Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Eight

Jeesuksen Kristuksen ilmestys - numero kahdeksan

The Birth of a Nation

Erään kansakunnan syntymä

Author

Jeff Pippenger

Published

October 31, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The Midnight Cry message in the beginning ended at the opening of the investigative judgment, and the Midnight Cry message ends, at the opening of the executive judgment. The third woe of Islam brings judgment upon the United States for the passage of the Sunday law, and it represents a continuing and escalating judgment upon the entire world for their acceptance of their own Sunday law under the pressure of the civil persecuting power, represented by the ten kings who have committed fornication with Jezebel, the whore of Tyre.

Keskiyön huudon sanoma päättyi alussa tutkivan tuomion alkaessa, ja Keskiyön huudon sanoma päättyy toimeenpanevan tuomion alkaessa. Islamin kolmas voi tuo tuomion Yhdysvaltojen ylle sunnuntailain säätämisen tähden, ja se kuvaa jatkuvaa ja voimistuvaa tuomiota koko maailmaa vastaan, koska se on hyväksynyt oman sunnuntailakinsa siviilivallan vainoavan voiman painostuksen alaisena; tätä valtaa edustavat ne kymmenen kuningasta, jotka ovat harjoittaneet haureutta Iisebelin, Tyyron porton, kanssa.

> “As America, the land of religious liberty, shall unite with the Papacy in forcing the conscience and compelling men to honor the false sabbath, the people of every country on the globe will be led to follow her example.” Testimonies, volume 6, 18.

> ”Kun Amerikka, uskonnonvapauden maa, yhdistyy paavikunnan kanssa pakottaakseen omantunnon ja vaatiakseen ihmisiä kunnioittamaan väärää sapattia, kaikkien maiden kansat kautta koko maanpiirin johdetaan seuraamaan sen esimerkkiä.” Testimonies, volume 6, 18.

The Sunday law battle of the great controversy, is then fully engaged. Satan then appears to personate Christ.

Suuren taistelun sunnuntailakia koskeva taistelu on silloin täysin käynnissä. Saatana ilmestyy silloin esiintyen Kristuksena.

> “By the decree enforcing the institution of the Papacy in violation of the law of God, our nation will disconnect herself fully from righteousness. When Protestantism shall stretch her hand across the gulf to grasp the hand of the Roman power, when she shall reach over the abyss to clasp hands with Spiritualism, when, under the influence of this threefold union, our country shall repudiate every principle of its Constitution as a Protestant and republican government, and shall make provision for the propagation of papal falsehoods and delusions, then we may know that the time has come for the marvelous working of Satan and that the end is near.” Testimonies, volume 5, 451.

> ”Säädöksellä, joka panee täytäntöön paavinvallan järjestelmän vastoin Jumalan lakia, meidän kansakuntamme irrottautuu täydellisesti vanhurskaudesta. Kun protestanttisuus ojentaa kätensä kuilun yli tarttuakseen roomalaisen vallan käteen, kun se kurottautuu syvyyden yli lyödäkseen kättä spiritismin kanssa, kun tämän kolminkertaisen liiton vaikutuksesta maamme hylkää perustuslakinsa jokaisen periaatteen protestanttisena ja tasavaltalaisena hallituksena ja ryhtyy edistämään paavillisia valheita ja eksytyksiä, silloin voimme tietää, että on tullut aika saatanan ihmeelliselle toiminnalle ja että loppu on lähellä.” Testimonies, vol. 5, 451.

National apostasy is followed by national ruin.

Kansallista luopumusta seuraa kansallinen perikato.

> “The people of the United States have been a favored people; but when they restrict religious liberty, surrender Protestantism, and give countenance to popery, the measure of their guilt will be full, and ‘national apostasy’ will be registered in the books of heaven. The result of this apostasy will be national ruin.” Review and Herald, May 2, 1893.

> “Yhdysvaltain kansa on ollut erityisessä suosiossa oleva kansa; mutta kun se rajoittaa uskonnonvapautta, luopuu protestantismista ja antaa kannatuksensa paaviudelle, sen syyllisyyden mitta tulee täyteen, ja ‘kansallinen luopumus’ merkitään taivaan kirjoihin. Tämän luopumuksen seurauksena on oleva kansallinen perikato.” Review and Herald, 2. toukokuuta 1893.

The foolish Laodicean Adventists join hands with the papal power and are overthrown while the other flock of Christ that is still in Babylon escapes the hand of the papacy.

Tyhmät laodikealaiset adventistit lyövät kättä paavillisen vallan kanssa ja tulevat kukistetuiksi, samalla kun toinen Kristuksen lauma, joka yhä on Babylonissa, pääsee pakenemaan paavikunnan käsistä.

> He shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. Daniel 11:41.

> Hän tunkeutuu myös ihanaan maahan, ja monet maat kukistuvat; mutta nämä pelastuvat hänen kädestään: Edom ja Mooab sekä ammonilaisten pääosa. Daniel 11:41.

Islam suddenly strikes the United States, as the seventh trumpet brings a judgment woe for the passage of the Sunday law.

Islam iskee äkisti Yhdysvaltoja, kun seitsemäs pasuuna tuo tuomiovitsauksen sunnuntailain voimaantulon johdosta.

> And I beheld, and heard an angel flying through the midst of heaven, saying with a loud voice, Woe, woe, woe, to the inhabiters of the earth by reason of the other voices of the trumpet of the three angels, which are yet to sound! Revelation 8:13.

> Ja minä näin ja kuulin erään enkelin lentävän taivaan laen halki ja sanovan suurella äänellä: Voi, voi, voi maan päällä asuvia niiden muiden kolmen enkelin pasuunan äänten tähden, jotka vielä ovat puhaltamatta! Ilmestys 8:13.

The ensign that represents the two witnesses in Revelation eleven is then portrayed by John in Revelation chapter twelve as a woman clothed with the sun, and prophetically portrayed with the symbolism of the beginning and the end.

Lippu, joka edustaa Ilmestyskirjan yhdettätoista lukua koskevia kahta todistajaa, kuvataan sitten Johanneksen toimesta Ilmestyskirjan kahdennessatoista luvussa naisena, joka on vaatetettu auringolla, ja se esitetään profeetallisesti alun ja lopun symboliikan kautta.

> And there appeared a great wonder in heaven; a woman clothed with the sun, and the moon under her feet, and upon her head a crown of twelve stars: And she being with child cried, travailing in birth, and pained to be delivered. And there appeared another wonder in heaven; and behold a great red dragon, having seven heads and ten horns, and seven crowns upon his heads. And his tail drew the third part of the stars of heaven, and did cast them to the earth: and the dragon stood before the woman which was ready to be delivered, for to devour her child as soon as it was born. And she brought forth a man child, who was to rule all nations with a rod of iron: and her child was caught up unto God, and to his throne. Revelation 12:1–5.

