Article

# The Book of Daniel - Number Seven

Danielin kirja – luku seitsemän

Seven Kings

Seitsemän kuningasta

Author

Jeff Pippenger

Published

December 2, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The seven thunders represent the history of 1798, through to October 22, 1844. That history was typified by the last seven kings of the kingdom of Judah, from Manasseh in 677 BC through to Zedekiah in 586 BC.

Seitsemän ukkosenjylinää edustavat vuosien 1798 ja 22. lokakuuta 1844 välistä historiaa. Tätä historiaa esikuvasi Juudan valtakunnan seitsemän viimeistä kuningasta, Manassesta vuodesta 677 eKr. aina Sidkiaan vuoteen 586 eKr. saakka.

In the sacred reform lines, a characteristic of the empowerment of the first angel is a symbol which identifies something that is worldwide. On August 11, 1840, the first angel’s message was empowered and the message was then carried to every mission station in the world.

Pyhissä uudistuslinjoissa ensimmäisen enkelin voimaannuttamisen tunnusmerkkinä on vertauskuva, joka osoittaa jonkin olevan maailmanlaajuista. Elokuun 11. päivänä 1840 ensimmäisen enkelin sanoma voimaannutettiin, ja sen jälkeen sanoma vietiin jokaiseen lähetysasemaan maailmassa.

> “The advent movement of 1840–44 was a glorious manifestation of the power of God; the first angel’s message was carried to every missionary station in the world.” The Great Controversy, 611.

> ”Vuosien 1840–44 adventtiliike oli Jumalan voiman loistava ilmentymä; ensimmäisen enkelin sanoma vietiin jokaiseen lähetysasemaan maailmassa.” Suuri taistelu, 611.

Prophetically at that time, the angel of Revelation ten descended and placed one foot on the earth and the other on the sea. Sister White identified that as a symbol of the worldwide extent of the message.

Tuohon aikaan, profeetallisesti katsoen, Ilmestyskirjan kymmenennen luvun enkeli laskeutui alas ja asetti toisen jalkansa maan päälle ja toisen meren päälle. Sister White tunnisti tämän sanoman maailmanlaajuista ulottuvuutta kuvaavaksi vertauskuvaksi.

> “The angel’s position, with one foot on the sea, the other on the land, signifies the wide extent of the proclamation of the message. It will cross the broad waters and be proclaimed in other countries, even to all the world.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> ”Enkelin asento, toinen jalka merellä, toinen maalla, merkitsee sanoman julistamisen laajaa ulottuvuutta. Se ylittää avarat vedet ja sitä julistetaan muissa maissa, jopa koko maailmalle.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

Cyrus’s proclamation of the first decree was a worldwide decree.

Kyyroksen julistus ensimmäisestä säädöksestä oli koko maailmanlaajuinen säädös.

> Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord by the mouth of Jeremiah might be fulfilled, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, The Lord God of heaven hath given me all the kingdoms of the earth; and he hath charged me to build him an house at Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? his God be with him, and let him go up to Jerusalem, which is in Judah, and build the house of the Lord God of Israel, (he is the God,) which is in Jerusalem. And whosoever remaineth in any place where he sojourneth, let the men of his place help him with silver, and with gold, and with goods, and with beasts, beside the freewill offering for the house of God that is in Jerusalem. Then rose up the chief of the fathers of Judah and Benjamin, and the priests, and the Levites, with all them whose spirit God had raised, to go up to build the house of the Lord which is in Jerusalem. Ezra 1:1–4.

> Persian kuninkaan Kyyroksen ensimmäisenä vuonna, jotta Herran sana, jonka hän oli lausunut Jeremian suun kautta, täyttyisi, Herra herätti Persian kuninkaan Kyyroksen hengen, niin että hän kuulutti koko valtakunnassaan ja myös kirjoitutti näin: Näin sanoo Persian kuningas Kyyros: Herra, taivaan Jumala, on antanut minulle kaikki maan valtakunnat, ja hän on käskenyt minun rakentaa hänelle huoneen Jerusalemiin, joka on Juudassa. Kuka teistä kuuluu kaikkeen hänen kansaansa? Olkoon hänen Jumalansa hänen kanssansa, ja menköön hän Jerusalemiin, joka on Juudassa, ja rakentakoon Herran, Israelin Jumalan, huoneen; hän on se Jumala, joka on Jerusalemissa. Ja joka jää jäljelle missä paikassa hyvänsä, jossa hän oleskelee muukalaisena, sen paikkakunnan miehet auttakoot häntä hopealla, kullalla, tavaroilla ja karjalla, sen lisäksi mitä vapaaehtoisesti annetaan Jumalan huonetta varten, joka on Jerusalemissa. Silloin nousivat Juudan ja Benjaminin sukujen päämiehet sekä papit ja leeviläiset, ynnä kaikki ne, joiden hengen Jumala oli herättänyt, lähtemään rakentamaan Herran huonetta, joka on Jerusalemissa. Esra 1:1–4.

