Article

# The Book of Daniel - Number Two-Hundred

Danielin kirja – numero kaksisataa

Prophetic Unfolding: The Second Gathering and Its Significance in Adventist Eschatology

Profeetallinen avautuminen: toinen kokoaminen ja sen merkitys adventistisessa eskatologiassa

Author

Jeff Pippenger

Published

May 5, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are considering the prophetic period represented as the second gathering that is identified by the prophet Isaiah, and afterward by Sister White.

Me tarkastelemme profeetallista ajanjaksoa, jota kuvataan toisena kokoamisena ja jonka profeetta Jesaja, ja myöhemmin sisar White, ovat tunnistaneet.

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall set his hand again the second time to recover the remnant of his people, which shall be left, from Assyria, and from Egypt, and from Pathros, and from Cush, and from Elam, and from Shinar, and from Hamath, and from the islands of the sea. And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. The envy also of Ephraim shall depart, and the adversaries of Judah shall be cut off: Ephraim shall not envy Judah, and Judah shall not vex Ephraim. Isaiah 11:10–13.

> Ja sinä päivänä Iisain juurivesa on oleva kansojen lippumerkkinä; hänen tykönsä pakanat etsiytyvät, ja hänen leposijansa on oleva kunniaisa. Ja sinä päivänä Herra ojentaa kätensä vielä toisen kerran hankkiakseen takaisin kansansa jäännöksen, joka on jäljellä Assyriasta ja Egyptistä ja Patroksesta ja Kuusista ja Eelamista ja Sinearin maasta ja Hamatista ja meren saarista. Ja hän kohottaa lippumerkin kansakunnille ja kokoaa Israelin karkotetut ja kerää yhteen Juudan hajotetut maan neljältä kulmalta. Efraimin kateus katoaa, ja Juudan viholliset hävitetään: Efraim ei kadehdi Juudaa, eikä Juuda ahdista Efraimia. Jesaja 11:10–13.

When God’s last-day people are gathered a second time there is a unification among those disciples that was represented by the ten days that preceded Pentecost, and that Isaiah refers to as a time when, “The envy also of Ephraim shall depart, and the adversaries of Judah shall be cut off: Ephraim shall not envy Judah, and Judah shall not vex Ephraim.”

Kun Jumalan lopunajan kansa kootaan toisen kerran, näiden opetuslasten keskuudessa tapahtuu yhdistyminen, jota kuvasi helluntaita edeltänyt kymmenen päivän aika ja johon Jesaja viittaa aikana, jolloin ”Efraimin kateus on katoava, ja Juudan viholliset hävitetään; Efraim ei kadehdi Juudaa, eikä Juuda ahdista Efraimia.”

> “Trials are to come upon God’s people and the tares are to be separated from the wheat. But let not Ephraim envy Judah any more, and Judah will no more vex Ephraim. Kind, tender, compassionate words will flow out from sanctified hearts and lips. It is essential that we be united, and if we all seek the meekness and the lowliness of Christ, we shall have the mind of Christ, and there will be unity of spirit.” Review and Herald, March 19, 1895.

> “Koettelemuksia on tuleva Jumalan kansan päälle, ja lusteet on erotettava vehnästä. Mutta älköön Efraim enää kadehtiko Juudaa, eikä Juuda enää ahdistako Efraimia. Ystävälliset, hellät, myötätuntoiset sanat ovat virtaava pyhitetyistä sydämistä ja huulilta. On välttämätöntä, että olemme yksimieliset, ja jos me kaikki etsimme Kristuksen sävyisyyttä ja nöyryyttä, meillä on oleva Kristuksen mieli, ja silloin on oleva hengen ykseys.” Review and Herald, 19. maaliskuuta 1895.

Unification is an element of the work Christ accomplishes when He gathers the one hundred and forty-four thousand a second time. That unity was represented by the ten days leading to Pentecost, and the six days of the Exeter camp meeting, and could have been accomplished from 1856 unto 1863, if those who had experienced the great disappointment of October 22, 1844, had not lost their way.

Yhdistyminen on osa siitä työstä, jonka Kristus suorittaa kootessaan sata neljäkymmentäneljä tuhatta toisen kerran. Tuota ykseyttä kuvattiin helluntaita edeltäneillä kymmenellä päivällä sekä Exeterin leirikokouksen kuudella päivällä, ja se olisi voitu saavuttaa vuosien 1856 ja 1863 välillä, elleivät ne, jotka olivat kokeneet 22. lokakuuta 1844 tapahtuneen suuren pettymyksen, olisi eksyneet tieltään.

> “But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. Dissensions and divisions came in. . .. Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!

> ”Mutta pettymyksen jälkeen seuranneena epäilyksen ja epätietoisuuden aikana monet adventtiuskovista luopuivat uskostaan. Erimielisyyksiä ja hajaannusta tuli mukaan.... Näin työ estyi, ja maailma jätettiin pimeyteen. Jos koko adventistikunta olisi yksimielisesti pitäytynyt Jumalan käskyihin ja Jeesuksen uskoon, kuinka perin toisenlainen olisikaan ollut historiamme!”

