Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-Three

Joelin kirja ja laodikealainen seitsemännen päivän adventtikirkko - numero kaksikymmentäkolme

Number Twenty-Three

Numero kaksikymmentäkolme

Author

Jeff Pippenger

Published

January 4, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

In article twenty-two I wrote, “Then in chapter eleven, the genealogy of the chosen people is represented by ten names from Shem to Abram. Chapter eleven is the story of the tower of Babel, but also the genealogy of the chosen people, as represented by Abraham. Chapter eleven introduces a chosen people who were to enter into a threefold covenant with God. The third and final step was the sacrifice of Isaac in chapter twenty-two. Chapter “eleven” is the alpha beginning and chapter “twenty-two” is the omega ending. The faith required to hear God’s voice in the meaning of names, is no different than the faith required to hear His voice in the numbering of His Word.”

Kahdennessakymmenennessä toisessa artikkelissa kirjoitin: ”Sitten luvussa yksitoista valitun kansan sukuluettelo esitetään kymmenen nimen kautta Seemistä Abramiin. Luku yksitoista on kertomus Baabelin tornista, mutta myös valitun kansan sukuluettelo, Abrahamin edustamana. Luku yksitoista esittelee valitun kansan, jonka oli määrä astua kolminkertaiseen liittoon Jumalan kanssa. Kolmas ja viimeinen vaihe oli Iisakin uhraaminen luvussa kaksikymmentäkaksi. Luku ”yksitoista” on alun alfa ja luku ”kaksikymmentäkaksi” on lopun omega. Usko, jota tarvitaan kuulemaan Jumalan ääni nimien merkityksessä, ei ole millään tavoin erilainen kuin se usko, jota tarvitaan kuulemaan Hänen äänensä Hänen Sanansa numeroinnissa.”

Chapter eleven presents the covenant of Cain, and the covenant of Abel. We have repeatedly shown through the years that the prophetic characteristics of the tower of Babel represent a counterfeit covenant. After the flood, there was a change of dispensations from worshipping at the gate of Eden before the flood, and after the flood, worship was to be at an altar. The altar had specific biblical requirements. It needed to be erected of natural stone, with no human chipping or chiseling the stone. It had to be rock upon rock, with no mortar.

Yhdestoista luku esittää Kainin liiton ja Aabelin liiton. Olemme vuosien varrella toistuvasti osoittaneet, että Baabelin tornin profeetalliset ominaispiirteet edustavat väärennettyä liittoa. Vedenpaisumuksen jälkeen tapahtui taloudenhoitokausien muutos: ennen vedenpaisumusta palvottiin Eedenin portilla, mutta vedenpaisumuksen jälkeen palvonnan tuli tapahtua alttarilla. Alttarille oli asetettu erityiset raamatulliset vaatimukset. Se tuli pystyttää luonnonkivestä ilman ihmisen suorittamaa kiven hakkaamista tai veistämistä. Sen tuli olla kivi kiven päälle, ilman laastia.

The purpose of the tower was to make Nimrod’s cohorts a name, which represents character. In the tower we see man attempting to save themselves, and lifting themselves up as the gods of heaven. The tower is a symbol of a church that thinks it can save itself, and thinks that it should be lifted up, as the ten kings do in Psalm 83, when they lift up the papal head at the evil confederacy of Bible prophecy, which takes place at the Sunday law.

Tornin tarkoituksena oli tehdä Nimrodin joukoille nimi, mikä kuvaa luonnetta. Tornissa näemme ihmisen yrittävän pelastaa itsensä ja korottavan itsensä taivaan jumaliksi. Torni on vertauskuva seurakunnasta, joka ajattelee voivansa pelastaa itsensä ja että se tulisi korottaa, niin kuin ne kymmenen kuningasta tekevät Psalmissa 83, kun he korottavat paavillisen pään Raamatun profetian pahassa liittoumassa, joka toteutuu sunnuntailaissa.

> A Song or Psalm of Asaph. Keep not thou silence, O God: hold not thy peace, and be not still, O God. For, lo, thine enemies make a tumult: and they that hate thee have lifted up the head. Psalms 83:1, 2.

> Aasafin laulu eli psalmi. Jumala, älä ole vaiti; älä vaikene äläkä ole liikkumaton, oi Jumala. Sillä katso, sinun vihollisesi pauhaavat, ja ne, jotka sinua vihaavat, nostavat päänsä. Psalmit 83:1, 2.

The world had just been destroyed by Noah’s flood, and the reason God identified the closing probation on the antediluvian world was that man’s thoughts had become evil continually. The Bible speaks of unity in various ways, one of which is to see “eye to eye.” Can two walk together, except they be agreed?

Maailma oli juuri hävitetty Nooan vedenpaisumuksessa, ja syy, jonka Jumala ilmoitti muinaisen vedenpaisumusta edeltäneen maailman armonajan päättymiselle, oli se, että ihmisen ajatukset olivat jatkuvasti ainoastaan pahat. Raamattu puhuu yksimielisyydestä monin tavoin, joista yksi on nähdä ”silmä silmää vastaan”. Voivatko kaksi vaeltaa yhdessä, elleivät he ole siitä yksimieliset?

> Now I beseech you, brethren, by the name of our Lord Jesus Christ, that ye all speak the same thing, and that there be no divisions among you; but that ye be perfectly joined together in the same mind and in the same judgment. 1 Corinthians 1:10.

> Mutta minä kehotan teitä, veljet, meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen nimeen, että kaikki puhuisitte samaa ja ettei teidän keskuudessanne olisi erimielisyyksiä, vaan että olisitte täydellisesti yhtä mielessä ja samassa käsityksessä. 1. Korinttolaiskirje 1:10.

When God confused the language at the judgment upon Nimrod’s kingdom, it identifies that prior to the confusion, they were all in unity, and therefore they were all the same character, and that character was a religion based upon human works—as opposed to those in the very same chapter that are represented by Abraham. Shem was a faithful soul in the time of Nimrod. Historians point to Shem as the one who killed Nimrod, the mighty rebel before the Lord. The point stands without the historian’s ideas, for Shem is a covenant man, who traces his blood to Noah, a covenant man, who traces his blood back to Seth, another covenant man, who came into covenant history to replace his brother Abel, who was another covenant man who was a direct descendant of Adam.

Kun Jumala sekoitti kielet Nimrodin valtakuntaa kohdanneessa tuomiossa, se osoittaa, että ennen sekaannusta he kaikki olivat yksimielisiä, ja sen tähden heillä kaikilla oli sama luonne, ja tuo luonne oli ihmistekoihin perustuva uskonto — vastakohtana niille, joita samassa luvussa Abraham edustaa. Seem oli uskollinen sielu Nimrodin aikana. Historiankirjoittajat viittaavat Seemiin sinä, joka surmasi Nimrodin, tuon mahtavan kapinallisen Herran edessä. Asia pysyy voimassa ilman historioitsijoiden käsityksiäkin, sillä Seem on liittomies, joka johtaa verensä Nooaan, liittomieheen, joka johtaa verensä takaisin Setiin, toiseen liittomieheen, joka tuli liiton historiaan korvaamaan veljensä Aabelin, joka oli toinen liittomies ja Aadamin suora jälkeläinen.

Genesis eleven is the great controversy between Christ and Satan, in the context of a covenant of life and a covenant of death. Nimrod represents the great hunter before the Lord, for he represents a church that has many devotees. Abram, through Shem, represents a church that has but few devotees. Shem was the covenant man when Nimrod was building his tower, but the two covenants in chapter eleven are represented not by Shem and Nimrod, but by Nimrod and Abraham. Paul clearly identifies this prophetic rule.

Ensimmäinen Mooseksen kirja, luku yksitoista, on Kristuksen ja Saatanan välinen suuri taistelu elämän liiton ja kuoleman liiton asiayhteydessä. Nimrod edustaa suurta metsästäjää Herran edessä, sillä hän edustaa seurakuntaa, jolla on paljon kannattajia. Abram edustaa Seemin kautta seurakuntaa, jolla on vain vähän kannattajia. Seem oli liiton mies silloin, kun Nimrod rakensi torniaan, mutta luvun yksitoista kahta liittoa eivät edusta Seem ja Nimrod, vaan Nimrod ja Abraham. Paavali tuo tämän profeetallisen säännön selvästi esiin.