Just as the first angel was carried to every mission station in the world on August 11, 1840, Cyrus identifies himself as the king of “all the kingdoms on earth,” as he proclaims the first decree. The descent of the angel of Revelation ten, the angel that Sister White identifies as “no less a personage than Jesus Christ,” possesses the same prophetic characteristics as the mighty angel of Revelation eighteen. Sister White identifies that the purpose of the first angel was the same as the purpose of the angel of Revelation eighteen.

Aivan kuten ensimmäinen enkeli vietiin 11. elokuuta 1840 jokaiseen lähetysasemaan maailmassa, Kyyros ilmoittaa ensimmäistä käskyä julistaessaan olevansa ”kaiken maanpiirin kaikkien valtakuntien” kuningas. Ilmestyskirjan kymmenennen luvun enkelin, sen enkelin, jonka sisar White tunnistaa olevan ”ei kukaan vähäisempi kuin Jeesus Kristus”, laskeutumisella on samat profeetalliset tuntomerkit kuin Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun väkevällä enkelillä. Sisar White osoittaa, että ensimmäisen enkelin tarkoitus oli sama kuin Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun enkelin tarkoitus.

> “Jesus commissioned a mighty angel to descend and warn the inhabitants of the earth to prepare for His second appearing. As the angel left the presence of Jesus in heaven, an exceedingly bright and glorious light went before him. I was told that his mission was to lighten the earth with his glory and warn man of the coming wrath of God.” Early Writings, 245.

> ”Jeesus valtuutti väkevän enkelin laskeutumaan alas ja varoittamaan maan asukkaita valmistautumaan Hänen toiseen ilmestymiseensä. Kun enkeli lähti Jeesuksen läsnäolosta taivaassa, äärettömän kirkas ja loistava valo kulki hänen edellään. Minulle kerrottiin, että hänen tehtävänään oli valaista maa kirkkaudellaan ja varoittaa ihmistä Jumalan tulevasta vihasta.” Early Writings, 245.

The empowerment of the first angel is a symbol that emphasizes a worldwide element. The first message in the time of Christ was empowered at the baptism of Christ. The Scriptures identify that all of Israel went out to the wilderness to hear the message of John.

Ensimmäisen enkelin valtuuttaminen on vertauskuva, joka korostaa maailmanlaajuista ulottuvuutta. Ensimmäinen sanoma Kristuksen aikana sai voimansa Kristuksen kasteessa. Raamattu osoittaa, että koko Israel lähti erämaahan kuulemaan Johanneksen sanomaa.

> Then went out to him Jerusalem, and all Judaea, and all the region round about Jordan, And were baptized of him in Jordan, confessing their sins. Matthew 3:5, 6.

> Silloin Jerusalemi ja koko Juudea sekä koko Jordanin ympäristö lähtivät hänen luokseen, ja hän kastoi heidät Jordanissa heidän tunnustaessaan syntinsä. Matteus 3:5, 6.

Christ’s ministry was directed to ancient Israel, and in that prophetic sense the entire world was drawn to the Jordan, the place of Christ’s baptism. Yet the rite of baptism, and what it represented when Christ was baptized, was directed at all the world.

Kristuksen palvelutyö kohdistui muinaiseen Israeliin, ja siinä profeetallisessa merkityksessä koko maailma vedettiin Jordanille, Kristuksen kasteen paikalle. Kuitenkin kasteen toimitus ja se, mitä se merkitsi Kristuksen tullessa kastetuksi, kohdistuivat koko maailmaan.

The name Jehoiakim means “God will rise”, and at the baptism of Christ, as John brought Christ up out of the water, the emblem of “rising up” out of a watery grave became an element of that empowerment. In the first four verses of Ezra that we have already cited, verse five identifies the response of those that heard the decree with the words, “Then rose up the chief of the fathers of Judah and Benjamin, and the priests, and the Levites, with all them whose spirit God had raised, to go up to build the house of the Lord which is in Jerusalem.” When the first message is empowered, there is a rising up, as represented by the name of Jehoiakim.

Nimi Joojakim merkitsee: ”Jumala nousee”, ja Kristuksen kasteessa, kun Johannes nosti Kristuksen vedestä, vertauskuvasta, jossa ”noustaan ylös” vetisestä haudasta, tuli osa tuota valtuutusta. Ensimmäisissä neljässä Esran jakeessa, jotka olemme jo lainanneet, viides jae ilmaisee käskyn kuulleiden vastauksen sanoilla: ”Silloin nousivat Juudan ja Benjaminin päämiehet, papit ja leeviläiset, kaikki, joiden hengen Jumala oli herättänyt, menemään rakentamaan Herran huonetta, joka on Jerusalemissa.” Kun ensimmäinen sanoma valtuutetaan, tapahtuu ylösnouseminen, niin kuin Joojakimin nimi sitä edustaa.

