Article

# The Book of Daniel - Number Twenty-Five

Danielin kirja – numero kaksikymmentäviisi

The Unveiling of Babylon’s Decline: A Prophetic Passage from Nebuchadnezzar to Belshazzar

Babylonin rappion paljastaminen: profeetallinen katkelma Nebukadnessarista Belsassariin

Author

Jeff Pippenger

Published

December 20, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The fall of Belshazzar in chapter five had been typified by Nebuchadnezzar’s fall in chapter four.

Belsassarin lankeemus viidennessä luvussa oli saanut esikuvansa Nebukadnessarin lankeemuksessa neljännessä luvussa.

> “To the last ruler of Babylon, as in type to its first, had come the sentence of the divine Watcher: ‘O king, . . . to thee it is spoken; The kingdom is departed from thee.’ Daniel 4:31.” Prophets and Kings, 533.

> ”Babylonin viimeiselle hallitsijalle, samoin kuin esikuvallisesti sen ensimmäiselle, oli tullut jumalallisen Valvojan tuomio: ’Oi kuningas, ... sinulle ilmoitetaan: valtakunta on otettu sinulta pois.’ Daniel 4:31.” Profeetat ja kuninkaat, 533.

Nebuchadnezzar represents the beginning and Belshazzar the end of the kingdom that ruled for seventy years, and thus symbolized the reign of the earth beast of Revelation chapter thirteen (the United States), that was to reign during the time when the whore of Tyre (the papacy), was forgotten.

Nebukadnessar edustaa sen valtakunnan alkua ja Belsassar sen loppua, joka hallitsi seitsemänkymmentä vuotta ja siten symboloi Ilmestyskirjan kolmastoista luvun maapetovallan hallituskautta (Yhdysvallat), jonka oli määrä hallita sinä aikana, jolloin Tyyron portto (paavius) oli unohdettuna.

> And it shall come to pass in that day, that Tyre shall be forgotten seventy years, according to the days of one king: after the end of seventy years shall Tyre sing as an harlot. Isaiah 23:15.

> Ja on tapahtuva sinä päivänä, että Tyros unohdetaan seitsemäksikymmeneksi vuodeksi, yhden kuninkaan päivien mukaan; seitsemänkymmenen vuoden päätyttyä Tyros laulaa niin kuin portto. Jesaja 23:15.

Nebuchadnezzar therefore represents the beginning of the United States, and Belshazzar represents the end of the United States. Nebuchadnezzar represents the beginning of the Republican horn and the beginning of the Protestant horn. Belshazzar represents the ending of the Republican and Protestant horn.

Niinpä Nebukadnessar edustaa Yhdysvaltojen alkua, ja Belsassar edustaa Yhdysvaltojen loppua. Nebukadnessar edustaa republikaanisen sarven alkua ja protestanttisen sarven alkua. Belsassar edustaa republikaanisen ja protestanttisen sarven loppua.

The judgment brought upon Nebuchadnezzar was “seven times.” The story of Nebuchadnezzar’s living as a beast for twenty-five hundred and twenty days, was employed by William Miller in his application of the “seven times” of Leviticus twenty-six, though he did not address the twenty-five hundred and twenty, that is symbolized in Belshazzar’s judgment.

Nebukadnessarin päälle tuotu tuomio oli ”seitsemän aikaa”. Kertomusta Nebukadnessarin elämisestä petona kahdentuhannen viidensadan kahdenkymmenen päivän ajan William Miller käytti soveltaessaan 3. Mooseksen kirjan kahdenkymmenennenkuudennen luvun ”seitsemää aikaa”, vaikkei hän käsitellyt sitä kahtatuhatta viittäsataa kahtakymmentä, jota Belsassarin tuomio symboloi.

> And this is the writing that was written, MENE, MENE, TEKEL, UPHARSIN. This is the interpretation of the thing: MENE; God hath numbered thy kingdom, and finished it. TEKEL; Thou art weighed in the balances, and art found wanting. PERES; Thy kingdom is divided, and given to the Medes and Persians. Daniel 5:25–28.