> For this Melchisedec, king of Salem, priest of the most high God, who met Abraham returning from the slaughter of the kings, and blessed him; To whom also Abraham gave a tenth part of all; first being by interpretation King of righteousness, and after that also King of Salem, which is, King of peace; Without father, without mother, without descent, having neither beginning of days, nor end of life; but made like unto the Son of God; abideth a priest continually. Now consider how great this man was, unto whom even the patriarch Abraham gave the tenth of the spoils.

> Sillä tämä Melkisedek, Saalemin kuningas, Jumalan, Korkeimman, pappi, joka kohtasi Abrahamin tämän palatessa kuninkaiden surmaamisesta ja siunasi hänet, jolle myös Abraham antoi kymmenykset kaikesta, on ensiksi nimensä selityksen mukaan vanhurskauden kuningas ja sen jälkeen myös Saalemin kuningas, se on rauhan kuningas; isätön, äiditön, ilman sukuluetteloa, vailla päivien alkua ja elämän loppua, mutta Jumalan Pojan kaltaiseksi tehtynä pysyy pappina ainiaan. Katsokaa siis, kuinka suuri tämä mies oli, jolle itse patriarkka Abrahamkin antoi kymmenykset parhaasta saaliista.

> And verily they that are of the sons of Levi, who receive the office of the priesthood, have a commandment to take tithes of the people according to the law, that is, of their brethren, though they come out of the loins of Abraham:

> Ja totisesti niillä, jotka Leevin pojista saavat pappeuden viran, on käsky lain mukaan ottaa kansalta kymmenykset, se on veljiltänsä, vaikka nämä ovat lähteneet Abrahamin kupeista:

> But he whose descent is not counted from them received tithes of Abraham, and blessed him that had the promises. And without all contradiction the less is blessed of the better. And here men that die receive tithes; but there he receiveth them, of whom it is witnessed that he liveth. And as I may so say, Levi also, who receiveth tithes, payed tithes in Abraham. For he was yet in the loins of his father, when Melchisedec met him. Hebrews 7:1–10.

> Mutta hän, jonka polveutumista ei lueta heidän joukkoonsa, otti kymmenykset Abrahamilta ja siunasi sen, jolla olivat lupaukset. Ja ilman mitään vastaväitettä vähäisempi saa siunauksen paremmalta. Ja täällä kuolevaiset ihmiset ottavat kymmenyksiä; mutta siellä se, josta todistetaan, että hän elää, ottaa niitä vastaan. Ja niin sanoakseni myös Leevi, joka ottaa kymmenyksiä, maksoi kymmenyksiä Abrahamissa. Sillä hän oli vielä isänsä kupeissa, kun Melkisedek kohtasi hänet. Heprealaiskirje 7:1–10.

There is a great deal of present truth in the subject of Melchizedek, but I am simply identifying that Paul teaches directly that the prophetic characteristics of covenant men, and by that, I mean, men and women in the inspired testimony whose scriptural testimony is identifying a waymark in the prophetic line of God’s covenant with mankind. Paul teaches that Melchizedek, who lived before the Levitical priesthood was established at Sinai, and therefore over four hundred years before there was a Levitical priesthood, had accepted tithe from Levi. In order to be in the Levitical priesthood, you had to be a Levite who could prove his blood descent from Levi. Melchizedek could not show his descent was from the line of Levi, for Levi was not yet born.

Melkisedekin aihepiirissä on runsaasti nykyhetken totuutta, mutta minä ainoastaan osoitan, että Paavali opettaa suoraan liittokansan miesten profeetallisista ominaispiirteistä, ja tällä tarkoitan miehiä ja naisia innoitetussa todistuksessa, joiden raamatullinen todistus osoittaa tienviitan Jumalan liiton profeetallisessa linjassa ihmiskunnan kanssa. Paavali opettaa, että Melkisedek, joka eli ennen kuin leeviläinen pappeus asetettiin Siinailla ja siis yli neljäsataa vuotta ennen kuin leeviläistä pappeutta oli olemassa, oli vastaanottanut kymmenykset Leeviltä. Jotta joku olisi voinut kuulua leeviläiseen pappeuteen, hänen tuli olla leeviläinen, joka kykeni osoittamaan verisukuisen polveutumisensa Leevistä. Melkisedek ei voinut osoittaa polveutuvansa Leevin suvusta, sillä Leevi ei ollut vielä syntynyt.

The line of prophecy that represents God’s covenant with Adam and Eve is actually two covenants. The first was a covenant of life with a simple test. After the fall and the failed test, the next covenant included the blood of a lamb in order to provide clothing. Then there was God’s covenant with mankind, represented by the rainbow, Noah and altar worship. Then there was Genesis eleven where God’s covenant with a chosen people, who would be called Hebrews began. In each of those stories the biblical characters are covenant men or women.

Profetian linja, joka edustaa Jumalan liittoa Aadamin ja Eevan kanssa, on todellisuudessa kaksi liittoa. Ensimmäinen oli elämän liitto, johon liittyi yksinkertainen koetus. Lankeemuksen ja epäonnistuneen koetuksen jälkeen seuraavaan liittoon sisältyi karitsan veri vaatetuksen hankkimiseksi. Sitten seurasi Jumalan liitto ihmiskunnan kanssa, jota edustivat sateenkaari, Nooa ja alttaripalvelus. Sitten tuli Ensimmäisen Mooseksen kirjan yhdestoista luku, jossa alkoi Jumalan liitto valitun kansan kanssa, jota tultaisiin kutsumaan heprealaisiksi. Kussakin näistä kertomuksista raamatulliset henkilöt ovat liiton miehiä tai naisia.

In Genesis eleven, the beginning of the covenant of life with a chosen people is set forth, and it is set forth, right where Nimrod establishes the covenant of death, as represented by the bricks and mortar, that were the counterfeit of the unchiseled rocks and no mortar represented by the altar. Sister White informs us the altar represents Christ, thus Nimrod’s religion, which is a counterfeit religion, represents a counterfeit Christ.

Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa, luvussa yksitoista, esitetään elämän liiton alku valitun kansan kanssa, ja se esitetään juuri siinä kohdassa, jossa Nimrod perustaa kuoleman liiton, jota edustavat tiilet ja laasti, jotka olivat niiden hakkaamattomien kivien väärennös, sekä laastin puuttuminen, jota alttari edusti. Sisär White ilmoittaa meille, että alttari edustaa Kristusta; näin ollen Nimrodin uskonto, joka on väärennösuskonto, edustaa väärennettyä Kristusta.

> And they said one to another, Go to, let us make brick, and burn them thoroughly. And they had brick for stone, and slime had they for mortar. Genesis 11:3.

> Ja he sanoivat toisilleen: ”Tulkaa, tehkäämme tiiliä ja polttakaamme ne hyvin.” Ja heillä oli tiili kivien sijasta, ja saviliejua heillä oli laastin sijasta. 1. Moos. 11:3.

> And if thou wilt make me an altar of stone, thou shalt not build it of hewn stone: for if thou lift up thy tool upon it, thou hast polluted it. Exodus 20:25.

> Ja jos teet minulle kivisen alttarin, älä rakenna sitä hakatuista kivistä; sillä jos kohotat työkalusi sen ylle, olet saastuttanut sen. 2. Moos. 20:25.

> “We are in danger of mingling the sacred and the common. The holy fire from God is to be used in our efforts. The true altar is Christ; the true fire is the Holy Spirit. This is our inspiration. It is only as the Holy Spirit leads and guides a man that he is a safe counselor. If we turn aside from God and from His chosen ones to inquire at strange altars we shall be answered according to our works.” Selected Messages, book 3, 300.

> ”Me olemme vaarassa sekoittaa pyhän ja tavallisen. Jumalalta tullutta pyhää tulta tulee käyttää pyrkimyksissämme. Todellinen alttari on Kristus; todellinen tuli on Pyhä Henki. Tämä on meidän innoituksemme. Vain silloin, kun Pyhä Henki johtaa ja ohjaa ihmistä, hän on turvallinen neuvonantaja. Jos käännymme pois Jumalasta ja Hänen valituistaan tiedustellaksemme vierailta alttareilta, meille vastataan tekojemme mukaan.” Selected Messages, kirja 3, 300.