> Ja taivaassa näkyi suuri tunnusmerkki: nainen, vaatetettuna aurinkoon, kuu jalkojensa alla ja päässään kahdestatoista tähdestä koostuva kruunu. Ja hän oli raskaana ja huusi synnytystuskissaan, kärsien synnyttääkseen. Ja taivaassa näkyi toinen tunnusmerkki; ja katso, suuri tulipunainen lohikäärme, jolla oli seitsemän päätä ja kymmenen sarvea, ja seitsemän kruunua päidensä päällä. Ja sen pyrstö veti mukanaan kolmannen osan taivaan tähdistä ja heitti ne maahan. Ja lohikäärme seisoi sen naisen edessä, joka oli synnyttämäisillään, nielläkseen hänen lapsensa heti sen synnyttyä. Ja hän synnytti poikalapsen, sen joka on kaitseva kaikkia kansoja rautaisella sauvalla; ja hänen lapsensa temmattiin Jumalan tykö ja hänen valtaistuimensa tykö. Ilmestys 12:1–5.

She is standing upon the moon, and clothed with the sun. The moon is a reflection of the sun, and therefore prophetically typifies the sun. The twelve stars in her crown represent the twelve tribes of ancient Israel at the beginning of ancient Israel, which typify the twelve disciples at the end of ancient Israel. The twelve stars that are the twelve disciples at the end of ancient Israel, are also the twelve apostles at the beginning of modern Israel. They therefore typify the one hundred and forty-four thousand at the end of modern Israel, who are disciples and apostles. At the beginning of the history where the disciples represent both an ending of ancient Israel and the apostles the beginning of modern Israel, the woman who is the church, was pregnant with Christ. He is the “man child” who would be caught up to God after His death and resurrection.

Hän seisoo kuun päällä ja on puettu aurinkoon. Kuu on auringon heijastus, ja siksi se profeetallisesti esikuvaa aurinkoa. Hänen kruununsa kaksitoista tähteä edustavat muinaisen Israelin kahtatoista sukukuntaa muinaisen Israelin alussa, jotka esikuvaavat kahtatoista opetuslasta muinaisen Israelin lopussa. Ne kaksitoista tähteä, jotka ovat muinaisen Israelin lopussa kaksitoista opetuslasta, ovat myös nykyisen Israelin alussa kaksitoista apostolia. Sen tähden ne esikuvaavat niitä sataaneljäkymmentäneljää tuhatta nykyisen Israelin lopussa, jotka ovat opetuslapsia ja apostoleja. Tämän historian alussa, jossa opetuslapset edustavat sekä muinaisen Israelin loppua että apostolit nykyisen Israelin alkua, nainen, joka on seurakunta, oli raskaana Kristuksen kanssa. Hän on se ”poikalapsi”, joka otettaisiin Jumalan tykö hänen kuolemansa ja ylösnousemuksensa jälkeen.

The woman therefore, also typifies the birth of the one hundred and forty-four thousand, who also ascend into heaven after being resurrected from the valley of death. Once they are in heaven, she would also give birth to another child, that represents the other flock that comes out of Babylon at the Sunday law.

Nainen siis kuvaa myös niiden sadan neljänkymmenenneljän tuhannen syntymää, jotka niin ikään nousevat taivaaseen tultuaan herätetyiksi kuoleman laaksosta. Kun he ovat taivaassa, hän synnyttäisi myös toisen lapsen, joka edustaa sitä toista laumaa, joka tulee ulos Babylonista sunnuntailaissa.

> Before she travailed, she brought forth; before her pain came, she was delivered of a man child. Who hath heard such a thing? who hath seen such things? Shall the earth be made to bring forth in one day? or shall a nation be born at once? for as soon as Zion travailed, she brought forth her children. Shall I bring to the birth, and not cause to bring forth? saith the Lord: shall I cause to bring forth, and shut the womb? saith thy God. Isaiah 66:7–9.

> Ennen kuin hän joutui synnytystuskiin, hän synnytti; ennen kuin hänen kipunsa tuli, hän vapautui poikalapsesta. Kuka on kuullut sellaista? kuka on nähnyt tällaisia? Voidaanko maa saattaa synnyttämään yhdessä päivässä? tahi voiko kansa syntyä kerralla? sillä tuskin Siion oli joutunut synnytystuskiin, kun hän jo synnytti lapsensa. Toisinko minä synnytykseen enkä antaisi synnyttää? sanoo Herra; saattaisinko minä synnyttämään ja sulkisin kohdun? sanoo sinun Jumalasi. Jesaja 66:7–9.

In the time of the earth beast’s rule, a nation is born at once. That nation is the one hundred and forty-four thousand, for they are those who perfectly reflect the character of Christ. They are those typified by the “man child” Jesus. They are Isaiah’s “man child,” who is born before the woman goes into labor. The dead dry bones that the world rejoiced over when they were murdered by the beast from the bottomless pit, will be comforted in Jerusalem, and they will then rejoice with the woman who brings forth the “man child.” They are brought forth before she travails and then she travails and brings forth “her” other “children,” as the Gentiles then respond to the message of the third angel as a flowing river, as the message sweeps across the land as a tidal wave. They are born in a great crisis, representing her travail. The woman of Revelation twelve, essentially has twins. The first born are the one hundred and forty-four thousand who are identified as the first fruits, and the Gentiles as the great ingathering of the summertime harvest.

Maapetomme vallan aikana syntyy kansa yhdellä kertaa. Tuo kansa on sataneljäkymmentäneljätuhatta, sillä he ovat niitä, jotka heijastavat täydellisesti Kristuksen luonnetta. He ovat niitä, joita ”poikalapsi” Jeesus esikuvallisesti kuvaa. He ovat Jesajan ”poikalapsi”, joka syntyy ennen kuin vaimo joutuu synnytystuskiin. Kuolleet, kuivat luut, joiden tähden maailma iloitsi, kun syvyydestä nouseva peto murhasi heidät, saavat lohdutuksen Jerusalemissa, ja silloin he iloitsevat yhdessä sen vaimon kanssa, joka synnyttää ”poikalapsen”. Heidät tuodaan esiin ennen kuin hänellä on synnytystuskia, ja sitten hän joutuu synnytystuskiin ja synnyttää ”hänen” muut ”lapsensa”, kun pakanat silloin vastaavat kolmannen enkelin sanomaan kuin virtaava joki, sanoman pyyhkäistessä maan yli hyökyaallon tavoin. He syntyvät suuren kriisin keskellä, mikä kuvaa hänen synnytystuskiaan. Ilmestyskirjan kahdennentoista luvun vaimolla on olennaisesti katsoen kaksoset. Esikoisina syntyvät sataneljäkymmentäneljätuhatta, jotka tunnistetaan esikoishedelmäksi, ja pakanat kesäisen sadonkorjuun suurena koontina.

> Rejoice ye with Jerusalem, and be glad with her, all ye that love her: rejoice for joy with her, all ye that mourn for her: That ye may suck, and be satisfied with the breasts of her consolations; that ye may milk out, and be delighted with the abundance of her glory. For thus saith the Lord, Behold, I will extend peace to her like a river, and the glory of the Gentiles like a flowing stream: then shall ye suck, ye shall be borne upon her sides, and be dandled upon her knees. As one whom his mother comforteth, so will I comfort you; and ye shall be comforted in Jerusalem. And when ye see this, your heart shall rejoice, and your bones shall flourish like an herb: and the hand of the Lord shall be known toward his servants, and his indignation toward his enemies. Isaiah 66:10–14.