On September 11, 2001, the first message of the mighty movement of the third angel was empowered as typified by the empowerment of the first message of the mighty movement of the first angel. Sister White comments on the destruction of the Twin Towers on that date.

Syyskuun 11. päivänä 2001 kolmannen enkelin väkevän liikkeen ensimmäinen sanoma varustettiin voimalla, kuten ensimmäisen enkelin väkevän liikkeen ensimmäisen sanoman voimaannuttaminen esikuvallisesti osoittaa. Sister White lausuu huomionsa Kaksoistornien tuhosta tuona päivänä.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> ”Nyt tulee sanoma, että minä muka olisin julistanut, että New York on pyyhkäistävä pois hyökyaallon toimesta? Tätä en ole koskaan sanonut. Olen sanonut, kun katselin siellä kohoavia suuria rakennuksia, kerros kerrokselta: ’Kuinka kauheita kohtauksia onkaan tapahtuva, kun Herra nousee järkyttämään maata perin pohjin! Silloin Ilmestyskirjan 18:1–3 sanat täyttyvät.’ Koko Ilmestyskirjan kahdeksastoista luku on varoitus siitä, mikä on tuleva maan päälle. Mutta minulla ei ole erityistä valoa siitä, mitä New Yorkia kohtaa, paitsi että tiedän, että jonakin päivänä siellä olevat suuret rakennukset sortuvat Jumalan voiman kääntämisen ja mullistamisen vaikutuksesta. Minulle annetun valon perusteella tiedän, että maailmassa on hävitys. Yksi sana Herralta, yksi hänen väkevän voimansa kosketus, ja nämä valtavat rakennelmat sortuvat. Tapahtuu sellaisia kohtauksia, joiden kauheutta emme voi kuvitella.” Review and Herald, 5. heinäkuuta 1906.

At the empowerment of the first message in the history of the one hundred and forty-four thousand, the Lord “rose up” to “shake terribly the earth”. Jehoiakim’s name symbolizes the empowerment of the first message. On August 11, 1840, the Lord arose from his throne and descended to earth and stood upon the land and the sea. At the first decree of Cyrus, the faithful arose. Jehoiakim is a symbol of not simply the arrival of the first angel, but he also represents the empowerment of the first angel.

Ensimmäisen sanoman voimaannuttamisen hetkellä sadan neljänkymmenenneljän tuhannen historiassa Herra ”nousi” ”vavistellakseen kauheasti maata”. Joojakimin nimi symboloi ensimmäisen sanoman voimaannuttamista. 11. elokuuta 1840 Herra nousi valtaistuimeltaan, astui alas maan päälle ja asettui seisomaan maan ja meren päälle. Kyroksen ensimmäisen määräyksen aikana uskolliset nousivat. Joojakim on vertauskuva ei ainoastaan ensimmäisen enkelin saapumisesta, vaan hän edustaa myös ensimmäisen enkelin voimaannuttamista.

Jehoiakim represents the first of the last three kings, but he also represents the fifth of seven kings that lead to the destruction of Jerusalem. The names of those seven kings are very informative. Those seven kings were Manasseh, Amon, Josiah, Jehoahaz, Jehoiakim, Jehoiachin and Zedekiah.

Jojakim edustaa viimeisistä kolmesta kuninkaasta ensimmäistä, mutta hän edustaa myös viidettä niistä seitsemästä kuninkaasta, jotka johtavat Jerusalemin hävitykseen. Näiden seitsemän kuninkaan nimet ovat hyvin paljon kertovia. Nuo seitsemän kuningasta olivat Manasse, Amon, Joosia, Joahas, Jojakim, Joojakin ja Sidkia.

In the history of the Millerites, Manasseh represents the time of the end, in 1798. Manasseh means “causing to forget”, and it is in 1798 that the whore of Tyre is forgotten for seventy years. Manasseh was one of the most wicked kings, and possesses prophetic characteristics that should be considered.

Milleriläisten historiassa Manasse edustaa lopun aikaa, vuonna 1798. Manasse merkitsee ”unohdukseen saattavaa”, ja vuonna 1798 Tyyron portto unohdetaan seitsemäksikymmeneksi vuodeksi. Manasse oli yksi jumalattomimmista kuninkaista, ja hänessä ilmenee profeetallisia piirteitä, jotka tulee ottaa huomioon.

The last seven kings of Judah represent the history of the seven thunders from 1798, through October 22, 1844. Manasseh was the first of the seven kings, and as the first king of seven, he typified Zedekiah, the last of the seven kings. Jesus always identifies the end with the beginning. Zedekiah, the last king of the seven, was carried into the slavery of Babylonian captivity. The first king of the seven last kings was also carried into Babylonian captivity, typifying the carrying of the last king into Babylonian captivity.