Among other truths, one of the lessons that is derived prophetically from Genesis eleven is that it represents the beginning of a prophetic line. The flood of Noah marks a prophetic separation. When Noah left the ark there was to be a new method of worship, and the method of worship always produces two classes of worshippers, as set forth in the history of Cain and Abel. Genesis eleven is a new world, with a beginning history that becomes the foundational story of the ending history, as God’s last day covenant people call the eleventh-hour workers out of Babylon during the Sunday law crisis. Nimrod is the man of sin during the Sunday law crisis, and Shem, who is Abraham is the man of God in that very same crisis. Genesis eleven’s scattering and confusion of languages, began soon after Noah left the ark. The theme of chapter eleven is the two covenants, and the story reaches its conclusion when the third step of the Abrahamic covenant is set forth in chapter twenty-two.

Muiden totuuksien ohella yksi niistä opetuksista, joka 1. Mooseksen kirjan yhdestoista luvusta johdetaan profeetallisesti, on se, että se edustaa profeetallisen linjan alkua. Nooan vedenpaisumus merkitsee profeetallista erottamista. Kun Nooa lähti arkista, oli tuleva uusi palvonnan menetelmä, ja palvonnan menetelmä tuottaa aina kaksi palvojien luokkaa, niin kuin Kainin ja Abelin historiassa esitetään. 1. Mooseksen kirjan yhdestoista luku on uusi maailma, jonka alkava historia tulee päättyvän historian perustuskertomukseksi, kun Jumalan viimeisten päivien liittokansa kutsuu yhdennentoista hetken työntekijät ulos Babylonista sunnuntailakikriisin aikana. Nimrod on synnin ihminen sunnuntailakikriisin aikana, ja Seem, joka on Abraham, on Jumalan mies juuri tuossa samassa kriisissä. 1. Mooseksen kirjan yhdestoista luvun hajaannus ja kielten sekoittuminen alkoivat pian sen jälkeen, kun Nooa lähti arkista. Yhdestoista luvun teema on kaksi liittoa, ja kertomus saavuttaa päätöksensä, kun Abrahamin liiton kolmas vaihe esitetään kahdennessakymmenennessä toisessa luvussa.

Chapter eleven is the alpha history of the line of Abraham that reaches omega history in chapter twenty-two. The beginning story of Nimrod’s Babel and the ending story of the offering of Isaac, both represent the final judgment upon mankind. The line begins at Nimrod’s tower, and extends to the offering of Isaac, and the line culminates in two opposite offerings. Nimrod’s offering receives God’s executive judgment, and Abraham’s judgment receives God’s blessing. Nimrod is the alpha of chapter eleven and Abraham is the omega of chapter twenty-two. The omega is always greater, by at least twenty-two times according to the Hebrew alphabet, and the power manifested in confusing the languages and scattering the nations abroad, was far exceeded by the power of the cross. Nimrod’s tower represents the Twin Towers of 9/11 and the offering of Isaac represents the Sunday law.

Yhdestoista luku on Aabrahamin linjan alfa-historia, joka saavuttaa omega-historian kahdennessakymmenennessä toisessa luvussa. Nimrodin Baabelin alkukertomus ja Iisakin uhraamisen päätöskertomus edustavat kumpikin lopullista tuomiota ihmiskunnan ylle. Linja alkaa Nimrodin tornista ja ulottuu Iisakin uhraamiseen, ja tämä linja huipentuu kahteen vastakkaiseen uhriin. Nimrodin uhri saa osakseen Jumalan toimeenpanevan tuomion, ja Aabrahamin tuomio saa osakseen Jumalan siunauksen. Nimrod on yhdennentoista luvun alfa ja Aabraham kahdennenkymmenennen toisen luvun omega. Omega on aina suurempi, vähintään kaksikymmentäkaksi kertaa suurempi heprealaisten aakkosten mukaan, ja se voima, joka ilmeni kielten sekoittamisessa ja kansojen hajottamisessa eri puolille, jäi kauas jälkeen ristin voimasta. Nimrodin torni edustaa syyskuun 11. päivän kaksoistorneja, ja Iisakin uhraaminen edustaa sunnuntailakia.

The line of the covenant with a chosen people begins with the symbol of the number eleven and it ends with the symbol of twenty-two. The line ends at the close of probation in the alpha history of Nimrod and also the omega history of Abraham. The very history of Nimrod and Abraham is set forth in the first book of the Bible, and it is set within the context of picking up the pieces from the very recent destruction of Noah’s flood. In the first book of the Bible the illustration of the two covenants, provides two witnesses that set forth the close of probation in the line of chapter eleven through to twenty-two.

Liiton linja valitun kansan kanssa alkaa luvun yksitoista symbolista ja päättyy luvun kaksikymmentäkaksi symboliin. Linja päättyy koetusajan sulkeutuessa Nimrodin alfahistoriassa ja myös Abrahamin omegahistoriassa. Juuri Nimrodin ja Abrahamin historia esitetään Raamatun ensimmäisessä kirjassa, ja se asetetaan siihen asiayhteyteen, jossa kootaan kappaleita aivan äskettäisestä Nooan vedenpaisumuksen tuhosta. Raamatun ensimmäisessä kirjassa kahden liiton vertauskuva tarjoaa kaksi todistajaa, jotka tuovat esiin koetusajan sulkeutumisen luvun yksitoista linjassa aina lukuun kaksikymmentäkaksi saakka.

> He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:11.

> Joka tekee vääryyttä, tehköön yhä vääryyttä; ja joka on saastainen, saastukoon yhä; ja joka on vanhurskas, harjoittakoon yhä vanhurskautta; ja joka on pyhä, pyhittyköön yhä. Ilmestys 22:11.

Nimrod is unjust and filthy still, and Abraham is righteous and holy still as identified in the alpha of Genesis 11–22, and also in the omega of Revelation 22:11. Just before probation closes, a pronouncement in verse 10 is made to seal not the sayings of the prophecy of this book. Just before probation closes in the very next verse, there is to be a prophecy in Revelation that is to be unsealed. Two verses after verse eleven, Christ supplies the key to unseal that prophecy.

Nimrod on yhä vääryydessä ja saastaisuudessa, ja Abraham on yhä vanhurskas ja pyhä, kuten tämä on osoitettu Ensimmäisen Mooseksen kirjan lukujen 11–22 alfassa, ja myös Ilmestyskirjan 22:11:ssa, omegassa. Juuri ennen kuin koetusaika päättyy, jakeessa 10 annetaan julistus, ettei tämän kirjan profetian sanoja tule sinetöidä. Juuri ennen kuin koetusaika päättyy, aivan seuraavassa jakeessa, Ilmestyskirjassa on oleva profetia, joka tulee avata. Kaksi jaetta jakeen yksitoista jälkeen Kristus antaa avaimen tämän profetian avaamiseksi.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. And, behold, I come quickly; and my reward is with me, to give every man according as his work shall be.

> Ja hän sanoi minulle: Älä sinetöi tämän kirjan profetian sanoja, sillä aika on lähellä. Joka on väärämielinen, olkoon edelleen väärämielinen; ja joka on saastainen, olkoon edelleen saastainen; ja joka on vanhurskas, olkoon edelleen vanhurskas; ja joka on pyhä, olkoon edelleen pyhä. Ja katso, minä tulen pian, ja minun palkkani on minun kanssani, antaakseni kullekin hänen tekonsa mukaan.

> I am Alpha and Omega, the beginning and the end, the first and the last. Revelation 22:10–13.

> Minä olen Alfa ja Omega, alku ja loppu, ensimmäinen ja viimeinen. Ilmestys 22:10–13.

Chapter twenty-two is the omega chapter of the entire Bible and the key to opening the prophecy in Revelation that is sealed up, is the principle that Christ identified above all others in chapter one of Revelation. Chapter one is the first letter of the Hebrew alphabet, and chapter twenty-two is the last. In verses nine through eleven of chapter one, John introduces himself, and identifies Christ as Alpha and Omega.