> Iloitkaa Jerusalemin kanssa ja riemuitkaa hänen kanssaan, kaikki te, jotka häntä rakastatte; iloitkaa hänen kanssaan suuresti, kaikki te, jotka häntä surette, jotta saisitte imeä ja tulla ravituiksi hänen lohdutuksensa rinnoista, jotta saisitte juoda yltäkylläisesti ja iloita hänen kirkkautensa runsaudesta. Sillä näin sanoo Herra: Katso, minä ohjaan rauhan hänen luoksensa niin kuin virran ja kansakuntien kunnian niin kuin tulvivan puron; silloin te saatte imeä, teitä kannetaan hänen kupeillaan ja hyväillään hänen polvillaan. Niin kuin äiti lohduttaa lastansa, niin minä lohdutan teitä, ja Jerusalemissa te saatte lohdutuksen. Ja kun te tämän näette, teidän sydämenne iloitsee, ja teidän luunne versovat niin kuin ruoho; ja Herran käsi tulee tunnetuksi hänen palvelijoissansa, mutta hänen vihansa hänen vihollisissansa. Jesaja 66:10–14.

Those that “mourn” for Jerusalem are those that sigh and cry for the abominations done within her and who have been sealed, and they are sealed in advance of the Sunday law. We are now in the “closing work for the church,” which are the final moments of the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Ne, jotka “murehtivat” Jerusalemin tähden, ovat niitä, jotka huokaavat ja itkevät siellä tehtyjen kauhistusten vuoksi ja jotka on sinetöity, ja heidät sinetöidään ennen sunnuntailakia. Me elämme nyt “seurakuntaa koskevan päätöstyön” aikaa, joka on sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisen viimeisiä hetkiä.

> “The true people of God, who have the spirit of the work of the Lord and the salvation of souls at heart, will ever view sin in its real, sinful character. They will always be on the side of faithful and plain dealing with sins which easily beset the people of God. Especially in the closing work for the church, in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand who are to stand without fault before the throne of God, will they feel most deeply the wrongs of God’s professed people. This is forcibly set forth by the prophet’s illustration of the last work under the figure of the men each having a slaughter weapon in his hand. One man among them was clothed with linen, with a writer’s inkhorn by his side. ‘And the Lord said unto him, Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof.’” Testimonies, volume 3, 266.

> ”Jumalan todellinen kansa, jolla on sydämellään Herran työn henki ja sielujen pelastus, tulee aina näkemään synnin sen todellisessa, synnillisessä luonteessa. He tulevat aina olemaan uskollisen ja suorasanaisen synteihin puuttumisen puolella, sillä synnit niin helposti kietovat Jumalan kansaa. Erityisesti seurakuntaa koskevan päätöstyön aikana, niiden sadan neljänkymmenen neljän tuhannen sinetöimisen aikana, joiden tulee seistä virheettöminä Jumalan valtaistuimen edessä, he tuntevat mitä syvimmin Jumalan nimikansan vääryydet. Tämä esitetään voimallisesti profeetan kuvauksessa viimeisestä työstä niiden miesten vertauskuvan kautta, joilla kullakin oli surma-ase kädessään. Yksi heistä oli puettu pellavavaatteisiin, ja hänen kupeellaan oli kirjurin mustepullo. ’Ja Herra sanoi hänelle: Kulje kaupungin keskeltä, Jerusalemin keskeltä, ja merkitse merkillä niiden miesten otsat, jotka huokaavat ja valittavat kaikkia kauhistuksia, joita sen keskellä tehdään.’” Testimonies, osa 3, 266.

Those that “sigh and cry” are sealed before the destroying angels with the slaughter weapons go through the church, which is represented as Jerusalem.

Ne, jotka ”huokaavat ja valittavat”, sinetöidään ennen kuin teurastusasein varustetut tuhoavat enkelit käyvät seurakunnan läpi, jota kuvataan Jerusalemina.

> “The command is: ‘Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof.’ These sighing, crying ones had been holding forth the words of life; they had reproved, counseled, and entreated. Some who had been dishonoring God repented and humbled their hearts before Him. But the glory of the Lord had departed from Israel; although many still continued the forms of religion, His power and presence were lacking.

> Käsky kuuluu: ”Kulje kaupungin halki, Jerusalemin halki, ja merkitse niiden miesten otsat, jotka huokaavat ja valittavat kaikkien niiden kauhistusten tähden, joita sen keskellä tehdään.” Nämä huokaavat ja valittavat olivat pitäneet esillä elämän sanoja; he olivat nuhdelleet, neuvoneet ja vedonneet. Jotkut niistä, jotka olivat häväisseet Jumalaa, tekivät parannuksen ja nöyryyttivät sydämensä Hänen edessään. Mutta Herran kirkkaus oli poistunut Israelista; vaikka monet yhä edelleen noudattivat uskonnon muotoja, Hänen voimansa ja läsnäolonsa puuttuivat.

> “In the time when His wrath shall go forth in judgments, these humble, devoted followers of Christ will be distinguished from the rest of the world by their soul anguish, which is expressed in lamentation and weeping, reproofs and warnings. While others try to throw a cloak over the existing evil, and excuse the great wickedness everywhere prevalent, those who have a zeal for God’s honor and a love for souls will not hold their peace to obtain favor of any. Their righteous souls are vexed day by day with the unholy works and conversation of the unrighteous. They are powerless to stop the rushing torrent of iniquity, and hence they are filled with grief and alarm. They mourn before God to see religion despised in the very homes of those who have had great light. They lament and afflict their souls because pride, avarice, selfishness, and deception of almost every kind are in the church. The Spirit of God, which prompts to reproof, is trampled underfoot, while the servants of Satan triumph. God is dishonored, the truth made of none effect.

> Sinä aikana, jolloin Hänen vihansa käy ilmi tuomioissa, nämä nöyrät, antautuneet Kristuksen seuraajat erottautuvat muusta maailmasta sielunsa tuskalla, joka ilmenee valituksena ja itkuna, nuhteina ja varoituksina. Kun toiset pyrkivät peittämään olemassa olevan pahuuden viitalla ja puolustelemaan kaikkialla vallitsevaa suurta jumalattomuutta, ne, joilla on intoa Jumalan kunnian puolesta ja rakkautta sieluihin, eivät vaikene saadakseen kenenkään suosiota. Heidän vanhurskaat sielunsa kärsivät päivä päivältä väärämielisten epäpyhistä teoista ja puheista. He ovat voimattomia pysäyttämään vyöryvän vääryyden virran, ja siksi he ovat murheen ja pelon täyttämät. He surevat Jumalan edessä nähdessään uskontoa halveksittavan juuri niiden kodeissa, jotka ovat saaneet suuren valon. He valittavat ja vaivaavat sielujaan, koska ylpeys, ahneus, itsekkyys ja miltei kaikenlainen petollisuus ovat seurakunnassa. Jumalan Henkeä, joka kehottaa nuhtelemaan, poljetaan jalkoihin, samalla kun Saatanan palvelijat riemuitsevat. Jumalaa häväistään, totuus tehdään tyhjäksi.