> Ja tämä on se kirjoitus, joka kirjoitettiin: MENE, MENE, TEKEL, UPHARSIN. Ja tämä on asian selitys: MENE; Jumala on lukenut sinun valtakuntasi päivät ja tehnyt siitä lopun. TEKEL; sinut on punnittu vaa’alla ja havaittu vajavaiseksi. PERES; sinun valtakuntasi on jaettu ja annettu meedialaisille ja persialaisille. Daniel 5:25–28.

Beyond the interpretation Daniel assigned to the mysterious handwriting on the wall, the words “mene” and “tekel,” represent a measurement of weight, and those words also represent a specific value of coinage (Exodus 30:13, Ezekiel 45:12). A “mene” is fifty shekels, or one thousand gerahs. “Mene, mene” therefore equates to two thousand gerahs. A “tekel” is twenty gerahs. Therefore “mene, mene, tekel” equates to two thousand and twenty gerahs. “Upharsin” means “to divide” and therefore means is one-half of a “mene,” and represents five hundred gerahs. Combined they represent the sum of twenty-five hundred and twenty.

Sen tulkinnan lisäksi, jonka Daniel antoi seinälle kirjoitetusta salaperäisestä kirjoituksesta, sanat ”mene” ja ”tekel” merkitsevät painomittaa, ja nämä sanat edustavat myös tiettyä rahaarvoa (2. Moos. 30:13; Hes. 45:12). ”Mene” on viisikymmentä sekeliä eli tuhat geeraa. ”Mene, mene” vastaa siis kahtatuhatta geeraa. ”Tekel” on kaksikymmentä geeraa. Sen vuoksi ”mene, mene, tekel” vastaa kahtatuhattakymmentä geeraa. ”Upharsin” merkitsee ”jakaa” ja tarkoittaa siten puolta ”menestä” sekä edustaa viittäsataa geeraa. Yhdessä ne muodostavat summan kaksituhattaviisisataakaksikymmentä.

The last reference of Sister White identifies that Belshazzar was typified by Nebuchadnezzar, but more specifically she emphasized their mutual judgment, and both judgments are represented as a symbol of the “seven times” of Leviticus twenty-six. There are a few terms that the Scriptures employ to represent the “seven times” of Leviticus twenty-six. Jeremiah represents it as God’s indignation.

Sisar Whiten viimeinen viittaus osoittaa, että Belsassar oli Nebukadnessarin esikuva, mutta tarkemmin ottaen hän korosti heidän yhteistä tuomiotaan, ja molemmat tuomiot esitetään 3. Mooseksen kirjan kahdenkymmenennenkuudennen luvun ”seitsemän ajan” vertauskuvana. Raamattu käyttää muutamia ilmaisuja kuvatakseen 3. Mooseksen kirjan kahdenkymmenennenkuudennen luvun ”seitsemää aikaa”. Jeremia esittää sen Jumalan vihastuksena.

> How hath the Lord covered the daughter of Zion with a cloud in his anger, and cast down from heaven unto the earth the beauty of Israel, and remembered not his footstool in the day of his anger! The Lord hath swallowed up all the habitations of Jacob, and hath not pitied: he hath thrown down in his wrath the strong holds of the daughter of Judah; he hath brought them down to the ground: he hath polluted the kingdom and the princes thereof. He hath cut off in his fierce anger all the horn of Israel: he hath drawn back his right hand from before the enemy, and he burned against Jacob like a flaming fire, which devoureth round about. He hath bent his bow like an enemy: he stood with his right hand as an adversary, and slew all that were pleasant to the eye in the tabernacle of the daughter of Zion: he poured out his fury like fire. The Lord was as an enemy: he hath swallowed up Israel, he hath swallowed up all her palaces: he hath destroyed his strong holds, and hath increased in the daughter of Judah mourning and lamentation. And he hath violently taken away his tabernacle, as if it were of a garden: he hath destroyed his places of the assembly: the Lord hath caused the solemn feasts and sabbaths to be forgotten in Zion, and hath despised in the indignation of his anger the king and the priest. The Lord hath cast off his altar, he hath abhorred his sanctuary, he hath given up into the hand of the enemy the walls of her palaces; they have made a noise in the house of the Lord, as in the day of a solemn feast. The Lord hath purposed to destroy the wall of the daughter of Zion: he hath stretched out a line, he hath not withdrawn his hand from destroying: therefore he made the rampart and the wall to lament; they languished together. Lamentations 2:1–8.