Luku kaksikymmentäkaksi on koko Raamatun oomega-luku, ja avain Ilmestyskirjan sinetöidyn profetian avaamiseen on se periaate, jonka Kristus Ilmestyskirjan ensimmäisessä luvussa asetti kaiken muun yläpuolelle. Ensimmäinen luku vastaa heprealaisen aakkoston ensimmäistä kirjainta, ja luku kaksikymmentäkaksi viimeistä. Ensimmäisen luvun jakeissa yhdeksästä yhteentoista Johannes esittelee itsensä ja osoittaa Kristuksen Alfaksi ja Omegaksi.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet, Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea. Revelation 1:9-11.

> Minä, Johannes, joka myös olen teidän veljenne ja osallinen ahdistuksessa, sekä Jeesuksen Kristuksen valtakunnassa ja kärsivällisyydessä, olin saarella, jonka nimi on Patmos, Jumalan sanan tähden ja Jeesuksen Kristuksen todistuksen tähden. Minä olin Hengessä Herran päivänä, ja kuulin takaani suuren äänen, ikään kuin pasuunan, joka sanoi: Minä olen Alfa ja Omega, ensimmäinen ja viimeinen; ja: Kirjoita kirjaan, mitä näet, ja lähetä se niille seitsemälle seurakunnalle, jotka ovat Aasiassa: Efesoon, Smyrnaan, Pergamoon, Tyatiraan, Sardeeseen, Filadelfiaan ja Laodikeaan. Ilmestys 1:9–11.

In verse eleven, John is in Patmos, but he turns around in verse twelve, and from there on, he is in the heavenly sanctuary. Thus, in verses 9/11, we find the testimony of John, which identifies Jesus as Alpha and Omega, something Jesus already identified of Himself in verse 8:

Jakeessa yksitoista Johannes on Patmoksella, mutta jakeessa kaksitoista hän kääntyy ympäri, ja siitä eteenpäin hän on taivaallisessa pyhäkössä. Näin ollen jakeissa 9/11 löydämme Johanneksen todistuksen, joka yksilöi Jeesuksen Alfaksi ja Omegaksi, joksi Jeesus jo itse itsensä määritteli jakeessa 8:

> I am Alpha and Omega, the beginning and the ending, saith the Lord, which is, and which was, and which is to come, the Almighty. Revelation 1:8.

> Minä olen Alfa ja Omega, alku ja loppu, sanoo Herra, joka on ja joka oli ja joka on tuleva, Kaikkivaltias. Ilmestys 1:8.

In verse eight, John is writing what he heard Christ speak of Himself. In verses nine through eleven, it is John speaking of himself. That represents two witnesses in the first eleven verses that identify Christ as Alpha and Omega. Verses nine through eleven represents its own unit of thought. Though connected with the entire chapter, in these verses John is speaking of himself, whereas; in verses four through eight, John is speaking for the godhead to His churches. Verse four begins a unit of thought, that ends in verse eight. This is recognized by the opening characteristics of Christ who was and is and is yet to come, being identified in verse four and then again in verse eight.

Jaeessa kahdeksan Johannes kirjoittaa siitä, mitä hän kuuli Kristuksen puhuvan itsestään. Jakeissa yhdeksästä yhteentoista Johannes puhuu itsestään. Tämä merkitsee kahta todistajaa ensimmäisissä yhdessätoista jakeessa, jotka osoittavat Kristuksen olevan Alfa ja Omega. Jakeet yhdeksästä yhteentoista muodostavat oman ajatuskokonaisuutensa. Vaikka ne liittyvät koko lukuun, näissä jakeissa Johannes puhuu itsestään, kun taas jakeissa neljästä kahdeksaan Johannes puhuu jumaluuden puolesta Hänen seurakunnilleen. Jae neljä aloittaa ajatuskokonaisuuden, joka päättyy jakeeseen kahdeksan. Tämä käy ilmi Kristuksen alkutuntomerkeistä: hän, joka oli ja joka on ja joka on vielä tuleva, tunnistetaan jakeessa neljä ja sitten jälleen jakeessa kahdeksan.

> John to the seven churches which are in Asia: Grace be unto you, and peace, from him which is, and which was, and which is to come; and from the seven Spirits which are before his throne; And from Jesus Christ, who is the faithful witness, and the first begotten of the dead, and the prince of the kings of the earth. Unto him that loved us, and washed us from our sins in his own blood, And hath made us kings and priests unto God and his Father; to him be glory and dominion for ever and ever. Amen. Behold, he cometh with clouds; and every eye shall see him, and they also which pierced him: and all kindreds of the earth shall wail because of him. Even so, Amen.

> Johannes seitsemälle seurakunnalle, jotka ovat Aasiassa: armo teille ja rauha häneltä, joka on ja joka oli ja joka tuleva on, ja niiltä seitsemältä Hengeltä, jotka ovat hänen valtaistuimensa edessä, ja Jeesukselta Kristukselta, joka on uskollinen todistaja, esikoinen kuolleista ja maan kuningasten hallitsija. Hänelle, joka on meitä rakastanut ja pessyt meidät synneistämme omalla verellään, ja tehnyt meidät kuninkaiksi ja papeiksi Jumalalleen ja Isällensä, hänelle kunnia ja valta aina ja iankaikkisesti. Amen. Katso, hän tulee pilvien kanssa, ja jokainen silmä on näkevä hänet, myös ne, jotka hänet lävistivät; ja kaikki maan sukukunnat parkuvat hänen tähtensä. Totisesti, amen.

> I am Alpha and Omega, the beginning and the ending, saith the Lord, which is, and which was, and which is to come, the Almighty. Revelation 1:4–8.

> Minä olen Alfa ja Omega, alku ja loppu, sanoo Herra, joka on ja joka oli ja joka tuleva on, Kaikkivaltias. Ilmestys 1:4–8.

The first three verses of chapter one present the revelation of Jesus Christ, which is unsealed just before probation closes, for verse three says, “the time is at hand.” “The time is at hand” is the identical statement of verse ten, of chapter twenty-two, that says “seal not the sayings of the prophecy of this book for the time is at hand.” The prophecy that is unsealed is the Revelation of Jesus Christ.

Ensimmäisen luvun kolme ensimmäistä jaetta esittävät Jeesuksen Kristuksen ilmestyksen, joka avataan sineteistä juuri ennen kuin koetusaika päättyy, sillä jae kolme sanoo: ”aika on lähellä”. ”Aika on lähellä” on sama ilmaus kuin kahdennenkymmenennen toisen luvun jakeessa kymmenen, jossa sanotaan: ”älä sinetöi tämän kirjan profetian sanoja, sillä aika on lähellä”. Se profetia, joka avataan sineteistä, on Jeesuksen Kristuksen ilmestys.

Verse four begins the unsealing, and verse four begins with John’s testimony of, “I John,” and then in verse eight it is Christ who identifies Himself. A human witness in the first of the five verses and a divine witness at the end. Verse four identifies the Heavenly Father as the one who “is, and which was, and which is to come.” Verse eight identifies Christ as the one who “is, and which was, and which is to come.”

Neljäs jae aloittaa sinettien avaamisen, ja neljäs jae alkaa Johanneksen todistuksella: ”Minä, Johannes”, ja sitten kahdeksannessa jakeessa Kristus itse ilmoittaa, kuka Hän on. Ihmisen todistus näiden viiden jakeen ensimmäisessä jakeessa ja jumalallinen todistus niiden lopussa. Neljäs jae osoittaa taivaallisen Isän Häneksi, ”joka on ja joka oli ja joka tuleva on”. Kahdeksas jae osoittaa Kristuksen Häneksi, ”joka on ja joka oli ja joka tuleva on”.

The key to unsealing the Revelation of Jesus Christ is the principle of alpha and omega. As the first and last, Christ also exists in the present, though He was in the past and will be in the future. The fact that Jesus and the Father are both the God who was, and is, and is yet to come is another presentation of Christ as Alpha and Omega. He is Alpha and Omega, the First and the Last, the Beginning and Ending and He was in the beginning and will be in the ending. The “keys” of the kingdom, that are given to the church at Caesarea Philippi, is also the “key” placed upon Eliakim’s shoulder in Isaiah 22:22. The alpha of the book of Revelation is chapter one and the omega is chapter twenty-two, so we find all the Hebrew alphabet, in the chapters of Revelation. Chapter thirteen represents the rebellion of the United States and thereafter the world. Chapter one presents Christ as Alpha and Omega and chapter twenty-two identifies the same truth, but in connection with the unsealing mentioned in chapter one. Chapters one, thirteen and twenty-two represent the three Hebrew letters that together form the word “truth.”