Juudan viimeiset seitsemän kuningasta edustavat seitsemän ukkosen historiaa vuodesta 1798 aina 22. lokakuuta 1844 saakka. Manasse oli näiden seitsemän kuninkaan ensimmäinen, ja seitsemän kuninkaan ensimmäisenä hän oli Sidkian, näiden seitsemän kuninkaan viimeisen, esikuva. Jeesus yhdistää aina lopun alkuun. Sidkia, näiden seitsemän viimeinen kuningas, vietiin Babylonian vankeuden orjuuteen. Myös näiden seitsemän viimeisen kuninkaan ensimmäinen kuningas vietiin Babylonian vankeuteen, esikuvaten viimeisen kuninkaan viemistä Babylonian vankeuteen.

> And the Lord spake to Manasseh, and to his people: but they would not hearken. Wherefore the Lord brought upon them the captains of the host of the king of Assyria, which took Manasseh among the thorns, and bound him with fetters, and carried him to Babylon. And when he was in affliction, he besought the Lord his God, and humbled himself greatly before the God of his fathers, And prayed unto him: and he was entreated of him, and heard his supplication, and brought him again to Jerusalem into his kingdom. Then Manasseh knew that the Lord he was God. 2 Chronicles 33:10–13.

> Ja Herra puhui Manasselle ja hänen kansalleen, mutta he eivät kuunnelleet. Sentähden Herra toi heidän kimppuunsa Assyrian kuninkaan sotajoukon päälliköt, jotka ottivat Manassen kiinni hakakoukkujen avulla, sitoivat hänet vaskikahleisiin ja veivät hänet Baabeliin. Ja ahdistuksessaan hän rukoili Herraa, Jumalaansa, ja nöyrtyi syvästi isiensä Jumalan edessä, ja rukoili häntä; ja Herra taipui hänen puoleensa, kuuli hänen rukouksensa ja toi hänet jälleen Jerusalemiin, hänen valtakuntaansa. Silloin Manasse tuli tuntemaan, että Herra on Jumala. 2 Aikakirja 33:10–13.

The experience of Manasseh coming to know that the Lord was God, was accomplished by being removed from his kingdom, and then being restored to his kingdom. Nebuchadnezzar, as with Manasseh, came to know the Lord when he was removed from his kingdom and thereafter restored.

Manassen kokemus siitä, että hän tuli tuntemaan, että Herra oli Jumala, toteutui siten, että hänet poistettiin valtakunnastaan ja sitten palautettiin valtakuntaansa. Nebukadnessar, samoin kuin Manasse, tuli tuntemaan Herran silloin, kun hänet poistettiin valtakunnastaan ja sen jälkeen palautettiin siihen.

> And at the end of the days I Nebuchadnezzar lifted up mine eyes unto heaven, and mine understanding returned unto me, and I blessed the most High, and I praised and honoured him that liveth forever, whose dominion is an everlasting dominion, and his kingdom is from generation to generation: And all the inhabitants of the earth are reputed as nothing: and he doeth according to his will in the army of heaven, and among the inhabitants of the earth: and none can stay his hand, or say unto him, What doest thou? At the same time my reason returned unto me; and for the glory of my kingdom, mine honour and brightness returned unto me; and my counsellors and my lords sought unto me; and I was established in my kingdom, and excellent majesty was added unto me. Now I Nebuchadnezzar praise and extol and honour the King of heaven, all whose works are truth, and his ways judgment: and those that walk in pride he is able to abase. Daniel 4:34–37.

> Ja aikojen lopussa minä, Nebukadnessar, nostin silmäni taivasta kohti, ja ymmärrykseni palasi minulle, ja minä kiitin Korkeinta ja ylistin ja kunnioitin häntä, joka elää iankaikkisesti, jonka valta on iankaikkinen valta ja jonka valtakunta pysyy sukupolvesta sukupolveen. Ja kaikki maan asukkaat katsotaan tyhjänveroisiksi; ja hän tekee tahtonsa mukaan taivaan sotajoukossa ja maan asukkaiden keskuudessa; eikä kukaan voi pidättää hänen kättänsä tai sanoa hänelle: Mitä sinä teet? Sillä hetkellä minun järkeni palasi minulle; ja valtakuntani kunniaksi minun arvoni ja loistoni palautuivat minulle; ja minun neuvonantajani ja ylimykseni etsiytyivät minun luokseni; ja minut vahvistettiin valtakuntaani, ja minulle annettiin ylenpalttinen majesteetti. Nyt minä, Nebukadnessar, ylistän, korotan ja kunnioitan taivaan Kuningasta, jonka kaikki teot ovat totuus ja jonka tiet ovat oikeus; ja ne, jotka vaeltavat ylpeydessä, hän kykenee nöyryyttämään. Daniel 4:34–37.

The experience of Manasseh was accomplished upon Nebuchadnezzar. Manasseh represents the “time of the end” in the history of the last three Judean kings, and the arrival of the prophecy of seventy years of captivity. Nebuchadnezzar represents the “time of the end” in the history of the three decrees, just as 1798 was the “time of the end” in the history of the seven thunders. In the verses just cited Nebuchadnezzar’s understanding returned to him at “the end of the days.” The “end of the days” is also referenced in Daniel chapter twelve.