> Kuinka Herra vihassaan onkaan peittänyt Siionin tyttären pilvellä ja syössyt taivaasta maahan Israelin kauneuden eikä ole vihansa päivänä muistanut jalkojensa astinlautaa! Herra on niellyt kaikki Jaakobin asumukset eikä ole säälinyt; hän on vihassaan kukistanut Juudan tyttären linnakkeet, hän on syössyt ne maahan; hän on saastuttanut valtakunnan ja sen ruhtinaat. Hän on kiivaan vihansa hehkussa katkaissut Israelin kaiken sarven; hän on vetänyt oikean kätensä takaisin vihollisen edestä, ja hän on palanut Jaakobia vastaan kuin leimuava tuli, joka kuluttaa kaikkialta. Hän on jännittänyt jousensa kuin vihollinen, hän on seisonut oikea kätensä ojennettuna kuin vastustaja ja surmannut kaiken, mikä oli silmälle mieluista Siionin tyttären majassa; hän on vuodattanut kiivautensa kuin tulen. Herra on ollut kuin vihollinen: hän on niellyt Israelin, hän on niellyt kaikki sen palatsit; hän on hävittänyt sen varustukset ja lisännyt Juudan tyttäressä murhetta ja valitusta. Hän on väkivaltaisesti repinyt pois majansa kuin puutarhamajan; hän on hävittänyt juhlakokoustensa paikat. Herra on saattanut juhla-ajat ja sapatit unohduksiin Siionissa ja vihansa suuttumuksessa halveksinut kuningasta ja pappia. Herra on hylännyt alttarinsa, hän on inhon vallassa torjunut pyhäkkönsä; hän on antanut hänen palatsiensa muurit vihollisen käsiin; he ovat pitäneet meteliä Herran huoneessa niin kuin juhlapäivänä. Herra on päättänyt hävittää Siionin tyttären muurin; hän on vetänyt mittanuoran, hän ei ole vetänyt kättään takaisin hävittämisestä; sentähden hän saattoi vallin ja muurin valittamaan, ne riutuivat yhdessä. Valitusvirret 2:1–8.

The Lord’s anger is represented as the “indignation of his anger,” and his anger was accomplished upon both the northern kingdom and southern kingdom of Israel. This is why the book of Daniel identifies a “first” and a “last” indignation. Jeremiah identifies a “line” that the Lord “hath stretched out,” when he exercised his anger towards his chosen people. That line is also referred to in second Kings.

Herran viha esitetään ”hänen vihansa kiivautena”, ja hänen vihansa toteutui sekä Israelin pohjoisen valtakunnan että eteläisen valtakunnan kohdalla. Tästä syystä Danielin kirja puhuu ”ensimmäisestä” ja ”viimeisestä” kiivaudesta. Jeremia mainitsee ”nuoran”, jonka Herra ”on ojentanut”, kun hän kohdisti vihansa valittuun kansaansa. Tähän nuoraan viitataan myös Toisessa kuninkaiden kirjassa.

> And the Lord spake by his servants the prophets, saying, Because Manasseh king of Judah hath done these abominations, and hath done wickedly above all that the Amorites did, which were before him, and hath made Judah also to sin with his idols: Therefore thus saith the Lord God of Israel, Behold, I am bringing such evil upon Jerusalem and Judah, that whosoever heareth of it, both his ears shall tingle. And I will stretch over Jerusalem the line of Samaria, and the plummet of the house of Ahab: and I will wipe Jerusalem as a man wipeth a dish, wiping it, and turning it upside down. And I will forsake the remnant of mine inheritance, and deliver them into the hand of their enemies; and they shall become a prey and a spoil to all their enemies. 2 Kings 21:10–14.