Avain Jeesuksen Kristuksen ilmestyksen avaamiseen on alfan ja omegan periaate. Ensimmäisenä ja viimeisenä Kristus on olemassa myös nykyisyydessä, vaikka Hän oli menneisyydessä ja tulee olemaan tulevaisuudessa. Se, että sekä Jeesus että Isä ovat se Jumala, joka oli ja joka on ja joka on tuleva, on toinen esitystapa Kristuksesta Alfana ja Omegana. Hän on Alfa ja Omega, Ensimmäinen ja Viimeinen, Alku ja Loppu, ja Hän oli alussa ja tulee olemaan lopussa. Valtakunnan ”avaimet”, jotka annetaan seurakunnalle Kesareassa Filippin luona, ovat myös se ”avain”, joka pannaan Eljakimin olalle Jesajan kirjassa 22:22. Ilmestyskirjan alfa on ensimmäinen luku ja omega on kahdeskymmenes toinen luku, joten löydämme koko heprealaisen aakkoston Ilmestyskirjan luvuista. Kolmastoista luku kuvaa Yhdysvaltojen ja sen jälkeen maailman kapinaa. Ensimmäinen luku esittää Kristuksen Alfana ja Omegana, ja kahdeskymmenes toinen luku osoittaa saman totuuden, mutta yhteydessä siihen avaamiseen, joka mainitaan ensimmäisessä luvussa. Ensimmäinen, kolmastoista ja kahdeskymmenes toinen luku edustavat kolmea heprealaista kirjainta, jotka yhdessä muodostavat sanan ”totuus”.

In chapter twenty-three of Matthew Jesus sets forth eight woes upon the Pharisees and Sadducees. In the final verse of chapter twenty-two the interaction of Christ with the quibbling Jews ended with the enigma of David, an enigma that can only be solve if you understand the principle of alpha and omega.

Matteuksen kahdennessakymmenennessäkolmannessa luvussa Jeesus lausuu kahdeksan voi-huutoa fariseusten ja saddukeusten ylle. Kahdennenkymmenennen toisen luvun viimeisessä jakeessa Kristuksen vuorovaikutus saivartelevien juutalaisten kanssa päättyi Daavidin arvoitukseen, arvoitukseen, joka voidaan ratkaista vain, jos ymmärrät alfan ja omegan periaatteen.

> While the Pharisees were gathered together, Jesus asked them, Saying, What think ye of Christ? whose son is he?

> Kun fariseukset olivat koolla, Jeesus kysyi heiltä sanoen: Mitä mieltä te olette Kristuksesta? Kenen poika hän on?

> They say unto him, The Son of David.

> He sanoivat hänelle: Daavidin Poika.

> He saith unto them, How then doth David in spirit call him Lord, saying, The Lord said unto my Lord, Sit thou on my right hand, till I make thine enemies thy footstool? If David then call him Lord, how is he his son?

> Hän sanoi heille: Kuinka sitten Daavid Hengessä kutsuu häntä Herraksi sanoessaan: Herra sanoi minun Herralleni: Istu minun oikealle puolelleni, kunnes minä panen sinun vihollisesi sinun jalkojesi astinlaudaksi? Jos siis Daavid kutsuu häntä Herraksi, kuinka hän on hänen poikansa?

> And no man was able to answer him a word, neither durst any man from that day forth ask him any more questions. Matthew 22:41–46.

> Eikä kukaan kyennyt vastaamaan hänelle sanaakaan, eikä kukaan siitä päivästä lähtien enää rohjennut kysyä häneltä mitään. Matteus 22:41–46.

The conclusion of chapter twenty-two identifies a waymark of covenant history. Jeremiah addresses this line of truth as well:

Luvun kaksikymmentäkaksi päätös osoittaa liittohistorian tienviitan. Myös Jeremia käsittelee tätä totuuden linjaa:

> The word that came to Jeremiah from the Lord, saying, Stand in the gate of the Lord’s house, and proclaim there this word, and say, Hear the word of the Lord, all ye of Judah, that enter in at these gates to worship the Lord. Thus saith the Lord of hosts, the God of Israel, Amend your ways and your doings, and I will cause you to dwell in this place. Trust ye not in lying words, saying, The temple of the Lord, The temple of the Lord, The temple of the Lord, are these.

> Sana, joka tuli Jeremialle Herralta ja kuului näin: Asetu Herran temppelin portille ja julista siellä tämä sana ja sano: Kuulkaa Herran sana, kaikki te Juudan asukkaat, jotka käytte näistä porteista sisään kumartaaksenne Herraa. Näin sanoo Herra Sebaot, Israelin Jumala: Parantakaa vaelluksenne ja tekonne, niin minä annan teidän asua tässä paikassa. Älkää luottako valheen sanoihin, jotka sanovat: ”Herran temppeli, Herran temppeli, Herran temppeli nämä ovat.”

> For if ye throughly amend your ways and your doings; if ye throughly execute judgment between a man and his neighbour; If ye oppress not the stranger, the fatherless, and the widow, and shed not innocent blood in this place, neither walk after other gods to your hurt: Then will I cause you to dwell in this place, in the land that I gave to your fathers, for ever and ever. Behold, ye trust in lying words, that cannot profit. Will ye steal, murder, and commit adultery, and swear falsely, and burn incense unto Baal, and walk after other gods whom ye know not; And come and stand before me in this house, which is called by my name, and say, We are delivered to do all these abominations?

> Sillä jos te todella parannatte tienne ja tekonne; jos te todella toimitatte oikeuden miehen ja hänen lähimmäisensä välillä; jos ette sorra muukalaista, orpoa ja leskeä ettekä vuodata viatonta verta tässä paikassa ettekä vaella muiden jumalien perässä omaksi vahingoksenne: silloin minä annan teidän asua tässä paikassa, siinä maassa, jonka minä annoin teidän isillenne, iankaikkisesta iankaikkiseen. Katso, te luotatte valheen sanoihin, joista ei ole hyötyä. Tahdotteko te varastaa, murhata ja tehdä huorin ja vannoa väärin ja polttaa suitsutusta Baalille ja vaeltaa muiden jumalien perässä, joita ette tunne; ja sitten tulla ja astua minun eteeni tässä huoneessa, joka on kutsuttu minun nimelläni, ja sanoa: Me olemme pelastetut tekemään kaikki nämä kauhistukset?

> Is this house, which is called by my name, become a den of robbers in your eyes? Behold, even I have seen it, saith the Lord. But go ye now unto my place which was in Shiloh, where I set my name at the first, and see what I did to it for the wickedness of my people Israel.

> Onko tämä huone, jota kutsutaan minun nimelläni, tullut teidän silmissänne rosvojen luolaksi? Katso, minäkin olen sen nähnyt, sanoo Herra. Mutta menkää nyt minun paikkaani, joka oli Siilossa, johon minä alussa asetin nimeni, ja katsokaa, mitä minä tein sille kansani Israelin pahuuden tähden.

> And now, because ye have done all these works, saith the Lord, and I spake unto you, rising up early and speaking, but ye heard not; and I called you, but ye answered not; Therefore will I do unto this house, which is called by my name, wherein ye trust, and unto the place which I gave to you and to your fathers, as I have done to Shiloh. And I will cast you out of my sight, as I have cast out all your brethren, even the whole seed of Ephraim. Therefore pray not thou for this people, neither lift up cry nor prayer for them, neither make intercession to me: for I will not hear thee. Jeremiah 7:1–16.

> Ja nyt, koska te olette tehneet kaikki nämä teot, sanoo Herra, ja minä puhuin teille, varhain nousten ja puhuen, mutta te ette kuulleet; ja minä kutsuin teitä, mutta te ette vastanneet; sentähden minä teen tälle huoneelle, joka on kutsuttu minun nimelläni, johon te luotatte, ja tälle paikalle, jonka minä annoin teille ja teidän isillenne, niinkuin minä tein Siilolle. Ja minä heitän teidät pois silmieni edestä, niinkuin minä olen heittänyt pois kaikki teidän veljenne, koko Efraimin siemenen. Älä siis rukoile tämän kansan puolesta äläkä kohota heidän tähtensä huutoa tai rukousta äläkä ano minulta esirukouksin; sillä minä en kuule sinua. Jeremia 7:1–16.