> “The class who do not feel grieved over their own spiritual declension, nor mourn over the sins of others, will be left without the seal of God. The Lord commissions His messengers, the men with slaughtering weapons in their hands: ‘Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.

> “Se ihmisryhmä, joka ei tunne murhetta omasta hengellisestä luopumisestaan eikä valita toisten syntejä, jää ilman Jumalan sinettiä. Herra antaa lähettiläilleen, niille miehille, joilla on surma-aseet käsissään, käskyn: ‘Menkää hänen jäljessään kaupungin halki ja lyökää maahan; älköön silmänne säästäkö älkääkä armahtako: surmatkaa perin pohjin vanhat ja nuoret, sekä neidot, pienet lapset ja naiset; mutta älkää lähestykö ainoatakaan miestä, jossa on merkki; ja aloittakaa minun pyhäköstäni. Niin he aloittivat vanhimmista miehistä, jotka olivat temppelin edessä.”

> “Here we see that the church—the Lord’s sanctuary—was the first to feel the stroke of the wrath of God. The ancient men, those to whom God had given great light and who had stood as guardians of the spiritual interests of the people, had betrayed their trust. They had taken the position that we need not look for miracles and the marked manifestation of God’s power as in former days. Times have changed. These words strengthen their unbelief, and they say: The Lord will not do good, neither will He do evil. He is too merciful to visit His people in judgment. Thus ‘Peace and safety’ is the cry from men who will never again lift up their voice like a trumpet to show God’s people their transgressions and the house of Jacob their sins. These dumb dogs that would not bark are the ones who feel the just vengeance of an offended God. Men, maidens, and little children all perish together.” Testimonies, volume 5, 210, 211.

> ”Tässä näemme, että seurakunta — Herran pyhäkkö — sai ensimmäisenä tuntea Jumalan vihan iskun. Vanhat miehet, ne, joille Jumala oli antanut suuren valon ja jotka olivat seisseet kansan hengellisten etujen vartijoina, olivat pettäneet heille uskotun tehtävän. He olivat omaksuneet kannan, että meidän ei tarvitse odottaa ihmeitä eikä Jumalan voiman näkyvää ilmenemistä niin kuin entisinä päivinä. Ajat ovat muuttuneet. Nämä sanat vahvistavat heidän epäuskoaan, ja he sanovat: Herra ei tee hyvää eikä tee pahaa. Hän on liian laupias käydäkseen kansansa kimppuun tuomiolla. Niinpä ”Rauha ja turvallisuus” on niiden miesten huuto, jotka eivät enää koskaan korota ääntään pasuunan tavoin osoittaakseen Jumalan kansalle heidän rikkomuksensa ja Jaakobin huoneelle heidän syntinsä. Nämä mykät koirat, jotka eivät tahtoneet haukkua, ovat niitä, jotka tuntevat loukatun Jumalan oikeudenmukaisen koston. Miehet, neidot ja pienet lapset kaikki menehtyvät yhdessä.” Testimonies, osa 5, 210, 211.

Isaiah forty begins by employing the symbolism of a doubling, which is a prophetic marker of the Midnight Cry message that is a second message that unites with the message of the fall of Babylon. The fall of Babylon is doubled when it is expressed prophetically. The phrase is “Babylon is fallen, is fallen.”

Jesajan neljäskymmenes luku alkaa käyttämällä kaksinkertaistumisen symboliikkaa, joka on profeetallinen merkki keskiyön huudon sanomasta, toisesta sanomasta, joka yhtyy Babylonin kukistumisen sanomaan. Babylonin kukistuminen kaksinkertaistetaan, kun se ilmaistaan profeetallisesti. Ilmaus kuuluu: ”Kukistunut, kukistunut on Babylon.”

> And there followed another angel, saying, Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication. Revelation 14:8.

> Ja toinen enkeli seurasi perässä sanoen: ”Kukistunut, kukistunut on Babylon, tuo suuri kaupunki, koska se on haureutensa vihan viinillä juottanut kaikki kansat.” Ilmestys 14:8.

There are two biblical falls of literal Babylon, and there are two biblical falls of spiritual Babylon. Together they represent four historical witnesses which identify the prophetic characteristics of Babylon’s fall.

On olemassa kaksi raamatullista kirjaimellisen Babylonin lankeemusta ja kaksi raamatullista hengellisen Babylonin lankeemusta. Yhdessä ne muodostavat neljä historiallista todistajaa, jotka yksilöivät Babylonin lankeemuksen profeetalliset tunnusmerkit.

> And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. Revelation 18:2.

> Ja hän huusi voimallisella äänellä sanoen: Kukistunut, kukistunut on Babylon, se suuri, ja siitä on tullut riivaajien asuinpaikka ja kaiken saastaisen hengen tyyssija ja jokaisen saastaisen ja inhottavan linnun häkki. Ilmestys 18:2.

Literal Babylon fell as Babel in the time of Nimrod, and literal Babylon also fell in the time of Belshazzar. Spiritual Babylon fell in 1798, and its final fall is repeatedly illustrated in the Scriptures. For this reason, the message of the fall of Babylon contains the prophetic symbolism of the doubling. With Babylon’s fall there is a doubling, but there are also two other primary prophetic reasons for the phenomenon of doubling.

Kirjaimellinen Babylon kukistui Baabelina Nimrodin aikana, ja kirjaimellinen Babylon kukistui myös Belsassarin aikana. Hengellinen Babylon kukistui vuonna 1798, ja sen lopullista kukistumista havainnollistetaan toistuvasti Raamatussa. Tästä syystä sanoma Babylonin kukistumisesta sisältää kaksinkertaistumisen profeetallisen symboliikan. Babylonin kukistumiseen liittyy kaksinkertaistuminen, mutta kaksinkertaistumisen ilmiölle on myös kaksi muuta ensisijaista profeetallista syytä.

The second reason is that as a message it represents a message that is joined by a second message. It represents two messages. There are other significant truths associated with the meaning and structure of the second angel’s message, but we are simply noting that Isaiah’s final prophetic narrative that begins in chapter forty, begins with the doubling of the symbol of the Comforter, which Christ promised to provide His people, while he tarried in the heavenly sanctuary.

Toinen syy on se, että sanomana se edustaa sanomaa, johon liittyy toinen sanoma. Se edustaa kahta sanomaa. Toisen enkelin sanoman merkitykseen ja rakenteeseen liittyy muitakin huomattavia totuuksia, mutta toteamme tässä yksinkertaisesti, että Jesajan lopullinen profeetallinen kertomus, joka alkaa luvusta neljäkymmentä, alkaa Lohduttajan symbolin kahdentumisella, jonka Kristus lupasi antaa kansalleen viipyessään taivaallisessa pyhäkössä.