> Ja Herra puhui palvelijainsa, profeettain, kautta sanoen: Koska Manasse, Juudan kuningas, on tehnyt nämä kauhistukset ja menetellyt jumalattomammin kuin amorilaiset, jotka olivat ennen häntä, ja on saattanut Juudankin tekemään syntiä epäjumalillaan, niin sentähden sanoo Herra, Israelin Jumala, näin: Katso, minä tuon Jerusalemin ja Juudan päälle sellaisen onnettomuuden, että jokaisen, joka siitä kuulee, molemmat korvat soivat. Ja minä viritän Jerusalemin ylle Samarian mittanuoran ja Ahabin huoneen luotilangan; ja minä pyyhin Jerusalemin, niinkuin mies pyyhkii vadin, pyyhkien sen ja kääntäen ylösalaisin. Ja minä hylkään perintöosani jäännöksen ja annan heidät vihollistensa käsiin; ja he joutuvat saaliiksi ja ryöstöksi kaikille vihollisillensa. 2. Kun. 21:10–14.

The “line” of God’s indignation that is Moses’ “seven times,” was first stretched over the northern kingdom (the house of Ahab), and then over Judah. Another biblical term for the “seven times” that is derived from Leviticus twenty-six is the term “scattered”.

Jumalan suuttumuksen ”mittanuora”, joka on Mooseksen ”seitsemän aikaa”, ojennettiin ensin pohjoisen valtakunnan (Ahabin huoneen) ylle ja sitten Juudan ylle. Toinen raamatullinen nimitys ”seitsemälle ajalle”, joka on johdettu 3. Mooseksen kirjan luvusta 26, on ilmaus ”hajotettu”.

> Then I will walk contrary unto you also in fury; and I, even I, will chastise you seven times for your sins. And ye shall eat the flesh of your sons, and the flesh of your daughters shall ye eat. And I will destroy your high places, and cut down your images, and cast your carcases upon the carcases of your idols, and my soul shall abhor you. And I will make your cities waste, and bring your sanctuaries unto desolation, and I will not smell the savour of your sweet odours. And I will bring the land into desolation: and your enemies which dwell therein shall be astonished at it. And I will scatter you among the heathen, and will draw out a sword after you: and your land shall be desolate, and your cities waste. Then shall the land enjoy her sabbaths, as long as it lieth desolate, and ye be in your enemies’ land; even then shall the land rest, and enjoy her sabbaths. As long as it lieth desolate it shall rest; because it did not rest in your sabbaths, when ye dwelt upon it. Leviticus 26:28–35.

> Silloin minäkin käyn teitä vastaan kiivaudessa, ja minä, juuri minä, kuritan teitä seitsenkertaisesti teidän syntienne tähden. Ja te saatte syödä poikienne lihaa, ja tyttärienne lihaa te saatte syödä. Ja minä hävitän teidän uhrikukkulanne, hakkaan maahan teidän kuvanne ja heitän teidän ruumiinne teidän epäjumalainne ruumiiden päälle, ja minun sieluni inhoaa teitä. Ja minä teen teidän kaupunkinne raunioiksi ja saatan teidän pyhäkkönne autioiksi, enkä minä haista teidän suloisten tuoksujenne hajua. Ja minä teen maan autioksi; ja teidän vihollisenne, jotka siinä asuvat, hämmästyvät sitä. Ja minä hajotan teidät pakanakansojen sekaan ja paljastan miekan teidän perässänne; ja teidän maanne on oleva autio, ja teidän kaupunkinne raunioina. Silloin maa saa nauttia sapateistaan koko sen ajan, jonka se on autiona ja te olette vihollistenne maassa; silloin maa lepää ja saa nauttia sapateistaan. Koko sen ajan, jonka se on autiona, se lepää, koska se ei levännyt teidän sapattiensa aikana, kun te asuitte siinä. 3. Mooseksen kirja 26:28–35.

The scattering among the heathen was fulfilled for Daniel when he was carried as a slave into Babylon, at the captivity of Jehoiakim. Then, while Daniel was in the “enemies’ land” the land rested and enjoyed “her sabbaths.” Second Chronicles informs us that the period of time was the seventy years of Jeremiah, which Daniel came to recognize in chapter nine.

Hajottaminen pakanain sekaan toteutui Danielin kohdalla, kun hänet vietiin orjana Babyloniin Jojakimin pakkosiirtolaisuuden aikana. Silloin, Danielin ollessa ”vihollisten maassa”, maa lepäsi ja nautti ”sapateistaan”. Toinen Aikakirja ilmoittaa meille, että ajanjakso oli Jeremian seitsemänkymmentä vuotta, jotka Daniel tuli tuntemaan yhdeksännessä luvussa.