Jeremiah was told to not pray for ancient Israel, for they had reached a point of no return, as did the quibbling Jews at the end of chapter twenty-two. When Moses, (a covenant man) was confronted with God’s decision to destroy the chosen covenant people, Moses interceded with prayer. In chapter seven, Jeremiah is told not to pray for the very same covenant people. The prophetic history of Shiloh is identified as the line upon line evidence of God rejecting a chosen covenant people when their sin reaches an unredeemable point, as expressed in one verse.

Jeremialle sanottiin, ettei hänen tullut rukoilla muinaisen Israelin puolesta, sillä he olivat saavuttaneet pisteen, josta ei ollut paluuta, samoin kuin kahdenkymmenennen toisen luvun lopussa niskoitelleet juutalaiset. Kun Mooses (liiton mies) joutui kohtaamaan Jumalan päätöksen tuhota valittu liittokansa, Mooses esirukoili. Seitsemännessä luvussa Jeremialle sanotaan, ettei hänen tule rukoilla juuri tämän saman liittokansan puolesta. Siilon profeetallinen historia osoitetaan jakeessa ilmaistuna, rivi riviltä etenevänä todistusaineistona siitä, että Jumala hylkää valitun liittokansan, kun sen synti saavuttaa pisteen, jota ei voida enää lunastaa.

> Ephraim is joined to idols: let him alone. Hosea 4:17.

> Efraim on liittynyt epäjumaliin; anna hänen olla rauhassa. Hoos. 4:17.

In covenant history the point where God ends His covenant relationship is a specific waymark. The rejection of the report of Joshua and Caleb marking the tenth test is another example. Jeremiah is also told to not pray for this people a few chapters later.

Liittohistoriassa se hetki, jolloin Jumala päättää liittosuhteensa, on määrätty tienviitta. Kertomus Joosuan ja Kaalebin sanoman hylkäämisestä, joka merkitsi kymmenettä koetusta, on toinen esimerkki. Myös Jeremialle sanotaan muutamaa lukua myöhemmin, ettei hänen tule rukoilla tämän kansan puolesta.

> Therefore pray not thou for this people, neither lift up a cry or prayer for them: for I will not hear them in the time that they cry unto me for their trouble. Jeremiah 11:14.

> Älä siis rukoile tämän kansan puolesta äläkä kohota heidän tähtensä huutoa tai esirukousta; sillä minä en kuule heitä sinä aikana, jolloin he ahdistuksessaan huutavat minua avuksi. Jer. 11:14.

In chapter seven, the spewing out of the Laodiceans at the Sunday law as represented by the symbolism of Shiloah and is identifying what He “will do,” in the near future.

Seitsemännessä luvussa laodikealaisten ulos oksentaminen sunnuntailain yhteydessä, sellaisena kuin se esitetään Siiloan vertauskuvastossa, ilmaisee, mitä Hän ”on tekevä” lähitulevaisuudessa.

> Therefore will I do unto this house, which is called by my name, wherein ye trust, and unto the place which I gave to you and to your fathers, as I have done to Shiloh. And I will cast you out of my sight, as I have cast out all your brethren, even the whole seed of Ephraim. Therefore pray not thou for this people, neither lift up cry nor prayer for them, neither make intercession to me: for I will not hear thee. Jeremiah 7:14–16.

> Sen tähden minä teen tälle huoneelle, joka on kutsuttu minun nimelläni ja johon te luotatte, sekä sille paikalle, jonka minä annoin teille ja teidän isillenne, niin kuin minä olen tehnyt Siilolle. Ja minä heitän teidät pois kasvojeni edestä, niin kuin minä olen heittänyt pois kaikki teidän veljenne, koko Efraimin siemenen. Älä siis rukoile tämän kansan puolesta äläkä kohota heidän tähtensä huutoa tai rukousta äläkä puhu minun puolestani: sillä minä en kuule sinua. Jeremia 7:14–16.

In chapter eleven, the command to not pray is about the fear that shall overtake the Laodiceans when they find themselves in the time of trouble that follows the Sunday law. The fear they experience is set within the history of their rejection of the covenant.

Yhdennessätoista luvussa käsky olla rukoilematta koskee sitä pelkoa, joka on valtaava laodikealaiset, kun he havaitsevat olevansa siinä ahdistuksen ajassa, joka seuraa sunnuntailakia. Heidän kokemansa pelko sijoittuu heidän liiton hylkäämisensä historiaan.

> Hear ye the words of this covenant, and speak unto the men of Judah, and to the inhabitants of Jerusalem; And say thou unto them,

> Kuulkaa tämän liiton sanat ja puhukaa ne Juudan miehille ja Jerusalemin asukkaille; ja sano heille,

> Thus saith the Lord God of Israel;

> Näin sanoo Herra, Israelin Jumala;

> Cursed be the man that obeyeth not the words of this covenant, Which I commanded your fathers in the day that I brought them forth out of the land of Egypt, from the iron furnace, saying, Obey my voice, and do them, according to all which I command you: so shall ye be my people, and I will be your God: That I may perform the oath which I have sworn unto your fathers, to give them a land flowing with milk and honey, as it is this day.

> Kirottu olkoon se mies, joka ei tottele tämän liiton sanoja, jotka minä käskin teidän isienne pitää sinä päivänä, jona minä vein heidät pois Egyptin maasta, rautauunista, sanoen: Kuulkaa minun ääntäni ja tehkää niiden mukaan, kaiken mukaan, mitä minä teille käsken; niin te olette minun kansani, ja minä olen teidän Jumalanne; että minä täyttäisin valan, jonka minä olen vannonut teidän isillenne, antaakseni heille maan, joka vuotaa maitoa ja hunajaa, niin kuin tänä päivänä tapahtuu.

> Then answered I, and said, So be it, O Lord. Then the Lord said unto me,

> Minä vastasin ja sanoin: Tapahtukoon niin, oi Herra. Sitten Herra sanoi minulle,

> Proclaim all these words in the cities of Judah, and in the streets of Jerusalem, saying, Hear ye the words of this covenant, and do them. For I earnestly protested unto your fathers in the day that I brought them up out of the land of Egypt, even unto this day, rising early and protesting, saying, Obey my voice. Yet they obeyed not, nor inclined their ear, but walked everyone in the imagination of their evil heart: therefore I will bring upon them all the words of this covenant, which I commanded them to do; but they did them not.

> Julista kaikki nämä sanat Juudan kaupungeissa ja Jerusalemin kaduilla sanoen: Kuulkaa tämän liiton sanat ja noudattakaa niitä. Sillä minä olen vakavasti varoittanut teidän isiänne siitä päivästä asti, jona minä vein heidät ylös Egyptin maasta, aina tähän päivään saakka, nousten varhain ja varoittaen, sanoen: Kuulkaa minun ääntäni. Mutta he eivät totelleet eivätkä kallistaneet korvaansa, vaan vaelsivat kukin pahan sydämensä paatumuksessa; sentähden minä tuon heidän päällensä kaikki tämän liiton sanat, jotka minä käskin heidän täyttää, mutta joita he eivät täyttäneet.

> And the Lord said unto me, A conspiracy is found among the men of Judah, and among the inhabitants of Jerusalem. They are turned back to the iniquities of their forefathers, which refused to hear my words; and they went after other gods to serve them: the house of Israel and the house of Judah have broken my covenant which I made with their fathers.

> Ja Herra sanoi minulle: Salaliitto on havaittu Juudan miesten ja Jerusalemin asukkaiden keskuudessa. He ovat palanneet isiensä pahoihin tekoihin, niiden, jotka eivät tahtoneet kuulla minun sanojani; ja he ovat seuranneet muita jumalia palvellakseen niitä: Israelin heimo ja Juudan heimo ovat rikkoneet minun liittoni, jonka minä tein heidän isiensä kanssa.