> Comfort ye, comfort ye my people, saith your God. Speak ye comfortably to Jerusalem, and cry unto her, that her warfare is accomplished, that her iniquity is pardoned: for she hath received of the Lord’s hand double for all her sins. Isaiah 40:1, 2.

> Lohduttakaa, lohduttakaa minun kansaani, sanoo teidän Jumalanne. Puhukaa Jerusalemille sydämellisesti ja julistakaa sille, että sen sota-ajan vaiva on päättynyt, että sen vääryys on sovitettu; sillä se on saanut Herran kädestä kaksinkertaisesti kaikista synneistään. Jesaja 40:1, 2.

There is no other passage in the Bible that speaks more specifically concerning the element of Christ’s character as the Alpha and Omega, as the passage in Isaiah forty to the end of the book. As the Alpha and Omega, Christ places the signature of His name as Alpha and Omega upon this passage, for when you get to the end of Isaiah, he once again refers to the Comforter, for Christ is the Word, and He is the beginning and ending.

Missään muussa Raamatun kohdassa ei puhuta yhtä täsmällisesti siitä Kristuksen luonteenpiirteestä, että Hän on Alfa ja Omega, kuin Jesajan kirjan luvusta neljäkymmentä kirjan loppuun saakka ulottuvassa jaksossa. Alfa ja Omegana Kristus asettaa tähän jaksoon nimensä allekirjoituksen, Alfa ja Omegana, sillä kun saavutaan Jesajan kirjan loppuun, hän viittaa jälleen Lohduttajaan, sillä Kristus on Sana, ja Hän on alku ja loppu.

> Thus saith the Lord, The heaven is my throne, and the earth is my footstool: where is the house that ye build unto me? and where is the place of my rest? For all those things hath mine hand made, and all those things have been, saith the Lord: but to this man will I look, even to him that is poor and of a contrite spirit, and trembleth at my word. He that killeth an ox is as if he slew a man; he that sacrificeth a lamb, as if he cut off a dog’s neck; he that offereth an oblation, as if he offered swine’s blood; he that burneth incense, as if he blessed an idol. Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before mine eyes, and chose that in which I delighted not. Isaiah 66:1–4.

> Näin sanoo Herra: Taivas on minun valtaistuimeni, ja maa minun jalkaini astinlauta. Missä on se huone, jonka te minulle rakennatte, ja missä on minun lepopaikkani? Kaikki nämä on minun käteni tehnyt, ja niin ovat kaikki nämä tulleet olemaan, sanoo Herra. Mutta tähän minä katson: nöyrään ja hengeltään murtuneeseen, siihen, joka vapisee minun sanani edessä. Joka härän teurastaa, on kuin surmaisi ihmisen; joka uhriksi tuo karitsan, on kuin katkaisisi koiralta kaulan; joka ruokauhrin uhraa, on kuin uhraisi sian verta; joka suitsutusta polttaa, on kuin ylistäisi epäjumalaa. Niin, he ovat valinneet omat tiensä, ja heidän sielunsa mielistyy heidän kauhistuksiinsa. Niinpä minäkin valitsen heille onnettomuuden, ja tuon heidän pelkonsa heidän päällensä; sillä kun minä kutsuin, ei kukaan vastannut, kun minä puhuin, he eivät kuulleet, vaan tekivät sitä, mikä oli pahaa minun silmissäni, ja valitsivat sen, mihin minä en mielistynyt. Jesaja 66:1–4.

The question is raised concerning what house did God’s people build for Him? Did they raise Peter’s spiritual house or the synagogue of Satan? God identifies that the house that He built, is made up of those that are of a “poor and of a contrite spirit, and” those who “trembleth at” God’s “word.” He contrasts those who tremble at His word with another class that offer unclean offerings, who have chosen their own way. Those of the class that are offering unclean offerings will find as did the Jews, that their house is to be left to them desolate.

Kysymys herää siitä, minkä huoneen Jumalan kansa rakensi Hänelle. Rakensivatko he Pietarin hengellisen huoneen vai saatanan synagogan? Jumala ilmaisee, että huone, jonka Hän on rakentanut, muodostuu niistä, jotka ovat ”köyhiä ja särjettyjä hengeltään” ja jotka ”vapisevat” Hänen ”sanansa” edessä. Hän asettaa sanansa edessä vapisevat vastakkain toisen luokan kanssa, joka uhraa saastaisia uhreja ja on valinnut oman tiensä. Ne, jotka kuuluvat saastaisia uhreja uhraavaan luokkaan, tulevat juutalaisten tavoin havaitsemaan, että heidän huoneensa jätetään heille autioksi.

All the prophets speak of the end of the world, and this is an illustration of the distinction between the wise, who tremble at His Word, and the foolish that are offering abominations to God, abominations that their souls delight in. For this reason, God will choose the delusions for the foolish Laodicean virgins, which is the delusion which the apostle Paul identifies is brought about for accepting a “lie.”

Kaikki profeetat puhuvat maailman lopusta, ja tämä on havainnollistus siitä erosta, joka vallitsee viisaiden, jotka vapisevat Hänen sanansa edessä, ja niiden tyhmien välillä, jotka uhraavat Jumalalle kauhistuksia, kauhistuksia, joihin heidän sielunsa mielistyvät. Tästä syystä Jumala valitsee eksytyksen tyhmille laodikealaisille neitsyille, sen eksytyksen, jonka apostoli Paavali osoittaa tulevan siitä, että on otettu vastaan ”valhe”.

The “lie” is a specific symbol in Adventism’s history, and it was accepted by the builders in 1863, and built upon throughout Advent history. It was a lie that produced a false foundation, and they there began to erect a counterfeit false temple. Their work of counterfeiting the true temple continues until “the last days.” Isaiah places the context of chapter sixty-six within the separation of the wise and foolish virgins. Isaiah is identifying the prophetic history that he marked in the first verse of Isaiah forty when Christ promised to send the Comforter three and a half symbolic days after the disappointment of July 18, 2020.

”Valhe” on erityinen vertauskuva adventismin historiassa, ja rakentajat hyväksyivät sen vuonna 1863, ja sen varaan rakennettiin kautta adventtihistorian. Se oli valhe, joka synnytti väärän perustuksen, ja siinä he alkoivat pystyttää väärennettyä valheellista temppeliä. Heidän työnsä todellisen temppelin jäljittelemiseksi jatkuu ”viimeisiin päiviin” saakka. Jesaja sijoittaa kuudennenkymmenennenkahdennen luvun asiayhteyden viisaiden ja tyhmien neitsyiden erottamisen yhteyteen. Jesaja yksilöi sen profeetallisen historian, jonka hän merkitsi Jesajan neljännenkymmenennen luvun ensimmäisessä jakeessa, kun Kristus lupasi lähettää Lohduttajan kolmen ja puolen vertauskuvallisen päivän kuluttua 18. heinäkuuta 2020 tapahtuneesta pettymyksestä.