Manassen kokemus täyttyi Nebukadnessarissa. Manasse edustaa ”lopun aikaa” Juudan kolmen viimeisen kuninkaan historiassa sekä seitsemänkymmenen vuoden vankeutta koskevan profetian saapumista. Nebukadnessar edustaa ”lopun aikaa” kolmen asetuksen historiassa, samoin kuin vuosi 1798 oli ”lopun aika” seitsemän ukkosen historiassa. Juuri lainatuissa jakeissa Nebukadnessarin ymmärrys palasi hänelle ”päivien lopussa”. ”Päivien loppuun” viitataan myös Danielin kirjan kahdennessatoista luvussa.

> But go thou thy way till the end be: for thou shalt rest, and stand in thy lot at the end of the days. Daniel 12:13.

> Mutta mene sinä tietäsi loppuun asti; sillä sinä saat levätä ja nouset osaasi päivien lopussa. Daniel 12:13.

The “end of the days” in Daniel chapter twelve is the “time of the end”, for Daniel was told to go “till the end be.” At that time Daniel would “stand in his lot.” To “stand in his lot” means to fulfill his purpose, which Daniel did when his book was unsealed at the end of the days, which is the “time of the end.” At that time there would be an “increase of knowledge” that the wise would understand. At the end of Nebuchadnezzar’s days his “understanding” returned unto him.

Danielin kahdennessatoista luvussa ”päivien loppu” on ”lopun aika”, sillä Danielia käskettiin menemään ”kunnes loppu on”. Tuona aikana Daniel ”nousee osaansa”. ”Nousta osaansa” merkitsee täyttää tarkoituksensa, minkä Daniel teki, kun hänen kirjansa sinetit avattiin päivien lopussa, joka on ”lopun aika”. Tuona aikana tapahtuisi ”tiedon lisääntyminen”, jonka viisaat ymmärtäisivät. Nebukadnessarin päivien lopussa hänen ”ymmärryksensä” palasi hänelle.

> “When God gives a man a special work to do, he is to stand in his lot and place as did Daniel, ready to answer the call of God, ready to fulfill His purpose.” Manuscript Releases, volume 6, 108.

> ”Kun Jumala antaa ihmiselle erityisen tehtävän suoritettavaksi, hänen tulee seistä omalla osallaan ja paikallaan niin kuin Daniel, valmiina vastaamaan Jumalan kutsuun, valmiina täyttämään Hänen tarkoituksensa.” Manuscript Releases, volume 6, 108.

Manasseh represents the “time of the end” in the history of the three last kings of Judah, Nebuchadnezzar represents the “time of the end” in the three decrees. Manasseh was followed by his son Amon.

Manasse edustaa ”lopun aikaa” Juudan kolmen viimeisen kuninkaan historiassa; Nebukadnessar edustaa ”lopun aikaa” kolmessa asetuksessa. Manassen jälkeen tuli hänen poikansa Amon.

Amon means “training” and represents the period of time when there was an “increase of knowledge” that would train the “wise” in the message that was unsealed. Amon was then followed by Josiah, the only king of the seven that has a fairly good, though complicated prophetic history.

Amon tarkoittaa ”koulutusta” ja edustaa sitä ajanjaksoa, jolloin tapahtui ”tiedon lisääntyminen”, joka kouluttaisi ”viisaita” siinä sanomassa, joka oli avattu sineteistään. Amonia seurasi sitten Joosia, ainoa näistä seitsemästä kuninkaasta, jolla on verrattain hyvä, joskin monimutkainen, profeetallinen historia.

Josiah means “the foundation of God”, and represents the establishing of the truths that had been unsealed at the “time of the end”. The increase of knowledge that was represented by Amon was put together by William Miller, through the guidance of Gabriel and other holy angels. Miller’s work is represented by the name Josiah, for he established the foundations of the movement. There is much more to identify of Josiah, but we will move onto his son Jehoahaz.

Josia merkitsee ”Jumalan perustusta” ja edustaa niiden totuuksien vahvistamista, jotka oli avattu ”lopun aikana”. Se tiedon lisääntyminen, jota Amon edusti, koottiin yhteen William Millerin toimesta Gabrielin ja muiden pyhien enkelien johdatuksessa. Millerin työtä edustaa nimi Josia, sillä hän laski liikkeen perustukset. Josiasta olisi tunnistettavissa paljon enemmänkin, mutta siirrymme nyt hänen poikaansa Jooahasiin.

> Jehoahaz was twenty and three years old when he began to reign; and he reigned three months in Jerusalem. And his mother’s name was Hamutal, the daughter of Jeremiah of Libnah. And he did that which was evil in the sight of the Lord, according to all that his fathers had done. And Pharaohnechoh put him in bands at Riblah in the land of Hamath, that he might not reign in Jerusalem; and put the land to a tribute of an hundred talents of silver, and a talent of gold. And Pharaohnechoh made Eliakim the son of Josiah king in the room of Josiah his father, and turned his name to Jehoiakim, and took Jehoahaz away: and he came to Egypt, and died there. 2 Kings 23:31–34.

