ja metsäkyyhky, kurki ja pääskynen noudattavat tuloaikansa aikaa, mutta minun kansani ei tunne Herran oikeutta. Kuinka te voitte sanoa: Me olemme viisaita, ja Herran laki on meidän kanssamme? Katso, totisesti, turhaan on sen tehnyt kirjanoppineiden kynä, turhaan. Viisaat joutuvat häpeään, he pelästyvät ja jäävät ansaan; katso, he ovat hyljänneet Herran sanan, ja mitä viisautta heissä enää on? Jeremia 8:1–9.

In chapter five, Jeremiah identifies those who know not the Lord’s judgment are “foolish.”

Viidennessä luvussa Jeremia toteaa, että ne, jotka eivät tunne Herran tuomiota, ovat ”tyhmiä”.

> Run ye to and fro through the streets of Jerusalem, and see now, and know, and seek in the broad places thereof, if ye can find a man, if there be any that executeth judgment, that seeketh the truth; and I will pardon it. And though they say, The Lord liveth; surely they swear falsely. O Lord, are not thine eyes upon the truth? thou hast stricken them, but they have not grieved; thou hast consumed them, but they have refused to receive correction: they have made their faces harder than a rock; they have refused to return. Therefore I said, Surely these are poor; they are foolish: for they know not the way of the Lord, nor the judgment of their God. Jeremiah 5:1–4.

> Kiertäkää Jerusalemin katuja ristiin rastiin, katsokaa nyt ja ottakaa selko, etsikää sen toreilta, voitteko löytää ainoankaan miehen, onko ketään, joka harjoittaa oikeutta, joka etsii totuutta; silloin minä annan sille anteeksi. Ja vaikka he sanovat: ”Niin totta kuin Herra elää”, he vannovat kuitenkin valheellisesti. Herra, eivätkö sinun silmäsi katso totuuteen? Sinä olet lyönyt heitä, mutta he eivät ole tunteneet tuskaa; sinä olet hävittänyt heitä, mutta he ovat kieltäytyneet ottamasta kuritusta vastaan; he ovat tehneet kasvonsa kalliota kovemmiksi; he ovat kieltäytyneet palaamasta. Niin minä sanoin: nämä ovat varmaankin köyhiä, he ovat mielettömiä, sillä he eivät tunne Herran tietä eivätkä Jumalansa oikeutta. Jeremia 5:1–4.

In the last days Laodicean Adventism, those who are represented as the foolish virgins of the parable of the ten virgins, which Sister White identifies represents the “experience of the Adventist people,” “know not the way of the Lord, nor the judgment of their God.” In the next chapter Jeremiah identifies that “the way” of the Lord is the “old paths,” but the foolish Laodicean Adventists refuse to walk therein, or to hearken to the sound of the trumpet. The “trumpet” is a symbol of judgment, which of course, the foolish Laodicean Adventists do not know.

Viimeisinä päivinä laodikealaisessa adventismissa ne, joita kuvataan kymmenen neitsyen vertauksen tyhminä neitsyinä ja joiden Sister White osoittaa edustavan ”adventtikansan kokemusta”, ”eivät tunne Herran tietä eivätkä Jumalansa oikeutta.” Seuraavassa luvussa Jeremia osoittaa, että Herran ”tie” on ”muinaiset polut”, mutta tyhmät laodikealaiset adventistit kieltäytyvät vaeltamasta niillä tai kuulemasta pasuunan ääntä. ”Pasuuna” on tuomion vertauskuva, jota tyhmät laodikealaiset adventistit eivät tietenkään tunne.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken. Therefore hear, ye nations, and know, O congregation, what is among them. Hear, O earth: behold, I will bring evil upon this people, even the fruit of their thoughts, because they have not hearkened unto my words, nor to my law, but rejected it. Jeremiah 6:16–19.

> Näin sanoo Herra: Seisokaa teillä ja katsokaa, ja kysykää vanhoja polkuja, missä on hyvä tie, ja vaeltakaa sitä, niin te löydätte levon sieluillenne. Mutta he sanoivat: Emme vaella sitä. Minä asetin myös vartijoita teidän ylitsenne, sanoin: Kuulkaa pasuunan ääntä. Mutta he sanoivat: Emme kuule. Sentähden kuulkaa, te kansakunnat, ja tiedä, oi seurakunta, mitä heidän keskellänsä on. Kuule, oi maa: katso, minä tuotan onnettomuuden tämän kansan päälle, heidän ajatustensa hedelmän, sillä he eivät ole kuulleet minun sanojani eivätkä minun lakiani, vaan ovat hylänneet sen. Jeremiah 6:16–19.