> Hear the word of the Lord, ye that tremble at his word; Your brethren that hated you, that cast you out for my name’s sake, said, Let the Lord be glorified: but he shall appear to your joy, and they shall be ashamed. A voice of noise from the city, a voice from the temple, a voice of the Lord that rendereth recompence to his enemies. Isaiah 66:5, 6.

> Kuulkaa Herran sana, te, jotka vapisette hänen sanansa edessä; teidän veljenne, jotka vihasivat teitä, jotka karkottivat teidät minun nimeni tähden, sanoivat: ”Tulkoon Herra kirkastetuksi”; mutta hän on ilmestyvä teidän iloksenne, ja he joutuvat häpeään. Ääni kuuluu kaupungista, ääni temppelistä, Herran ääni, joka kostaa hänen vihollisilleen. Jesaja 66:5, 6.

From 1798 to 1844, in the movement of the Millerites, the Lord erected a spiritual temple that, as the messenger of the covenant He came suddenly unto in 1844. The Lord erects a spiritual temple in the movement of the one hundred and forty-four thousand, that He might suddenly come and enter into covenant with that temple. Peter, in his first epistle, chapter two calls that temple a “spiritual house.” Those that “hear the word of the Lord” are those that John in the Revelation refers to when he says those that hear are “blessed.” They are the ensign, for the ensign is made up of “the outcasts of Israel.” The foolish Laodiceans will be ashamed when the Lord glorifies Himself in the Philadelphians who tremble at His Word, and His Word is “truth.”

Vuosina 1798–1844, milleriittien liikkeessä, Herra rakensi hengellisen temppelin, johon Hän liiton sanansaattajana tuli äkisti vuonna 1844. Herra rakentaa hengellisen temppelin sadanneneljänkymmenenneljän tuhannen liikkeessä, jotta Hän voisi äkisti tulla ja tehdä liiton tämän temppelin kanssa. Pietari kutsuu ensimmäisen kirjeensä toisessa luvussa tätä temppeliä ”hengelliseksi huoneeksi”. Ne, jotka ”kuulevat Herran sanan”, ovat niitä, joihin Johannes Ilmestyskirjassa viittaa sanoessaan, että ne, jotka kuulevat, ovat ”autuaita”. He ovat lippumerkki, sillä lippumerkki koostuu ”Israelin karkotetuista”. Tyhmät laodikealaiset joutuvat häpeään, kun Herra kirkastaa itsensä filadelfialaisten keskuudessa, niiden, jotka vapisevat Hänen sanansa edessä, ja Hänen sanansa on ”totuus”.

The three voices that are heard during the period when the wise and foolish are being separated from the other class, comes from “the city,” from “the temple” and from “the Lord that renders recompense.” The first “voice” from the city is “a voice of noise,” and the “noise” is the arrival of the Comforter that comes suddenly.

Ne kolme ääntä, jotka kuullaan sen ajanjakson aikana, jolloin viisaat ja tyhmät erotetaan toisesta luokasta, tulevat ”kaupungista”, ”temppelistä” ja ”Herralta, joka kostaa”. Ensimmäinen kaupungista kuuluva ”ääni” on ”melun ääni”, ja tämä ”melu” on Lohduttajan äkillinen saapuminen.

> And when the day of Pentecost was fully come, they were all with one accord in one place. And suddenly there came a sound from heaven as of a rushing mighty wind, and it filled all the house where they were sitting. And there appeared unto them cloven tongues like as of fire, and it sat upon each of them. Acts 2:1-3.

> Ja kun helluntaipäivä oli tullut, he olivat kaikki yhdessä koolla samassa paikassa. Ja äkkiä tuli taivaasta humaus, niin kuin olisi käynyt väkevä tuulispää, ja se täytti koko huoneen, jossa he istuivat. Ja he näkivät ikään kuin tulisia kieliä, jotka jakautuivat ja laskeutuivat itse kunkin heidän päälleen. Apostolien teot 2:1–3.

The word translated as “sound” in Acts chapter two, verse two, means a “noise,” and a “rumor.” A “rumor,” is a prophecy. The “sound” or “noise” that comes from “the city” is represented by “a mighty wind.” The “voice of noise from the city,” is the “rumor” or prophetic message of Islam that marks the arrival of the Comforter in the valley of dry bones that were slain in “the street of the great city, which spiritually is called Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified.”

Sana, joka Apostolien tekojen toisen luvun toisessa jakeessa on käännetty sanalla ”ääni”, merkitsee ”melua” ja ”sanomaa”. ”Sanoma” on profetia. ”Ääntä” tai ”melua”, joka tulee ”kaupungista”, edustaa ”väkevä tuuli”. ”Meluisa ääni kaupungista” on islamin ”sanoma” eli profeetallinen viesti, joka merkitsee Puolustajan saapumista kuivien luiden laaksoon, niiden, jotka surmattiin ”sen suuren kaupungin kadulla, jota hengellisesti kutsutaan Sodomaksi ja Egyptiksi, missä myös meidän Herramme ristiinnaulittiin”.

In chapter forty of Isaiah, the “voice” that was to prepare the way for “the messenger of the covenant,” asked what message he should “cry.” He was told to “cry” the message of Islam. In Acts the “sound” that filled Peter’s spiritual “house” was a “rushing mighty wind,” which in Ezekiel thirty-seven, came from the four winds of Islam.

Jesajan neljännessäkymmenennessä luvussa se ”ääni”, jonka tuli valmistaa tie ”liiton sanansaattajalle”, kysyi, mitä sanomaa sen tulisi ”huutaa”. Sille sanottiin, että sen tuli ”huutaa” islamin sanomaa. Apostolien teoissa se ”kohina”, joka täytti Pietarin hengellisen ”huoneen”, oli ”rientävä, väkevä tuuli”, joka Hesekielin luvussa kolmekymmentäseitsemän tuli islamin neljästä tuulesta.

> A voice of noise from the city, a voice from the temple, a voice of the Lord that rendereth recompence to his enemies. Isaiah 66:6.

> Äänen pauhu kaupungista, ääni temppelistä, Herran ääni, joka maksaa vihollisilleen heidän palkkansa. Jesaja 66:6.

From the street where our Lord was crucified the Comforter first informs the “voice” of the one who cries in the wilderness, what the message is to be. Then the mighty army that is the temple that has been erected, as typified in the beginning movement from 1798 to 1844, swells the cry. The movement of the mighty army as they proclaim the cry of Islam leads to the third “voice” identifying God’s voice of the judgment upon the United States for the passage of the Sunday law. It is there that the Lord renders recompense. The three voices are governed within the structure of the hidden history of the seven thunders, which represents the beginning, middle and ending letters of the Hebrew word that was created by the Wonderful Linguist and is translated as “truth”. You cannot make this stuff up!