> Joahas oli kaksikymmentäkolmevuotias tullessaan kuninkaaksi, ja hän hallitsi Jerusalemissa kolme kuukautta. Ja hänen äitinsä nimi oli Hamutal, Libnalaisen Jeremian tytär. Ja hän teki sitä, mikä oli pahaa Herran silmissä, aivan niin kuin kaikki hänen isänsä olivat tehneet. Ja farao Neko pani hänet kahleisiin Riblassa Hamatin maassa, ettei hän hallitsisi Jerusalemissa; ja hän pani maan maksamaan veroa sata talenttia hopeaa ja yhden talentin kultaa. Ja farao Neko teki Eljakimin, Josian pojan, kuninkaaksi hänen isänsä Josian sijaan ja muutti hänen nimensä Jojakimiksi, ja vei Joahaan pois; ja tämä tuli Egyptiin ja kuoli siellä. 2. Kun. 23:31–34.

Jehoahaz means “Jehovah has seized”, and he was seized by Pharaohnecho. Jehoahaz, the son of Josiah, was seized by Pharaohnechoh and replaced by his brother Eliakim, meaning the “God of raising”. Pharaohnechoh then changed Eliakim’s name to Jehoiakim, meaning “God will rise”. The change of a name is a symbol of a covenant relationship, and at the empowerment of the first message, God enters into covenant with a people, as He simultaneously passes by a former covenant people.

Jehoahas merkitsee: ”Jehova on tarttunut”, ja Faarao Neko tarttui häneen. Jehoahas, Joosian poika, joutui Faarao Nekon valtaan, ja hänen tilalleen asetettiin hänen veljensä Eljakim, jonka nimi merkitsee ”ylösnousemisen Jumalaa”. Tämän jälkeen Faarao Neko muutti Eljakimin nimen Joojakimiksi, joka merkitsee ”Jumala nousee”. Nimen muuttaminen on liittosuhteen vertauskuva, ja ensimmäisen sanoman voimaannuttamisen hetkellä Jumala astuu liittoon erään kansan kanssa samalla, kun Hän kulkee entisen liittokansan ohitse.

On August 11, 1840, the Ottoman Empire that had been represented by four winds that were loosed for three hundred and ninety-one years and fifteen days were restrained, or as Jehoahaz means, they were “seized”. At the same time, Eliakim was made king and his name changed to Jehoiakim, meaning “God will rise”. Jehoiakim was followed by his son Jehoiachin who has three names in the Scriptures.

11. elokuuta 1840 Osmanien valtakunta, jota olivat kuvanneet neljä tuulta, jotka oli päästetty irti kolmensadanyhdeksänkymmenenyhden vuoden ja viidentoista päivän ajaksi, pidätettiin, eli niin kuin Jehoahaz merkitsee, ne ”otettiin kiinni”. Samalla Eliakim tehtiin kuninkaaksi, ja hänen nimensä muutettiin Joojakimiksi, mikä merkitsee: ”Jumala on nouseva”. Joojakimia seurasi hänen poikansa Joojakin, jolla on Kirjoituksissa kolme nimeä.

The name Jehoiachin means “the Lord will set up and establish”. He was the son of Jehoiakim and he marks the arrival of the second angel in the spring of 1844, as God “set up and established” the new, true, Protestant horn. The second angel’s message was empowered by the message of the Midnight Cry, and Jeconiah and Coniah mean “God will establish”. The three names, each with the same meaning, represent the joining of the Midnight Cry to the second angel’s message. It is in the final outpouring of the Holy Spirit during the Loud Cry that the one hundred and forty-four thousand are sealed. The sealing of the one hundred and forty-four thousand was typified in the Midnight Cry of the Millerite movement, and Jehoiachin, also called Jeconiah and Coniah, is a symbol of the sealing.

Nimi Jojakin merkitsee: ”Herra pystyttää ja vahvistaa”. Hän oli Joojakimin poika, ja hän merkitsee toisen enkelin saapumista keväällä 1844, sillä Jumala ”pystytti ja vahvisti” uuden, todellisen, protestanttisen sarven. Toisen enkelin sanoma sai voimansa Keskiyön huudon sanomasta, ja nimet Jekonja ja Konja merkitsevät: ”Jumala vahvistaa”. Nämä kolme nimeä, joista jokaisella on sama merkitys, edustavat Keskiyön huudon liittymistä toisen enkelin sanomaan. Pyhän Hengen lopullisessa vuodatuksessa, Kovan huudon aikana, sinetöidään sata neljäkymmentäneljä tuhatta. Sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöiminen esikuvattiin milleriläisen liikkeen Keskiyön huudossa, ja Jojakin, jota kutsutaan myös Jekonjaksi ja Konjaksi, on sinetöimisen vertauskuva.