The “evil” that is brought upon the “congregation” that refused to “hearken to the sound of the trumpet,” and “walk” in “the old paths,” where the “rest” of the latter rain would be found, occurs when the “congregation” “rejects His law” at the soon coming Sunday law.

Se ”paha”, joka tuodaan sen ”seurakunnan” päälle, joka kieltäytyi ”kuulemasta pasuunan ääntä” ja ”vaeltamasta” ”muinaisilla poluilla”, missä myöhäissateen ”lepo” olisi löytynyt, kohtaa ”seurakuntaa”, kun se pian tulevan sunnuntailain aikana ”hylkää Hänen lakinsa”.

The triple application of Elijah identifies the work of a messenger and movement in the time of the executive judgment, which begins at the soon-coming Sunday law. Closely related to the triple application of Elijah is the triple application of the messenger that prepares the way for the Messenger of the Covenant. The triple application of the messenger that prepares the way is identifying a work by a messenger and movement in the time of the investigative judgment. The messenger who prepares the way, and Elijah are closely related triple applications, as is the triple application of Rome with the triple application of Babylon’s fall, but they possess important distinctions that are associated with the judgment of God.

Elian kolminkertainen sovellus yksilöi sanansaattajan ja liikkeen työn toimeenpanevan tuomion aikana, joka alkaa pian tulevan sunnuntailain myötä. Läheisesti Elian kolminkertaiseen sovellukseen liittyy sen sanansaattajan kolminkertainen sovellus, joka valmistaa tien liiton Sanansaattajalle. Tien valmistavan sanansaattajan kolminkertainen sovellus yksilöi sanansaattajan ja liikkeen työn tutkivan tuomion aikana. Tien valmistava sanansaattaja ja Elia ovat läheisesti toisiinsa liittyviä kolminkertaisia sovelluksia, samoin kuin Rooman kolminkertainen sovellus ja Babylonin kukistumisen kolminkertainen sovellus, mutta niillä on tärkeitä eroavuuksia, jotka liittyvät Jumalan tuomioon.

The triple applications of Elijah and the triple application of the messenger that prepares the way for the Messenger of the Covenant are associated with two distinct works of judgment which are accomplished by God, through His chosen messenger and the movement that joins to the message of the messenger. Those two works are associated with two distinct periods of judgment, although there is overlap between the symbols.

Eliaan kolminkertainen sovellus ja sen sanansaattajan kolminkertainen sovellus, joka valmistaa tietä liiton Sanansaattajalle, liittyvät kahteen erilliseen tuomion työhön, jotka Jumala toteuttaa valitsemansa sanansaattajan kautta sekä sen liikkeen kautta, joka yhtyy sanansaattajan sanomaan. Nämä kaksi työtä liittyvät kahteen erilliseen tuomion ajanjaksoon, vaikka vertauskuvien välillä onkin päällekkäisyyttä.

The work of the third and final Elijah is in relation to the executive judgment of the threefold union of modern Babylon, and the work of the messenger who prepares the way, is in relation to the investigative judgment and cleansing of God’s people. Malachi chapter three, is introduced with the last verse of chapter two.

Kolmannen ja viimeisen Elian työ liittyy nykyajan Babylonin kolmiliittoisen yhteenliittymän toimeenpanevaan tuomioon, ja tietä valmistavan sanansaattajan työ liittyy Jumalan kansan tutkivaan tuomioon ja puhdistamiseen. Malakian kirjan kolmas luku esitellään toisen luvun viimeisellä jakeella.

> Ye have wearied the Lord with your words. Yet ye say, Wherein have we wearied him? When ye say, Everyone that doeth evil is good in the sight of the Lord, and he delighteth in them; or, Where is the God of judgment? Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 2:17–3:4.