> And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord spoken by the mouth of Jeremiah might be accomplished, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, All the kingdoms of the earth hath the Lord God of heaven given me; and he hath charged me to build him an house in Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? The Lord his God be with him, and let him go up. 2 Chronicles 36:20–23.

> Ja ne, jotka olivat miekalta säästyneet, hän vei pois Baabeliin; ja he olivat hänen ja hänen poikiensa palvelijoita Persian valtakunnan hallituskauteen asti, jotta Herran sana Jeremian suun kautta täyttyisi, kunnes maa oli saanut hyvityksen sapateistaan; niin kauan kuin se autiona makasi, se piti sapattia, kunnes seitsemänkymmentä vuotta oli täyttynyt. Mutta Persian kuninkaan Kooreksen ensimmäisenä vuonna, jotta Herran sana, joka oli puhuttu Jeremian suun kautta, toteutuisi, Herra herätti Persian kuninkaan Kooreksen hengen, niin että tämä kuulutti koko valtakunnassaan ja antoi sen myös kirjallisesti, sanoen: Näin sanoo Koores, Persian kuningas: Kaikki maan valtakunnat on Herra, taivaan Jumala, antanut minulle, ja hän on käskenyt minun rakentaa hänelle huoneen Jerusalemiin, joka on Juudassa. Kuka teistä kuuluu kaikkeen hänen kansaansa? Herra, hänen Jumalansa, olkoon hänen kanssansa, ja hän menköön sinne. 2. Aikakirja 36:20–23.

The term “scattering” is a symbol of the “seven times.” The judgment of Nebuchadnezzar of “seven times” living as a beast, typified the judgment of Belshazzar, as represented by the mystical words upon the wall, “mene, mene, tekel upharsin.” Belshazzar’s judgment was represented by the handwriting that equated to twenty-five hundred and twenty, the same number of days that Nebuchadnezzar lived like a beast, and the same number of years represented with the “seven times” of Leviticus twenty-six.

Termi ”hajottaminen” on ”seitsemän ajan” vertauskuva. Nebukadnessarin tuomio, jossa hän eli pedon tavoin ”seitsemän aikaa”, oli esikuva Belsassarin tuomiosta, sellaisena kuin sitä kuvaavat seinälle kirjoitetut salaperäiset sanat: ”mene, mene, tekel upharsin”. Belsassarin tuomiota edusti käsiala, jonka lukuarvo oli kaksituhatta viisisataa kaksikymmentä, sama päivien lukumäärä, jonka Nebukadnessar eli pedon kaltaisena, ja sama vuosien lukumäärä, jota 3. Mooseksen kirjan kahdenkymmenennenkuudennen luvun ”seitsemän aikaa” edustaa.

The judgment of Belshazzar, that was typified by the judgment of Nebuchadnezzar, was symbolically represented by the “seven times,” and both of those judgments represented a “fall of Babylon,” which is the symbol of the second angel’s message. The first fall of Babylon was when Nimrod’s tower was brought down.

Belsassarin tuomio, jota Nebukadnessarin tuomio esikuvasi, kuvattiin vertauskuvallisesti ”seitsemällä ajalla”, ja kumpikin noista tuomioista edusti ”Babylonin kukistumista”, joka on toisen enkelin sanoman vertauskuva. Babylonin ensimmäinen kukistuminen tapahtui, kun Nimrodin torni kukistettiin.

> And the whole earth was of one language, and of one speech. And it came to pass, as they journeyed from the east, that they found a plain in the land of Shinar; and they dwelt there. And they said one to another, Go to, let us make brick, and burn them thoroughly. And they had brick for stone, and slime had they for mortar. And they said, Go to, let us build us a city and a tower, whose top may reach unto heaven; and let us make us a name, lest we be scattered abroad upon the face of the whole earth. And the Lord came down to see the city and the tower, which the children of men builded. And the Lord said, Behold, the people is one, and they have all one language; and this they begin to do: and now nothing will be restrained from them, which they have imagined to do. Go to, let us go down, and there confound their language, that they may not understand one another’s speech. So the Lord scattered them abroad from thence upon the face of all the earth: and they left off to build the city. Genesis 11:1–8.