> As I live, saith the Lord, though Coniah the son of Jehoiakim king of Judah were the signet upon my right hand, yet would I pluck thee thence; And I will give thee into the hand of them that seek thy life, and into the hand of them whose face thou fearest, even into the hand of Nebuchadrezzar king of Babylon, and into the hand of the Chaldeans. And I will cast thee out, and thy mother that bare thee, into another country, where ye were not born; and there shall ye die. But to the land whereunto they desire to return, thither shall they not return. Is this man Coniah a despised broken idol? is he a vessel wherein is no pleasure? wherefore are they cast out, he and his seed, and are cast into a land which they know not? O earth, earth, earth, hear the word of the Lord. Jeremiah 22:24–29.

> Niin totta kuin minä elän, sanoo Herra: vaikka Konja, Juudan kuninkaan Jojakimin poika, olisi sinettisormus minun oikeassa kädessäni, niin minä repäisisin sinut sieltä irti. Ja minä annan sinut niiden käsiin, jotka tavoittelevat henkeäsi, niiden käsiin, joiden kasvoja sinä pelkäät, Nebukadressarin, Babylonin kuninkaan, käsiin ja kaldealaisten käsiin. Ja minä heitän sinut pois, ja äitisi, joka sinut synnytti, toiseen maahan, jossa ette ole syntyneet; ja siellä te kuolette. Mutta siihen maahan, johon heidän sielunsa halajaa palata, sinne he eivät palaja. Onko tämä mies, Konja, halveksittu, rikottu epäjumalankuva? onko hän astia, johon ei mielistyä? miksi heidät on heitetty pois, hän ja hänen siemenensä, ja heitetty maahan, jota he eivät tunne? Maa, maa, maa, kuule Herran sana. Jeremia 22:24–29.

Jehoiachin, Jeconiah and Coniah represent the sealing time, when the second angel is joined by the message of the Midnight Cry. He represents the sealing time of the foolish. The evil king represents those that are the foolish Laodicean virgins who in the sealing time are destined to receive the mark of the beast as they are forever spewed out of the mouth of the Lord.

Jekonja, Jekonja ja Konja edustavat sinetöimisen aikaa, jolloin toiseen enkeliin yhtyy keskiyön huudon sanoma. Hän edustaa tyhmien sinetöimisen aikaa. Paha kuningas edustaa niitä, jotka ovat tyhmiä laodikealaisia neitsyitä ja jotka sinetöimisen aikana ovat määrätyt vastaanottamaan pedon merkin, koska heidät syljetään iäksi pois Herran suusta.

The signet on God’s right hand is His seal, and those that are spewed out of the mouth of the Lord during the sealing of the one hundred and forty-four thousand are contrasted with Zerubbabel, the man who had the plummet of the “seven times” in his hand.

Sinetti Jumalan oikeassa kädessä on Hänen sinettinsä, ja ne, jotka syljetään ulos Herran suusta sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisen aikana, asetetaan vastakohdaksi Serubbaabelille, miehelle, jolla oli ”seitsemän ajan” luotilanka kädessään.

> Speak to Zerubbabel, governor of Judah, saying, I will shake the heavens and the earth; And I will overthrow the throne of kingdoms, and I will destroy the strength of the kingdoms of the heathen; and I will overthrow the chariots, and those that ride in them; and the horses and their riders shall come down, every one by the sword of his brother. In that day, saith the Lord of hosts, will I take thee, O Zerubbabel, my servant, the son of Shealtiel, saith the Lord, and will make thee as a signet: for I have chosen thee, saith the Lord of hosts. Haggai 2:21–23.

> Puhu Juudan käskynhaltijalle Serubbaabelille näin: Minä järisytän taivaat ja maan; ja minä kukistan valtakuntien valtaistuimet ja hävitän pakanakansojen valtakuntien voiman; minä kukistan sotavaunut ja niiden ajajat, ja hevoset ja niiden ratsastajat syöksyvät maahan, kukin veljensä miekkaan. Sinä päivänä, sanoo Herra Sebaot, minä otan sinut, palvelijani Serubbaabel, Sealtielin poika, sanoo Herra, ja teen sinusta sinettisormuksen; sillä minä olen valinnut sinut, sanoo Herra Sebaot. Haggai 2:21–23.

The “stone of stumbling” that is the “seven times” is the “plummet” in the hand of Zerubbabel, and he is represented as the “signet” that God employs to seal the one hundred and forty-four thousand. The signet, or the “sign”, is placed upon those that “sigh and cry” for the abominations that are done in Jerusalem. The sighing and crying identifies the experience of those that are sealed, and the signing and crying is the symbol of their internal response to the remedy of the “seven times.” It is confession for their sins and for the sins of their fathers. It is the acknowledgment that they have not been walking with God and that God has not been walking with them ever since the disappointment of July 18, 2020. It is the test that was failed in 1863, during the period of time when Philadelphia was transitioning unto Laodicea. It typified the period of time when those represented by Coniah are forever established as foolish Laodicean virgins, and those represented by Zerubbabel are forever established as wise Philadelphian virgins.