> “It was not the will of God that the coming of Christ should be thus delayed. God did not design that His people, Israel, should wander forty years in the wilderness. He promised to lead them directly to the land of Canaan, and establish them there a holy, healthy, happy people. But those to whom it was first preached, went not in ‘because of unbelief’ (Hebrews 3:19). Their hearts were filled with murmuring, rebellion, and hatred, and He could not fulfill His covenant with them.

> “Ei ollut Jumalan tahto, että Kristuksen tulemista olisi näin viivytetty. Jumala ei tarkoittanut, että Hänen kansansa, Israel, vaeltaisi neljäkymmentä vuotta erämaassa. Hän lupasi johdattaa heidät suoraan Kanaanin maahan ja asettaa heidät sinne pyhäksi, terveeksi, onnelliseksi kansaksi. Mutta ne, joille se ensin julistettiin, eivät menneet sisälle ‘epäuskon tähden’ (Hepr. 3:19). Heidän sydämensä olivat täynnä napinaa, kapinaa ja vihaa, eikä Hän voinut täyttää liittoaan heidän kanssaan.”

> “For forty years did unbelief, murmuring, and rebellion shut out ancient Israel from the land of Canaan. The same sins have delayed the entrance of modern Israel into the heavenly Canaan. In neither case were the promises of God at fault. It is the unbelief, the worldliness, unconsecration, and strife among the Lord’s professed people that have kept us in this world of sin and sorrow so many years.” Selected Messages, book 1, 68, 69.

> ”Neljänkymmenen vuoden ajan epäusko, napina ja kapina sulkivat muinaisen Israelin pois Kanaanin maasta. Samat synnit ovat viivyttäneet nykyisen Israelin pääsyä taivaalliseen Kanaaniin. Kummassakaan tapauksessa vika ei ollut Jumalan lupauksissa. Juuri Herran tunnustautuvan kansan keskuudessa vallitseva epäusko, maailmallisuus, pyhittämättömyys ja riitaisuus ovat pitäneet meidät tässä synnin ja surun maailmassa näin monta vuotta.” Selected Messages, kirja 1, 68, 69.

The descent of the second angel identified a scattering at the first disappointment that initiated the tarrying time, and then led to a period of six days at the Exeter camp meeting where unity upon the message was accomplished in advance of the outpouring of the Holy Spirit in the message of the Midnight Cry at the conclusion of the meeting.

Toisen enkelin laskeutuminen osoitti ensimmäisen pettymyksen yhteydessä tapahtuneen hajaannuksen, joka käynnisti viivytyksen ajan, ja johti sitten Exeterin leirikokouksessa kuuden päivän jaksoon, jonka aikana sanoman omaksumisessa saavutettiin yksimielisyys ennen Pyhän Hengen vuodattamista Keskiyön huudon sanomassa kokouksen päättyessä.

The descent of the third angel on October 22, 1844, identified a scattering at the great disappointment, and ushered in a period of education as the truths associated with the Most Holy Place were opened to God’s people. By 1849 the Lord was stretching His hand to gather his people together a second time, and by 1851, the 1850 chart was being presented. That chart represented the foundational message, and the very message that was to be lifted up before the world as an ensign.

Kolmannen enkelin laskeutuminen 22. lokakuuta 1844 osoitti suuren pettymyksen yhteydessä tapahtuneen hajotuksen ja saattoi alkuun opetuskauden, kun kaikkeinpyhimpään liittyvät totuudet avattiin Jumalan kansalle. Vuoteen 1849 mennessä Herra ojensi kätensä kootakseen kansansa toisen kerran yhteen, ja vuoteen 1851 mennessä vuoden 1850 karttaa esitettiin. Tuo kartta edusti perustavaa sanomaa, juuri sitä sanomaa, joka oli korotettava maailman eteen lipuksi.

The gathering a second time of the disciples by Christ began immediately at His descent, and the gathering of those in Exeter began during the period of the tarrying time. In the history of the rebellion of 1863, the gathering a second time began at least five years into the educational process that began when the light of the sanctuary was opened up in 1844. In 1848, Islam was then angering the nations. The second gathering is represented as a progressive work that is accomplished by the arrival of the ten days that preceded Pentecost, and also by the six days of the Exeter camp meeting, and should have been completed by 1856.

Opetuslasten kokoaminen toisen kerran Kristuksen toimesta alkoi välittömästi Hänen alasastumisensa yhteydessä, ja Exeterissä olevien kokoaminen alkoi viipymisen ajan kuluessa. Vuoden 1863 kapinan historiassa toisen kerran tapahtuva kokoaminen alkoi vähintään viisi vuotta sen kasvatuksellisen prosessin käynnistymisen jälkeen, joka alkoi, kun pyhäkön valo avattiin vuonna 1844. Vuonna 1848 islam oli silloin saattamassa kansoja vihaan. Toinen kokoaminen esitetään edistyvänä työnä, joka toteutuu niiden kymmenen päivän saapumisen kautta, jotka edelsivät helluntaita, sekä Exeterin leirikokouksen kuuden päivän kautta, ja sen olisi tullut olla päätökseen saatettu vuoteen 1856 mennessä.