> Ja kaikella maalla oli yksi kieli ja yksi puheenparsi. Ja tapahtui heidän vaeltaessaan idästä, että he löysivät tasangon Sinearin maasta; ja he asettuivat sinne. Ja he sanoivat toinen toiselleen: Tulkaa, tehkäämme tiiliä ja polttakaamme ne hyvin. Ja heillä oli tiiliä kivien sijasta, ja maa-öljypikeä heillä oli laastin sijasta. Ja he sanoivat: Tulkaa, rakentakaamme itsellemme kaupunki ja torni, jonka huippu ulottuu taivaaseen; ja tehkäämme itsellemme nimi, ettemme hajaantuisi yli kaiken maan pinnan. Niin Herra astui alas katsomaan kaupunkia ja tornia, joita ihmisten lapset rakensivat. Ja Herra sanoi: Katso, kansa on yksi, ja heillä kaikilla on yksi kieli; ja tätä he alkavat tehdä, eikä heiltä nyt pidätetä mitään, mitä he aikovat tehdä. Tulkaa, astukaamme alas ja sekoittakaamme siellä heidän kielensä, niin etteivät he ymmärtäisi toinen toisensa puhetta. Niin Herra hajotti heidät sieltä yli kaiken maan pinnan; ja he lakkasivat rakentamasta kaupunkia. 1. Mooseksen kirja 11:1–8.

At the judgment of Babel, which was the judgment of Nimrod, the Lord “scattered” Nimrod’s rebels across the “face of the whole earth.” Nimrod and his cohorts knew their rebellion would cause them to be scattered, for they had said the motivation for building the tower and city was to “make us a name, lest we be scattered abroad upon the face of the whole earth.”

Baabelin tuomiossa, joka oli Nimrodin tuomio, Herra ”hajotti” Nimrodin kapinalliset yli ”koko maan pinnan”. Nimrod ja hänen joukkoihinsa kuuluvat tiesivät, että heidän kapinansa aiheuttaisi sen, että heidät hajotettaisiin, sillä he olivat sanoneet tornin ja kaupungin rakentamisen tarkoitukseksi ”tehdä itsellemme nimi, ettemme hajaantuisi yli kaiken maan pinnan”.

A “name” prophetically is a symbol of character. The character that Nimrod and his cohorts established is represented by their works, for by the fruits you shall know the character. The fruit of Nimrod’s rebellion, and therefore the symbol of his character, was the construction of the tower and the city. A “tower” is a symbol of a church, and a “city” is a symbol of a state. The name of Nimrod’s rebels, which represents their character, was the combination of church and state, which is also symbolically represented as the image of the beast.

”Nimi” on profeetallisesti luonteen vertauskuva. Se luonne, jonka Nimrod ja hänen toverinsa vakiinnuttivat, ilmenee heidän teoissaan, sillä hedelmistä te saatte tuntea luonteen. Nimrodin kapinan hedelmä, ja siten hänen luonteensa vertauskuva, oli tornin ja kaupungin rakentaminen. ”Torni” on seurakunnan vertauskuva, ja ”kaupunki” on valtion vertauskuva. Nimrodin kapinallisten nimi, joka edustaa heidän luonnettaan, oli seurakunnan ja valtion yhdistelmä, jota myös vertauskuvallisesti esittää pedon kuva.

The passage identifying the fall of Babel has the expression “go to” repeated three times. The third is when God brings the judgment of confounding their language, and scattering them abroad. The first “go to” was the preparation for the second “go to,” when they constructed their city and tower. When they had accomplished their work during the history of the second expression of “go to,” God came down to visually consider their rebellion. The third “go to,” was judgment, and the second “go to” was a visual test. The first “go to” represents their first failure, and prophetically the three times “go to” is expressed identifies the three-step testing process of the everlasting gospel. There is much more information in the testimony of Nimrod’s rebellion and fall, but we are simply identifying that the first time Babylon (Babel) fell, the symbol of “seven times,” as represented by the “scattering,” is identified. Nimrod’s judgment was represented by a scattering, Nebuchadnezzar’s by “seven times” and Belshazzar’s by “twenty-five hundred and twenty”.