> Te olette väsyttäneet Herran sanoillanne. Mutta te sanotte: Missä me olemme häntä väsyttäneet? Siinä, että sanotte: Jokainen, joka tekee pahaa, on hyvä Herran silmissä, ja heihin hän mielistyy; tahi: Missä on tuomion Jumala? Katso, minä lähetän sanansaattajani, ja hän on valmistava tien minun eteeni. Ja äkisti on tuleva temppeliinsä Herra, jota te etsitte, liiton sanansaattaja, jota te halajatte. Katso, hän tulee, sanoo Herra Sebaot. Mutta kuka kestää hänen tulemisensa päivän, ja kuka voi pysyä, kun hän ilmestyy? Sillä hän on niin kuin sulattajan tuli ja niin kuin pesijäin saippua. Ja hän istuu sulattajana ja hopean puhdistajana; hän puhdistaa Leevin pojat ja kirkastaa heidät niin kuin kullan ja hopean, niin että he tuovat Herralle uhrilahjan vanhurskaudessa. Silloin Juudan ja Jerusalemin uhrilahja on oleva Herralle otollinen niin kuin muinaisina päivinä ja niin kuin entisinä vuosina. Malakia 2:17–3:4.

In the last days, according to the testimony of Malachi, God is wearied by Laodicean Adventism who cling to the rebellion of 1888. The rebellion of 1888, was typified by the rebellion of Korah, Dathan and Abiram, and the doctrinal argument of Korah’s rebellion was whether those who do evil, are still righteous in the sight of the Lord.

Viimeisinä päivinä, Malakian todistuksen mukaan, Jumala on väsynyt laodikealaiseen adventismiin, joka pitää kiinni vuoden 1888 kapinasta. Vuoden 1888 kapinaa esikuvasi Koorahin, Datanin ja Abiramin kapina, ja Koorahin kapinan opillinen kiistakysymys oli se, ovatko ne, jotka tekevät pahaa, yhä vanhurskaita Herran silmissä.

> Now Korah, the son of Izhar, the son of Kohath, the son of Levi, and Dathan and Abiram, the sons of Eliab, and On, the son of Peleth, sons of Reuben, took men: And they rose up before Moses, with certain of the children of Israel, two hundred and fifty princes of the assembly, famous in the congregation, men of renown: And they gathered themselves together against Moses and against Aaron, and said unto them, Ye take too much upon you, seeing all the congregation are holy, every one of them, and the Lord is among them: wherefore then lift ye up yourselves above the congregation of the Lord? Numbers 16:1–3.

> Mutta Koorah, Jisharin poika, joka oli Kehatin pojan Leevin pojan poika, sekä Daatan ja Abiram, Eliabin pojat, ja Oon, Peletin poika, Ruubenin poikia, ottivat miehiä mukaansa. Ja he nousivat Moosesta vastaan yhdessä eräiden israelilaisten kanssa, kaksisataa viisikymmentä seurakunnan päämiestä, kansankokouksessa arvossa pidettyjä, maineikkaita miehiä. Ja he kokoontuivat Moosesta ja Aaronia vastaan ja sanoivat heille: Te menette liian pitkälle! Koko seurakunta, kaikki sen jäsenet, ovat pyhiä, ja Herra on heidän keskellänsä. Miksi siis korotatte itsenne Herran seurakunnan yläpuolelle? 4. Moos. 16:1–3.

In the last days, God is wearied by Laodicean Adventism who cling to the rebellion of 1957, which is simply the manifestation of the rebellion of 1888, placed into an official statement. The book, Questions on Doctrine enshrined the rebellion of 1888, which was a repetition of the rebellion of Korah, Dathan and Abiram, according to the testimony of the angel who instructed Sister White that she must stay at the conference of 1888, in order to record the repetition of history of Korah’s rebellion. Two-hundred and fifty men of renown gathered together with Korah, Dathan and Abiram, against Moses, God’s representative in the rebellion.

Viimeisinä päivinä Jumala on kyllästynyt laodikealaiseen adventismiin, joka pitää kiinni vuoden 1957 kapinasta, joka on yksinkertaisesti vuoden 1888 kapinan ilmentymä viralliseen lausumaan puettuna. Kirja Questions on Doctrine ikuisti vuoden 1888 kapinan, joka oli Koorahin, Daatanin ja Abiramin kapinan toisinto sen enkelin todistuksen mukaan, joka ilmoitti sisar Whitelle, että hänen täytyi jäädä vuoden 1888 konferenssiin voidakseen kirjata muistiin Koorahin kapinan historian toistumisen. Kaksisataaviisikymmentä arvossa pidettyä miestä kokoontui yhdessä Koorahin, Daatanin ja Abiramin kanssa Moosesta, Jumalan edustajaa, vastaan tässä kapinassa.