> Therefore thus saith the Lord, Behold, I will bring evil upon them, which they shall not be able to escape; and though they shall cry unto me, I will not hearken unto them. Then shall the cities of Judah and inhabitants of Jerusalem go, and cry unto the gods unto whom they offer incense: but they shall not save them at all in the time of their trouble. For according to the number of thy cities were thy gods, O Judah; and according to the number of the streets of Jerusalem have ye set up altars to that shameful thing, even altars to burn incense unto Baal.

> Sentähden näin sanoo Herra: Katso, minä tuon heidän päällensä onnettomuuden, josta he eivät voi päästä pakoon; ja vaikka he huutavat minua avuksi, en minä kuule heitä. Silloin Juudan kaupungit ja Jerusalemin asukkaat menevät ja huutavat niiden jumalien puoleen, joille he polttavat suitsutusta; mutta nämä eivät heitä lainkaan pelasta heidän ahdistuksensa aikana. Sillä sinun jumaliasi oli kaupunkiesi luvun mukaan, oi Juuda; ja Jerusalemin katujen luvun mukaan te olette pystyttäneet alttareita sille häpeälliselle, alttareita polttaaksenne suitsutusta Baalille.

> Therefore pray not thou for this people, neither lift up a cry or prayer for them: for I will not hear them in the time that they cry unto me for their trouble. Jeremiah 11:1–14.

> Älä siis rukoile tämän kansan puolesta äläkä kohota heidän tähtensä huutoa tai rukousta, sillä minä en kuule heitä silloin, kun he hädässänsä huutavat minua avukseen. Jeremia 11:1–14.

The resurrection of the candidates, to be among the one hundred and forty-four thousand, is identified in Revelation 11:11; and their final gathering is identified in Isaiah 11:11; and the external line of the dragon, the beast and the false prophet is identified in Daniel 11:11; The Sunday law judgment of the tares is identified in Ezekiel 11:11 and the punishment and fear that comes upon the foolish virgins is identified in Jeremiah 11:11.

Niiden ehdokkaiden ylösnousemus, joiden on määrä olla sadanneljänkymmenenneljännentuhannen joukossa, tunnistetaan Ilmestyskirjassa 11:11; ja heidän lopullinen kokoamisensa tunnistetaan Jesajassa 11:11; ja lohikäärmeen, pedon ja väärän profeetan ulkoinen linja tunnistetaan Danielissa 11:11; rikkaviljan sunnuntailakia koskeva tuomio tunnistetaan Hesekielissä 11:11, ja rangaistus ja pelko, joka kohtaa tyhmät neitsyet, tunnistetaan Jeremiassa 11:11.

The command to not pray for this people is the waymark in the last verses of Matthew chapter twenty-two, and chapter twenty-three identifies eight woes upon Adventism. Chapter twenty-three is either October 22, 1844, or the Sunday law. Both of those waymarks are a fulfillment of the marriage, and the marriage is between a bride and a husband, who come together as one flesh. The consummation of the marriage represents atonement, or “at-one-ment.” Man was created in the image of God, and He created male and female. Their offspring are represented by twenty-three chromosomes from the man and twenty-three from the woman. Together their forty-six chromosomes make up the temple. Each individual is a temple, for know ye not that ye are the temple of the Lord?

Käsky olla rukoilematta tämän kansan puolesta on tienviitta Matteuksen kahdennenkymmenennen toisen luvun viimeisissä jakeissa, ja kahdeskymmeneskolmas luku osoittaa kahdeksan voihuuttoa adventismia vastaan. Kahdeskymmeneskolmas luku on joko 22. lokakuuta 1844 tai sunnuntailaki. Molemmat näistä tienviitoista ovat avioliiton täyttymys, ja avioliitto on morsiamen ja aviomiehen välinen, jotka tulevat yhdeksi lihaksi. Avioliiton täyttymys edustaa sovitusta eli ”yhdistymistä yhdeksi”. Ihminen luotiin Jumalan kuvaksi, ja Hän loi miehen ja naisen. Heidän jälkeläisensä kuvataan kahdellakymmenelläkolmella kromosomilla mieheltä ja kahdellakymmenelläkolmella naiselta. Yhdessä heidän neljäkymmentäkuusi kromosomiaan muodostavat temppelin. Jokainen yksilö on temppeli, sillä ettekö tiedä, että te olette Herran temppeli?

The consummation of the marriage, when the two become one is the combination of two temples of twenty-three, to form one temple of forty-six. Christ is the one who builds the temple, and He builds His church as the female temple that is to join with His male temple. The connection is when the human temple is joined with the Divine in the Most Holy Place of God’s temple. “Twenty-three” is a symbol of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and that work began at the end of the twenty-three hundred year prophecy. Matthew twenty-three is the pronouncement against Laodicean Seventh-day Adventists, who are a counterfeit of the one hundred and forty-four thousand.

Avioliiton täyttymys, jolloin näistä kahdesta tulee yksi, on kahden kahdenkymmenenkolmen temppelin yhdistyminen yhdeksi neljänkymmenenkuuden temppeliksi. Kristus on se, joka rakentaa temppelin, ja Hän rakentaa seurakuntansa naispuolisena temppelinä, jonka tulee liittyä Hänen miespuoliseen temppeliinsä. Yhteys tapahtuu silloin, kun inhimillinen temppeli yhdistyy jumalalliseen Jumalan temppelin kaikkeinpyhimmässä. ”Kaksikymmentäkolme” on symboli sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisestä, ja tuo työ alkoi kahdentuhannen kolmensadan vuoden profetian lopussa. Matteus 23 on julistus Laodikean seitsemännen päivän adventisteja vastaan, jotka ovat sadan neljänkymmenenneljän tuhannen väärennös.

The one hundred and forty-four thousand are the eighth that is of the seven, and they are those who are resurrected on the eighth day, and the are the eight souls on Noah’s ark, they are the eight descendants of Seth and the seal upon their foreheads was typified by circumcision, that was carried out on the eighth day. They are the priests that are anointed for service on the eighth day, and the pronouncement of eight woes upon Adventism in chapter twenty-three, is a pronouncement against the counterfeit eight.

Sataaneljäkymmentäneljätuhatta ovat se kahdeksas, joka on niistä seitsemästä, ja he ovat ne, jotka herätetään kuolleista kahdeksantena päivänä, ja he ovat ne kahdeksan sielua Nooan arkissa, he ovat Seetin kahdeksan jälkeläistä, ja sinetti heidän otsassaan esikuvattiin ympärileikkauksella, joka toimitettiin kahdeksantena päivänä. He ovat ne papit, jotka voidellaan palvelukseen kahdeksantena päivänä, ja kahdeksan voi-huudon julistus adventismia vastaan luvussa kaksikymmentäkolme on julistus väärennettyä kahdeksikkoa vastaan.

The pronouncement of woe upon the foolish virgins is proceeded by the sealing of God’s people in the final verse of chapter twenty-two. Chapter twenty-two aligns with chapter twenty-two in Genesis, for the first book of the Old Testament typifies the first book of the New Testament. In the heart of the prophetic line of Matthew eleven through chapter twenty-two representing twelve chapters, and the sixth of those twelve chapters is chapter sixteen, where Simon Barjona’s name was changed to Peter.

Voi-huuto tyhmiä neitsyitä kohtaan seuraa Jumalan kansan sinetöintiä kahdennenkymmenennen toisen luvun viimeisessä jakeessa. Kahdeskymmenes toinen luku vastaa Ensimmäisen Mooseksen kirjan kahdettakymmenettä toista lukua, sillä Vanhan testamentin ensimmäinen kirja on Uuden testamentin ensimmäisen kirjan esikuva. Matteuksen yhdennestätoista luvusta kahdenteenkymmenenteen toiseen lukuun ulottuvan, kahtatoista lukua käsittävän profeetallisen linjan keskuksessa on näistä kahdestatoista luvusta kuudes, nimittäin kuudestoista luku, jossa Simon Barjonan nimi muutettiin Pietariksi.

> And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. Matthew 16:18.

> Ja minä sanon sinulle: sinä olet Pietari, ja tälle kalliolle minä rakennan seurakuntani, eivätkä tuonelan portit sitä voita. Matteus 16:18.

There are 459 verses in Matthew eleven through twenty-two. The middle verse is verse seventeen, of chapter sixteen, but that verse cannot be separated from verses eighteen and nineteen, for they are one statement.