Babelin lankeemuksen yksilöivässä kohdassa ilmaus ”käykäämme” toistuu kolme kertaa. Kolmas kerta on se, jolloin Jumala toimeenpanee tuomion sekoittamalla heidän kielensä ja hajottamalla heidät kaikkialle. Ensimmäinen ”käykäämme” oli valmistautumista toiseen ”käykäämme”-ilmaukseen, jolloin he rakensivat kaupunkinsa ja torninsa. Kun he olivat saattaneet työnsä päätökseen toisen ”käykäämme”-ilmauksen historian aikana, Jumala tuli alas tarkastellakseen näkyvästi heidän kapinaansa. Kolmas ”käykäämme” oli tuomio, ja toinen ”käykäämme” oli näkyvä koetus. Ensimmäinen ”käykäämme” edustaa heidän ensimmäistä epäonnistumistaan, ja profeetallisesti se, että ”käykäämme” ilmaistaan kolme kertaa, osoittaa iankaikkisen evankeliumin koettelemusprosessin kolmivaiheisuuden. Nimrodin kapinan ja lankeemuksen todistuksessa on paljon enemmän tietoa, mutta tässä ainoastaan osoitamme, että ensimmäisellä kerralla, jolloin Babylon (Babel) lankesi, ”seitsemän ajan” symboli, sellaisena kuin se ilmenee ”hajottamisessa”, tunnistetaan. Nimrodin tuomio esitettiin hajottamisena, Nebukadnessarin tuomio ”seitsemänä aikana” ja Belsassarin ”kahtenatuhantena viitenäsatana kahtenakymmenenä”.

The signature of the Alpha and Omega identifies that the line of prophecy represented by chapters four and five, is the latter rain message of the second angel and Midnight Cry. The line begins with the fall of Babylon represented by Nebuchadnezzar, identifying 1798, which is when spiritual Babylon (the papacy) fell the first time. Then at the end of the line, Belshazzar’s Babylon falls, marking the beginning of the progressive fall of spiritual Babylon (the papacy again), beginning at the Sunday law crisis. There are two witnesses of the fall of Babylon at the beginning of the line and two witnesses at the end of the line. Prophetic logic recognizes the signature of the great Beginning and Ending, while seeing the subject of Babylon’s fall testified to by four witnesses in the line represented by Daniel chapters four and five.

Alfan ja Omegan sinetti osoittaa, että neljännessä ja viidennessä luvussa kuvattu profetian linja on toisen enkelin ja keskiyön huudon myöhäissateen sanoma. Linja alkaa Babylonin kukistumisesta, jota Nebukadnessar edustaa, ja joka osoittaa vuoteen 1798, jolloin hengellinen Babylon (paavius) kukistui ensimmäisen kerran. Sitten linjan lopussa Belsassarin Babylon kukistuu, mikä merkitsee hengellisen Babylonin (jälleen paaviuden) asteittaisen kukistumisen alkua sunnuntailakikriisistä alkaen. Linjan alussa on kaksi todistajaa Babylonin kukistumisesta ja lopussa kaksi todistajaa. Profetaalinen logiikka tunnistaa suuren Alun ja Lopun sinetin samalla, kun se näkee Babylonin kukistumisen aiheen todistetuksi neljän todistajan kautta siinä linjassa, jota Danielin neljäs ja viides luku edustavat.

In the type and antitype relationship of Nebuchadnezzar and Belshazzar, when aligned with the last days, we find the earth beast in its lamblike condition represented by Nebuchadnezzar, and then, when it speaks as a dragon, we see Belshazzar. We see in the prophetic relationship, the Republican horn being led by the Constitution of the United States represented by Nebuchadnezzar, and the overturning of the Constitution represented by Belshazzar. We will also see Nebuchadnezzar as a wise virgin and Belshazzar as a foolish virgin.

Nebukadnessarin ja Belsassarin esikuvan ja vastakuvan suhteessa, kun se asetetaan viimeisten päivien yhteyteen, näemme maan pedon sen karitsankaltaisessa tilassa Nebukadnessarin edustamana, ja sitten, kun se puhuu lohikäärmeen tavoin, näemme Belsassarin. Näemme profeetallisessa suhteessa republikaanisen sarven, jota Yhdysvaltain perustuslaki johtaa ja jota Nebukadnessar edustaa, sekä perustuslain kumoamisen, jota Belsassar edustaa. Näemme myös Nebukadnessarin viisaana neitsyenä ja Belsassarin tyhmänä neitsyenä.