Kadulta, jolla meidän Herramme ristiinnaulittiin, Lohduttaja ilmoittaa ensin erämaassa huutavan „äänen” sanoman sisällön. Sitten se mahtava sotajoukko, joka on pystytetty temppeli, niin kuin se esikuvallisesti ilmeni alkuvaiheen liikkeessä vuosina 1798–1844, voimistaa huudon. Mahtavan sotajoukon liike heidän julistaessaan islamin huutoa johtaa kolmanteen „ääneen”, joka yksilöi Jumalan äänen tuomioksi Yhdysvaltojen ylle sunnuntailain säätämisen tähden. Siellä Herra antaa palkan teon mukaan. Näitä kolmea ääntä hallitaan seitsemän ukkosen piilevän historian rakenteessa, joka edustaa sen heprealaisen sanan alku-, keski- ja loppukirjaimia, jonka Ihmeellinen Kielitieteilijä loi ja joka käännetään sanalla „totuus”. Tällaista ei voi keksiä omasta päästä!

In agreement with the prophetic history we have been identifying, Isaiah then addresses the birth of a nation.

Tunnistamamme profeetallisen historian mukaisesti Jesaja käsittelee sitten kansakunnan syntymää.

> Before she travailed, she brought forth; before her pain came, she was delivered of a man child. Who hath heard such a thing? who hath seen such things? Shall the earth be made to bring forth in one day? or shall a nation be born at once? for as soon as Zion travailed, she brought forth her children. Shall I bring to the birth, and not cause to bring forth? saith the Lord: shall I cause to bring forth, and shut the womb? saith thy God. Isaiah 66:7–9.

> Ennen kuin hän joutui synnytystuskiin, hän synnytti; ennen kuin hänen kipunsa tuli, hän vapautui poikalapsesta. Kuka on kuullut sellaista? kuka on nähnyt tällaisia? Syntyykö maa yhdessä päivässä? tahi syntyykö kansakunta kerralla? sillä tuskin oli Siion joutunut synnytystuskiin, kun hän jo synnytti lapsensa. Veisinkö minä synnytykseen, enkä saattaisi synnyttämään? sanoo Herra. Vai saattaisinko minä synnyttämään ja sulkisin kohdun? sanoo sinun Jumalasi. Jesaja 66:7–9.

The nation that is born before the woman travails was recently in the street, dead and dry while the whole world rejoiced over her circumstances. But when the two witnesses stood, those who had been rejoicing in their death were afraid. Once the dead dry slain bodies stand up as a nation, all that love Jerusalem will then rejoice with her. Those that love Jerusalem include not only the nation of the one hundred and forty-four thousand, but also God’s other flock that are then called out of Babylon. The resurrection from the disappointment of July 18, 2020, is accomplished by the arrival of the Comforter, which will make the dead dry “bones” “flourish like an herb.”

Kansa, joka syntyy ennen kuin nainen joutuu synnytystuskiin, oli äskettäin julkisesti nähtävänä, kuolleena ja kuivana, samalla kun koko maailma iloitsi sen olosuhteista. Mutta kun ne kaksi todistajaa nousivat jaloilleen, ne, jotka olivat iloiten seuranneet heidän kuolemaansa, pelästyivät. Kun kuolleet, kuivat, surmatut ruumiit nousevat kansana, kaikki, jotka rakastavat Jerusalemia, iloitsevat silloin sen kanssa. Niihin, jotka rakastavat Jerusalemia, kuuluu ei ainoastaan sadanneljänkymmenenneljän tuhannen kansa, vaan myös Jumalan toinen lauma, joka silloin kutsutaan ulos Babylonista. Ylösnousemus 18. heinäkuuta 2020 koetusta pettymyksestä toteutuu Puolustajan saapumisen kautta, mikä saa kuolleet, kuivat ”luut” ”rehottamaan kuin yrtti”.

> Rejoice ye with Jerusalem, and be glad with her, all ye that love her: rejoice for joy with her, all ye that mourn for her: That ye may suck, and be satisfied with the breasts of her consolations; that ye may milk out, and be delighted with the abundance of her glory. For thus saith the Lord, Behold, I will extend peace to her like a river, and the glory of the Gentiles like a flowing stream: then shall ye suck, ye shall be borne upon her sides, and be dandled upon her knees. As one whom his mother comforteth, so will I comfort you; and ye shall be comforted in Jerusalem. And when ye see this, your heart shall rejoice, and your bones shall flourish like an herb: and the hand of the Lord shall be known toward his servants, and his indignation toward his enemies. Isaiah 66:10–14.

> Iloitkaa Jerusalemin kanssa ja riemuitkaa hänen kanssaan, kaikki te, jotka häntä rakastatte; iloitkaa hänen kanssaan ilolla, kaikki te, jotka häntä surette: jotta saisitte imeä ja ravittua hänen lohdutuksensa rinnoista; jotta voisitte juoda runsaasti ja iloita hänen kirkkautensa yltäkylläisyydestä. Sillä näin sanoo Herra: Katso, minä ohjaan rauhan hänen luokseen niin kuin virran, ja kansakuntien kirkkauden niin kuin tulvivan puron; silloin te saatte imeä, teitä kannetaan hänen kupeillaan ja pidellään hänen polvillaan. Niin kuin äiti lohduttaa lastansa, niin minä lohdutan teitä; ja Jerusalemissa te saatte lohdutuksen. Ja kun te tämän näette, teidän sydämenne iloitsee, ja teidän luunne versovat niin kuin ruoho; ja Herran käsi tulee tunnetuksi hänen palvelijoittensa hyväksi, mutta hänen vihansa hänen vihollisiansa kohtaan. Jesaja 66:10–14.

The Alpha and Omega places the ending of Isaiah’s last narrative right where it started in the beginning, with the identification of the arrival of the Comforter. And as is always the case, with every message that represents the Elijah message, it is placed within the context of the Lord striking the earth with a curse.

Alfa ja Omega sijoittaa Jesajan viimeisen kertomuksen päätöksen täsmälleen siihen, mistä se alussa alkoi, Lohduttajan saapumisen tunnistamiseen. Ja niin kuin aina jokaisen Elian sanomaa edustavan sanoman kohdalla, se asetetaan siihen yhteyteen, että Herra lyö maata kirouksella.

> For, behold, the Lord will come with fire, and with his chariots like a whirlwind, to render his anger with fury, and his rebuke with flames of fire. For by fire and by his sword will the Lord plead with all flesh: and the slain of the Lord shall be many. They that sanctify themselves, and purify themselves in the gardens behind one tree in the midst, eating swine’s flesh, and the abomination, and the mouse, shall be consumed together, saith the Lord. For I know their works and their thoughts: it shall come, that I will gather all nations and tongues; and they shall come, and see my glory. Isaiah 66:15–18.

> Sillä katso, Herra tulee tulessa, ja hänen vaununsa ovat kuin myrskytuuli, saattaakseen vihansa ilmi kiivaudessa ja nuhteensa tulen liekeissä. Sillä tulella ja miekallansa Herra käy oikeutta kaiken lihan kanssa; ja Herran surmaamia on oleva paljon. Ne, jotka pyhittävät itsensä ja puhdistavat itsensä puutarhoissa yhden puun takana keskellä, syöden sianlihaa ja iljetystä ja hiirtä, ne kaikki joutuvat perikatoon yhdessä, sanoo Herra. Sillä minä tunnen heidän tekonsa ja ajatuksensa: aika tulee, jolloin minä kokoan kaikki kansat ja kielet; ja he tulevat ja näkevät minun kirkkauteni. Jesaja 66:15–18.