Se ”kompastuksen kivi”, joka on ”seitsemän aikaa”, on ”luotilanka” Serubbabelin kädessä, ja hänet esitetään ”sinettisormuksena”, jota Jumala käyttää sinetöidäkseen ne sata neljäkymmentäneljä tuhatta. Sinettisormus eli ”merkki” asetetaan niiden päälle, jotka ”huokaavat ja valittavat” Jerusalemissa tehtyjen kauhistusten tähden. Huokaaminen ja valittaminen yksilöi niiden kokemuksen, jotka sinetöidään, ja huokaaminen ja valittaminen on vertauskuva heidän sisäisestä vastauksestaan ”seitsemän ajan” tarjoamaan parannuskeinoon. Se on heidän syntiensä ja heidän isiensä syntien tunnustamista. Se on sen tunnustamista, etteivät he ole vaeltaneet Jumalan kanssa ja ettei Jumala ole vaeltanut heidän kanssaan 18. heinäkuuta 2020 tapahtuneesta pettymyksestä lähtien. Se on koetus, jossa epäonnistuttiin vuonna 1863, sillä ajanjaksolla jolloin Filadelfia oli siirtymässä Laodikeaan. Se oli esikuva siitä ajanjaksosta, jolloin ne, joita Konja edustaa, vahvistetaan ikuisiksi ajoiksi tyhmiksi laodikealaisiksi neitsyiksi ja ne, joita Serubbabel edustaa, vahvistetaan ikuisiksi ajoiksi viisaiksi filadelfialaisiksi neitsyiksi.

Jehoichin was followed by Zedekiah, the last of the seven kings. As Manasseh represented 1798, and the “time of the end,” Zedekiah must represent October 22, 1844, when the vision would “speak, and not lie”. Zedekiah is a name made up of the combination of two Hebrew words. The one word is “Jehovah”, and it is combined with the word that is translated in Daniel chapter eight, and verse fourteen as “cleansed.” Zedekiah means the cleansing of God’s temple, which began on October 22, 1844.

Joojakinin jälkeen tuli Sidkia, viimeinen noista seitsemästä kuninkaasta. Niin kuin Manasse edusti vuotta 1798 ja ”lopun aikaa”, Sidkian täytyy edustaa 22. lokakuuta 1844, jolloin näyn oli ”puhuttava eikä valhetta”. Sidkia on nimi, joka muodostuu kahden heprealaisen sanan yhdistelmästä. Toinen sana on ”Jehova”, ja siihen on yhdistetty se sana, joka Danielin kirjan kahdeksannen luvun neljästoista jakeessa on käännetty sanalla ”puhdistetaan”. Sidkia merkitsee Jumalan temppelin puhdistamista, joka alkoi 22. lokakuuta 1844.

The last seven kings of Judah represent the progressive history of 1798 to October 22, 1844. Jehoiakim is the symbol of August 11, 1840, which in turn represents September 11, 2001. He is a symbol of the empowerment of the first angel’s message, and he is introduced in the first verse of Daniel chapter one. Thus, the setting and context of Daniel chapter one, is the empowerment of the first angel’s message, as represented in Revelation chapter ten. In Revelation chapter ten Christ descended with a little book in His hand that John was commanded to eat. This is why the first test in the book of Daniel has to do with eating.

Juudan seitsemän viimeistä kuningasta edustavat ajanjakson 1798:sta 22. lokakuuta 1844 etenevää historiaa. Joojakim on 11. elokuuta 1840:n vertauskuva, joka puolestaan edustaa 11. syyskuuta 2001. Hän on ensimmäisen enkelin sanoman voimaannuttamisen vertauskuva, ja hänet esitellään Danielin kirjan ensimmäisen luvun ensimmäisessä jakeessa. Näin ollen Danielin kirjan ensimmäisen luvun asetelma ja asiayhteys ovat ensimmäisen enkelin sanoman voimaannuttaminen, sellaisena kuin se esitetään Ilmestyskirjan kymmenennessä luvussa. Ilmestyskirjan kymmenennessä luvussa Kristus laskeutui alas pitäen kädessään pientä kirjaa, jonka Johannes käskettiin syödä. Tästä syystä Danielin kirjan ensimmäinen koetus liittyy syömiseen.

We will continue these subjects in the next article.

Jatkamme näiden aiheiden käsittelyä seuraavassa artikkelissa.

> And he said unto me, Son of man, cause thy belly to eat, and fill thy bowels with this roll that I give thee. Then did I eat it; and it was in my mouth as honey for sweetness. Ezekiel 3:3.

> Ja hän sanoi minulle: Ihmislapsi, syötä vatsasi ja täytä sisuksesi tällä kirjakääröllä, jonka minä sinulle annan. Niin minä söin sen, ja se oli minun suussani makea kuin hunaja. Hesekiel 3:3.

Back to Articles