The twenty-five men that bow to the sun in Ezekiel chapter eight, represent a tithe, or a tenth of the two hundred and fifty men that offered incense in the rebellion of Korah, Dathan and Abiram, which typified the leaders of the rebellion of 1888, whose doctrinal rebellion was formalized in 1957, with the publishing of the book Questions on Doctrine.

Hesekielin kahdeksannessa luvussa mainitut kaksikymmentäviisi miestä, jotka kumartavat aurinkoa, edustavat kymmenyksiä eli kymmenesosaa niistä kahdestasadastaviidestäkymmenestä miehestä, jotka uhrasivat suitsuketta Koorahin, Daatanin ja Abiramin kapinassa; nämä olivat esikuva vuoden 1888 kapinan johtajista, joiden opillinen kapina virallistettiin vuonna 1957 julkaisemalla kirja Questions on Doctrine.

The rebellion of Korah, Dathan and Abiram rejected the “judgment” which God had rendered, pronouncing them to wander in the wilderness for forty years. Laodicean Adventism began to wander in the wilderness of Laodicea in 1863, after they rejected the Laodicean message which was presented in 1856, that produced the judgment of wandering in the wilderness for many more years, due to their lack of faith. In the rebellion of 1888, they were still unwilling to accept the Laodicean message which was brought by Elders Jones and Waggoner.

Koorahin, Daatanin ja Abiramin kapina hylkäsi sen ”tuomion”, jonka Jumala oli antanut ja jossa heidät määrättiin vaeltamaan erämaassa neljäkymmentä vuotta. Laodikealainen adventismi alkoi vaeltaa Laodikean erämaassa vuonna 1863 sen jälkeen, kun he olivat hylänneet vuonna 1856 esitetyn laodikealaisen sanoman; tästä seurasi tuomio vaeltaa erämaassa vielä monia vuosia heidän epäuskonsa tähden. Vuoden 1888 kapinassa he olivat yhä haluttomia ottamaan vastaan laodikealaista sanomaa, jonka vanhimmat Jones ja Waggoner toivat.

Those who rebelled in 1888, not only rejected the spiritual authority of Elders Jones and Waggoner, but the authority of the prophetess Ellen White and the authority of the Holy Spirit too, for they acted out the idea that the whole congregation was equally holy.

Ne, jotka kapinoivat vuonna 1888, eivät ainoastaan hylänneet vanhinten Jonesin ja Waggonerin hengellistä arvovaltaa, vaan myös profeetatar Ellen Whiten arvovaltaa ja Pyhän Hengen arvovaltaa, sillä he toteuttivat käytännössä ajatusta, että koko seurakunta oli yhtä pyhä.

In 1863, they had returned to eat with the lying prophet of Bethel, and in doing so they ultimately accepted the definition of salvation that was represented by the rebellion of Korah, and then officially enshrined the false doctrine in the book, Questions on Doctrine. That doctrine is a false definition of “justification by faith.”

Vuonna 1863 he olivat palanneet aterioimaan Beetelin valheellisen profeetan kanssa, ja siten he lopulta hyväksyivät sen pelastuksen määritelmän, jota Koorahin kapina edusti, ja sitten virallisesti vahvistivat tuon väärän opin kirjassa *Questions on Doctrine*. Tuo oppi on väärä määritelmä ”uskosta vanhurskauttamisesta”.

The rebellion of 1863 was the beginning of the rejection of Miller’s jewels that were reflected upon Habakkuk’s two tables. In Habakkuk chapter two, the “debate” of verse one ultimately produces two classes of worshippers who are manifested over their disagreement of the message that tarried.

Vuoden 1863 kapina oli alku Millerin jalokivien hylkäämiselle, jotka heijastuivat Habakukin kahteen tauluun. Habakukin toisessa luvussa jakeen 1 ”väittely” synnyttää lopulta kaksi palvojien luokkaa, jotka tulevat ilmi heidän erimielisyydestään viipyneen sanoman suhteen.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:4.

> Katso, se jonka sielu on paisunut, ei ole oikeamielinen hänessä; mutta vanhurskas on elävä uskonsa kautta. Habakuk 2:4.