We will continue our consideration of Daniel chapters four and five in the next article.

Jatkamme Danielin kirjan neljännen ja viidennen luvun tarkastelua seuraavassa artikkelissa.

> “Belshazzar had been given many opportunities for knowing and doing the will of God. He had seen his grandfather Nebuchadnezzar banished from the society of men. He had seen the intellect in which the proud monarch gloried taken away by the One who gave it. He had seen the king driven from his kingdom, and made the companion of the beasts of the field. But Belshazzar’s love of amusement and self-glorification effaced the lessons he should never have forgotten; and he committed sins similar to those that brought signal judgments on Nebuchadnezzar. He wasted the opportunities graciously granted him, neglecting to use the opportunities within his reach for becoming acquainted with truth. ‘What must I do to be saved?’ was a question that the great but foolish king passed by indifferently.

> ”Belsassarille oli annettu monia tilaisuuksia oppia tuntemaan ja tekemään Jumalan tahto. Hän oli nähnyt isoisänsä Nebukadnessarin karkotettavan ihmisten yhteydestä. Hän oli nähnyt, kuinka Hän, joka oli antanut ylpeän hallitsijan ylistämän järjen, otti sen pois. Hän oli nähnyt kuninkaan ajettavan pois valtakunnastaan ja tehtävän kedon eläinten toveriksi. Mutta Belsassarin huvitustenrakkaus ja itsensäkorottaminen pyyhkivät pois ne opetukset, joita hänen ei olisi koskaan pitänyt unohtaa; ja hän teki samanlaisia syntejä kuin ne, jotka toivat Nebukadnessarin ylle huomattavat tuomiot. Hän haaskasi hänelle armollisesti suodut tilaisuudet, laiminlyöden käyttää ulottuvillaan olevia mahdollisuuksia päästä tuntemaan totuus. ’Mitä minun pitää tekemän, että minä pelastuisin?’ oli kysymys, jonka suuri mutta mieletön kuningas sivuutti välinpitämättömästi.”

> “This is the danger of heedless, reckless youth today. The hand of God will awaken the sinner as it did Belshazzar, but with many it will be too late to repent.

> Tässä on tämän ajan välinpitämättömän, uhkarohkean nuorison vaara. Jumalan käsi on herättävä syntisen niin kuin se herätti Belsassarin, mutta monille on silloin liian myöhäistä tehdä parannus.

> “The ruler of Babylon had riches and honour, and in his haughty self-indulgence he had lifted himself up against the God of heaven and earth. He had trusted in his own arm, not supposing that any would dare to say, ‘Why doest thou this?’ But as the mysterious hand traced letters on the wall of his palace, Belshazzar was awed and silenced. In a moment he was completely shorn of his strength and humbled as a child. He realized that he was at the mercy of One greater than Belshazzar. He had been making sport of sacred things. Now his conscience was awakened. He realized that he had had the privilege of knowing and doing the will of God. The history of his grandfather stood out as vividly before him as the writing on the wall.” Bible Echo, April 25, 1898.

> “Babylonin hallitsijalla oli rikkautta ja kunniaa, ja ylimielisessä itsehemmottelussaan hän oli korottanut itsensä taivaan ja maan Jumalaa vastaan. Hän oli luottanut omaan käsivarteensa, ajatellen, ettei kukaan uskaltaisi sanoa: ‘Miksi teet näin?’ Mutta kun salaperäinen käsi piirsi kirjaimia hänen palatsinsa seinälle, Belsassar valtasi pelko, ja hän vaikeni. Yhdessä silmänräpäyksessä häneltä riisuttiin kokonaan hänen voimansa, ja hänet nöyryytettiin kuin lapsi. Hän käsitti olevansa itseään suuremman armoilla. Hän oli tehnyt pilaa pyhistä asioista. Nyt hänen omatuntonsa heräsi. Hän ymmärsi, että hänellä oli ollut etuoikeus tuntea ja tehdä Jumalan tahto. Hänen isoisänsä historia nousi hänen eteensä yhtä elävänä kuin seinälle kirjoitettu teksti.” Bible Echo, 25. huhtikuuta 1898.

Back to Articles