The foolish Laodicean Adventists that are behind the “tree” of the knowledge of good and evil that is “in the midst” of “the garden” of Eden, profess to be sanctifying and purifying themselves, while they are actually eating the unclean doctrines of Babylon, and hiding as did Adam and Eve because of the sins they loved too much to surrender. They shall be consumed with all the other nations. They are contrasted with the wise who will be a “sign.” The “sign” is the “ensign,” which represents the Sabbath, which is the sign of the Lord thy God that actually sanctifies His people.

Tyhmät laodikealaiset adventistit, jotka ovat Eedenin ”puutarhan” ”keskellä” olevan hyvän- ja pahantiedon ”puun” takana, tunnustautuvat pyhittävänsä ja puhdistavansa itseään, vaikka he todellisuudessa syövät Babylonin saastaisia oppeja ja kätkeytyvät niin kuin Aadam ja Eeva niiden syntien tähden, joita he rakastivat liikaa luopuakseen niistä. Heidät kulutetaan yhdessä kaikkien muiden kansojen kanssa. Heidät asetetaan vastakohdaksi viisaille, jotka tulevat olemaan ”merkki”. ”Merkki” on ”lippumerkki”, joka edustaa sapattia, joka on Herran, sinun Jumalasi, merkki, joka todella pyhittää Hänen kansansa.

> Wherefore the children of Israel shall keep the sabbath, to observe the sabbath throughout their generations, for a perpetual covenant. It is a sign between me and the children of Israel for ever: for in six days the Lord made heaven and earth, and on the seventh day he rested, and was refreshed. Exodus 31:16, 17.

> Niin pitäkää Israelin lapset sapatin, viettäen sapattia sukupolvesta sukupolveen, ikuisena liittona. Se on merkkinä minun ja Israelin lasten välillä iankaikkisesti; sillä kuutena päivänä Herra teki taivaan ja maan, mutta seitsemäntenä päivänä hän lepäsi ja virkistyi. 2. Moos. 31:16, 17.

The wise are not hiding behind a tree of profession, they are lifted up as an ensign, presenting the glory of God in the final scenes of the great controversy. His glory is His character, and the element of His character that they represent to the world is Alpha and Omega, the beginning and ending, the first and last which is represented as “Truth.”

Viisaat eivät piiloudu tunnustuksensa puun taakse, vaan heidät korotetaan lipuksi, joka tuo esiin Jumalan kirkkauden suuren taistelun viimeisissä vaiheissa. Hänen kirkkautensa on Hänen luonteensa, ja se Hänen luonteensa piirre, jota he edustavat maailmalle, on Alfa ja Omega, alku ja loppu, ensimmäinen ja viimeinen, joka esitetään ”Totuutena”.

> And I will set a sign among them, and I will send those that escape of them unto the nations, to Tarshish, Pul, and Lud, that draw the bow, to Tubal, and Javan, to the isles afar off, that have not heard my fame, neither have seen my glory; and they shall declare my glory among the Gentiles. And they shall bring all your brethren for an offering unto the Lord out of all nations upon horses, and in chariots, and in litters, and upon mules, and upon swift beasts, to my holy mountain Jerusalem, saith the Lord, as the children of Israel bring an offering in a clean vessel into the house of the Lord. And I will also take of them for priests and for Levites, saith the Lord. For as the new heavens and the new earth, which I will make, shall remain before me, saith the Lord, so shall your seed and your name remain. And it shall come to pass, that from one new moon to another, and from one sabbath to another, shall all flesh come to worship before me, saith the Lord. And they shall go forth, and look upon the carcases of the men that have transgressed against me: for their worm shall not die, neither shall their fire be quenched; and they shall be an abhorring unto all flesh. Isaiah 66:16–24.

> Ja minä asetan merkin heidän keskelleen, ja minä lähetän heidän joukostaan pelastuneita kansojen tykö: Tarsiiseen, Puuliin ja Luudiin, jousenjännittäjäin tykö, Tuubaliin ja Jaavaniin, kaukaisiin merensaariin, jotka eivät ole kuulleet minun mainettani eivätkä nähneet minun kirkkauttani; ja he julistavat minun kirkkauttani pakanakansojen keskuudessa. Ja he tuovat kaikki teidän veljenne uhrilahjana Herralle kaikista kansoista hevosilla ja vaunuilla ja kantotuoleilla ja muuleilla ja nopeilla juhtimilla minun pyhälle vuorelleni, Jerusalemiin, sanoo Herra, niin kuin Israelin lapset tuovat uhrilahjan puhtaassa astiassa Herran huoneeseen. Ja myös heistä minä otan pappeja ja leeviläisiä, sanoo Herra. Sillä niin kuin uudet taivaat ja uusi maa, jotka minä teen, pysyvät minun kasvojeni edessä, sanoo Herra, niin pysyvät teidän siemenenne ja teidän nimenne. Ja niin on tapahtuva, että uudestakuusta uutehunkuuhun ja sapatista sapattiin tulee kaikki liha kumartamaan minun eteeni, sanoo Herra. Ja he lähtevät ulos ja katsovat niiden miesten ruumiita, jotka ovat rikkoneet minua vastaan; sillä heidän matonsa ei kuole eikä heidän tulensa sammu, ja he ovat kauhistus kaikelle lihalle. Jesaja 66:16–24.

Isaiah’s final prophetic narrative begins with the arrival of the Comforter in July of 2023, and the narrative ends right where it started. It arrives in the hidden history of the seven thunders that is unsealed just before probation closes. It identifies the repetition of the Millerite movement at the beginning with the history of the movement of the one hundred and forty-four thousand at the end. It represents the message of the curse that accompanies the Elijah message as the message of Islam’s prophetic work of angering the nations as it is employed by the Lord to bring judgment ‘first’ upon the United States for a Sunday law, and ‘last’ upon the entire world, for the same rebellion.

Jesajan viimeinen profeetallinen kertomus alkaa Lohduttajan saapumisesta heinäkuussa 2023, ja kertomus päättyy juuri siihen, mistä se alkoi. Se ilmenee seitsemän ukkosen piilevässä historiassa, joka avataan juuri ennen koeajan päättymistä. Se osoittaa milleriläisen liikkeen toistumisen alussa yhteydessä sadan neljänkymmenenneljän tuhannen liikkeen historiaan lopussa. Se esittää kirouksen sanoman, joka liittyy Elian sanomaan, islamin profeetallisen työn sanomana, joka vihastuttaa kansakunnat, kun Herra käyttää sitä tuomion tuomiseksi ”ensin” Yhdysvaltojen ylle sunnuntailain vuoksi ja ”viimein” koko maailman ylle saman kapinan tähden.

We will continue our consideration of Isaiah’s last narrative in the next article.

Jatkamme Jesajan viimeisen kertomuksen tarkastelua seuraavassa artikkelissa.

Back to Articles