The “faith” of the “just” in the “debate” of Habakkuk chapter two, was based upon the “vision” that had been plainly written upon tables. In the rebellion of 1863, the first step to remove what was written on the tables was accomplished by those who no longer possessed the faith of the “just.” The rebellion of 1863, represented the first seed of the rebellion that would ultimately enshrine a false definition of the doctrine of justification by faith in 1957.

Habakukin toisen luvun ”väittelyssä” ”vanhurskaan” ”usko” perustui ”näkyyn”, joka oli kirjoitettu selvästi tauluihin. Vuoden 1863 kapinassa ensimmäinen askel tauluihin kirjoitetun poistamiseksi toteutettiin niiden toimesta, joilla ei enää ollut ”vanhurskaan” uskoa. Vuoden 1863 kapina edusti ensimmäistä siementä sille kapinalle, joka lopulta vahvistaisi vanhurskauttamisopin väärän määritelmän uskon kautta vuonna 1957.

We will continue this study in the next article.

Jatkamme tätä tutkimusta seuraavassa artikkelissa.

> “The Lord in His great mercy sent a most precious message to His people through Elders Waggoner and Jones. This message was to bring more prominently before the world the uplifted Saviour, the sacrifice for the sins of the whole world. It presented justification through faith in the Surety; it invited the people to receive the righteousness of Christ, which is made manifest in obedience to all the commandments of God. Many had lost sight of Jesus. They needed to have their eyes directed to His divine person, His merits, and His changeless love for the human family. All power is given into His hands, that He may dispense rich gifts unto men, imparting the priceless gift of His own righteousness to the helpless human agent. This is the message that God commanded to be given to the world. It is the third angel’s message, which is to be proclaimed with a loud voice, and attended with the outpouring of His Spirit in a large measure.” Testimonies to Ministers, 91.

> ”Herra suuressa armossaan lähetti kansalleen mitä kalleimman sanoman vanhimpien Waggonerin ja Jonesin kautta. Tämän sanoman tuli tuoda maailmalle entistä näkyvämmin korotettu Vapahtaja, uhri koko maailman syntien tähden. Se esitti vanhurskauttamisen uskon kautta Takaajaan; se kutsui kansaa vastaanottamaan Kristuksen vanhurskauden, joka tulee ilmi kuuliaisuudessa Jumalan kaikkia käskyjä kohtaan. Monet olivat kadottaneet Jeesuksen näkyvistään. Heidän silmänsä tuli suunnata Hänen jumalalliseen persoonaansa, Hänen ansioihinsa ja Hänen muuttumattomaan rakkauteensa ihmiskuntaa kohtaan. Kaikki valta on annettu Hänen käsiinsä, jotta Hän voisi jakaa ihmisille runsaita lahjoja, antaen avuttomalle ihmisvälikappaleelle oman vanhurskautensa korvaamattoman lahjan. Tämä on se sanoma, jonka Jumala käski annettavaksi maailmalle. Se on kolmannen enkelin sanoma, joka on julistettava suurella äänellä ja jonka yhteydessä Hänen Henkensä vuodatetaan runsaassa määrin.” Testimonies to Ministers, 91.

> “The truth for this time, the third angel’s message, is to be proclaimed with a loud voice, meaning with increasing power, as we approach the great final test.” The 1888 Materials, 1710.

> ”Tälle ajalle tarkoitettu totuus, kolmannen enkelin sanoma, on julistettava suurella äänellä, mikä merkitsee yhä kasvavalla voimalla, sitä mukaa kuin lähestymme suurta viimeistä koetusta.” The 1888 Materials, 1710.

> “The time of test is just upon us, for the loud cry of the third angel has already begun in the revelation of the righteousness of Christ, the sin-pardoning Redeemer. This is the beginning of the light of the angel whose glory shall fill the whole earth.” Selected Messages, book 1, 362.

> ”Koetuksen aika on aivan edessämme, sillä kolmannen enkelin voimallinen huuto on jo alkanut Kristuksen vanhurskauden, syntejä anteeksiantavan Lunastajan, ilmoituksessa. Tämä on sen enkelin valon alku, jonka kirkkaus on täyttävä koko maan.” Selected Messages, kirja 1, 362.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> ”Myöhäissade on lankeava Jumalan kansan ylle. Väkevä enkeli on tuleva alas taivaasta, ja koko maa on kirkastuva hänen kirkkaudestaan.” Review and Herald, 21. huhtikuuta 1891.

Back to Articles