Matteuksen luvuissa yhdestätoista kahteenkymmenenteentoista on 459 jaetta. Keskimmäinen jae on kuudennentoista luvun seitsemästoista jae, mutta tätä jaetta ei voida erottaa jakeista kahdeksantoista ja yhdeksäntoista, sillä ne muodostavat yhden lausuman.

> And Jesus answered and said unto him, Blessed art thou, Simon Barjona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but my Father which is in heaven. And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Matthew 16:17–19.

> Ja Jeesus vastasi ja sanoi hänelle: Autuas olet sinä, Simon Barjona, sillä liha ja veri eivät ole ilmoittaneet sitä sinulle, vaan minun Isäni, joka on taivaissa. Ja minä sanon sinulle myös: sinä olet Pietari, ja tälle kalliolle minä rakennan kirkkoni, eivätkä tuonelan portit voita sitä. Ja minä annan sinulle taivasten valtakunnan avaimet; ja minkä sinä sidot maan päällä, se on sidottu taivaissa, ja minkä sinä päästät maan päällä, se on päästetty taivaissa. Matteus 16:17–19.

The very center of chapters eleven unto twenty-two is the foundational covenant statement for Christianity. In that statement, Simon’s name is changed to Peter, which; when you apply the numerical position that each letter of the English language holds; such as “a” is one, and “z” is twenty-six—you find “p” is 16, “e” is 5, and “t” is 20, and another “e” is 5 and “r” is 18. When you multiply 16 X 5 X 20 X 5 X 18 it equals 144,000, and the reference to Peter’s name change, a symbol of covenant relationship, is found in chapter 16 verse 18, and the first letter of Peter is the number 16 and the last letter is the number 18. All of this is in the center of twelve chapters that begin with the symbol of eleven and end with the symbol of twenty-two.

Lukujen yksitoista ja kaksikymmentäkaksi välinen varsinainen keskus on kristinuskon perustavanlaatuinen liittolausuma. Tuossa lausumassa Simonin nimi muutetaan Pietariksi, mikä; kun sovellat englannin kielen kunkin kirjaimen numeerista sijaintia; siten että ”a” on yksi ja ”z” on kaksikymmentäkuusi—osoittaa, että ”p” on 16, ”e” on 5 ja ”t” on 20, sekä toinen ”e” on 5 ja ”r” on 18. Kun kerrot 16 X 5 X 20 X 5 X 18, tulokseksi tulee 144,000, ja viittaus Pietarin nimen muutokseen, liittosuhteen vertauskuvaan, löytyy luvusta 16 jakeesta 18, ja Pietarin nimen ensimmäinen kirjain on numero 16 ja viimeinen kirjain on numero 18. Kaikki tämä on niiden kahdentoista luvun keskuksessa, jotka alkavat luvun yksitoista symbolilla ja päättyvät luvun kaksikymmentäkaksi symboliin.

That line is also found in Genesis chapters eleven through twenty-two, and in that line, there are 305 verses, which identifies chapter seventeen and verse eleven as the center of that line. That line of twelve chapters of the first book of the Old Testament identifies the covenant with Abraham, and represents the alpha line that meets the omega line, in the same chapters of the first book of the New Testament. The center of the line of the omega in Matthew is the high point of the covenant relationship of the one hundred and forty-four thousand, who are the covenant sign that is lifted up at the Sunday law. The center verse of Genesis’s line identifies not only the center verse, but also the second or middle step of the threefold covenant with Abraham, and just as significantly the sign of the covenant.

Tuo linja löytyy myös Ensimmäisen Mooseksen kirjan luvuista yhdestätoista kahteenkymmenenteen toiseen, ja siinä linjassa on 305 jaetta, mikä osoittaa luvun seitsemäntoista ja jakeen yksitoista olevan tuon linjan keskus. Tuo Vanhan testamentin ensimmäisen kirjan kahdentoista luvun linja määrittelee Abrahamin kanssa tehdyn liiton ja edustaa alfa-linjaa, joka kohtaa omega-linjan Uuden testamentin ensimmäisen kirjan samoissa luvuissa. Omegan linjan keskus Matteuksessa on sadan neljänkymmenenneljän tuhannen liittosuhteen huippukohta; he ovat se liiton merkki, joka korotetaan esiin sunnuntailain aikana. Ensimmäisen Mooseksen kirjan linjan keskimmäinen jae osoittaa paitsi keskimmäisen jakeen myös Abrahamin kanssa tehdyn kolmiosaisen liiton toisen eli keskimmäisen vaiheen sekä yhtä merkittävästi liiton merkin.

> And ye shall circumcise the flesh of your foreskin; and it shall be a token of the covenant betwixt me and you. Genesis 17:11.

> Ja ympärileikatkaa esinahkanne liha; ja se olkoon liiton merkki minun ja teidän välillä. 1. Mooseksen kirja 17:11.

We will continue these things in the next article.

Jatkamme näitä asioita seuraavassa artikkelissa.

> “Then, while he brushed the dirt and rubbish, false jewels and counterfeit coin, all rose and went out of the window like a cloud, and the wind carried them away. In the bustle I closed my eyes for a moment; when I opened them, the rubbish was all gone. The precious jewels, the diamonds, the gold and silver coins, lay scattered in profusion all over the room.

> “Sitten, samalla kun hän lakaisi pois tomua ja roskia, vääriä jalokiviä ja väärennettyä rahaa, kaikki nousi ilmaan ja meni ulos ikkunasta kuin pilvi, ja tuuli kantoi ne pois. Tohinassa suljin silmäni hetkeksi; kun avasin ne, kaikki roskat olivat poissa. Kallisarvoiset jalokivet, timantit, kulta- ja hopearahat, olivat runsaasti hajallaan ympäri huonetta.

> “He then placed on the table a casket, much larger and more beautiful than the former, and gathered up the jewels, the diamonds, the coins, by the handful, and cast them into the casket, till not one was left, although some of the diamonds were not bigger than the point of a pin.

> ”Sitten hän asetti pöydälle lippaan, joka oli paljon suurempi ja kauniimpi kuin edellinen, ja kokosi jalokivet, timantit ja kolikot kourakaupalla ja heitti ne lippaaseen, kunnes ainoatakaan ei ollut jäljellä, vaikka jotkut timanteista eivät olleet neulankärkeä suurempia.

> “He then called upon me to ‘come and see.’

> ”Sitten hän kutsui minua ’tulemaan ja katsomaan’.”

> “I looked into the casket, but my eyes were dazzled with the sight. They shone with ten times their former glory. I thought they had been scoured in the sand by the feet of those wicked persons who had scattered and trod them in the dust. They were arranged in beautiful order in the casket, every one in its place, without any visible pains of the man who cast them in. I shouted with very joy, and that shout awoke me.” Early Writings, 83.

> ”Katsoin arkkuun, mutta silmäni häikäistyivät näystä. Ne loistivat kymmenkertaisella kirkkaudella entiseen verrattuna. Luulin, että ne oli hangattu hiekassa niiden jumalattomien henkilöiden jaloilla, jotka olivat hajottaneet ne ja tallanneet niitä tomuun. Ne olivat asetettuina arkkuun kauniiseen järjestykseen, kukin omalle paikalleen, ilman mitään näkyviä jälkiä sen miehen vaivannäöstä, joka oli heittänyt ne sinne. Huusin pelkästä ilosta, ja tuo huuto herätti minut.” Early Writings, 83.

> “You are getting the coming of the Lord too far off. I saw the latter rain was coming as [suddenly as] the midnight cry, and with ten times the power.” Spalding and Magan, 5.

> ”Te siirrätte Herran tulemuksen liian kauas tulevaisuuteen. Näin, että myöhäissade oli tulossa yhtä äkillisesti kuin keskiyön huuto ja kymmenkertaisella voimalla.” Spalding and Magan, 5.

> And in all matters of wisdom and understanding, that the king inquired of them, he found them ten times better than all the magicians and astrologers that were in all his realm. Daniel 1:20.

> Ja kaikissa viisauden ja ymmärryksen asioissa, joita kuningas heiltä tiedusteli, hän havaitsi heidät kymmenen kertaa paremmiksi kuin kaikki tietäjät ja tähdistäennustajat, joita oli koko hänen valtakunnassaan. Daniel 1:20.

Back to Articles