The work of gathering His people a second time is the closing work of the third angel, and it is accomplished by Christ’s hand.

Hänen kansansa kokoamisen työ toisen kerran on kolmannen enkelin päättävä työ, ja sen suorittaa Kristuksen käsi.

> And when the sabbath day was come, he began to teach in the synagogue: and many hearing him were astonished, saying, From whence hath this man these things? and what wisdom is this which is given unto him, that even such mighty works are wrought by his hands? Mark 6:2.

> Ja kun sapatti tuli, hän alkoi opettaa synagogassa; ja monet, jotka häntä kuulivat, hämmästyivät ja sanoivat: Mistä tällä miehellä on nämä asiat? ja mikä on tämä viisaus, joka hänelle on annettu, että hänen käsiensä kautta tapahtuu tällaisia väkeviä tekoja? Mark. 6:2.

The scattering that occurs when the divine symbol descends initiates a testing process that ultimately manifests two classes of worshippers, and in so doing cleanses the temple.

Hajaannus, joka tapahtuu jumalallisen vertauskuvan laskeutuessa alas, käynnistää koetusprosessin, joka lopulta tuo esiin kaksi palvojien luokkaa ja siten puhdistaa temppelin.

> Whose fan is in his hand, and he will thoroughly purge his floor, and gather his wheat into the garner; but he will burn up the chaff with unquenchable fire. Matthew 3:12.

> Jonka viskin on hänen kädessänsä, ja hän puhdistaa puimatanterensa tarkoin ja kokoaa nisunsa aittaan; mutta ruumenet hän polttaa sammumattomassa tulessa. Matteus 3:12.

In that period God’s people are to take the message from the angel’s hand and eat it.

Sinä aikana Jumalan kansan tulee ottaa sanoma enkelin kädestä ja syödä se.

> And I saw another mighty angel come down from heaven, clothed with a cloud: and a rainbow was upon his head, and his face was as it were the sun, and his feet as pillars of fire: And he had in his hand a little book open: and he set his right foot upon the sea, and his left foot on the earth. Revelation 10:1, 2.

> Ja minä näin erään toisen väkevän enkelin tulevan alas taivaasta, pilveen puettuna; ja sateenkaari oli hänen päänsä päällä, ja hänen kasvonsa olivat niin kuin aurinko, ja hänen jalkansa niin kuin tulipatsaat. Ja hänen kädessään oli avattu pieni kirja; ja hän asetti oikean jalkansa meren päälle ja vasemman jalkansa maan päälle. Ilmestys 10:1, 2.

At the arrival of the second angel on April 19, 1844, God’s people were scattered. They had been initially gathered with the fulfillment of the prophecy of Revelation chapter nine, verse fifteen on August 11, 1840, but the Lord had held His hand over a mistake in the reckoning of some of the figures on the chart.

Toisen enkelin saapuessa 19. huhtikuuta 1844 Jumalan kansa oli hajallaan. Heidät oli alun perin koottu Ilmestyskirjan yhdeksännen luvun viidennentoista jakeen profetian täyttymyksen myötä 11. elokuuta 1840, mutta Herra oli pitänyt kätensä erään kartassa olevien lukujen laskentaan liittyneen erehdyksen yllä.

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74.

> ”Minulle on osoitettu, että vuoden 1843 taulu oli Herran käden ohjaama ja ettei sitä tulisi muuttaa; että luvut olivat sellaiset kuin Hän tahtoi niiden olevan; että Hänen kätensä oli niiden yllä ja peitti erheen joissakin luvuissa, niin ettei kukaan voinut sitä nähdä, ennen kuin Hänen kätensä poistettiin.” Early Writings, 74.

The removal of His hand allowed Samuel Snow to identify the correct date for the vision that tarried.

Hänen kätensä poistaminen salli Samuel Snow’n tunnistaa oikean päivämäärän viipyneelle näylle.

> “Those faithful, disappointed ones, who could not understand why their Lord did not come, were not left in darkness. Again they were led to their Bibles to search the prophetic periods. The hand of the Lord was removed from the figures, and the mistake was explained. They saw that the prophetic periods reached to 1844, and that the same evidence which they had presented to show that the prophetic periods closed in 1843, proved that they would terminate in 1844.” Early Writings, 237.

> ”Niitä uskollisia, pettyneitä, jotka eivät voineet ymmärtää, miksi heidän Herransa ei tullut, ei jätetty pimeyteen. Jälleen heidät johdatettiin Raamattujensa ääreen tutkimaan profeetallisia ajanjaksoja. Herran käsi poistettiin lukujen päältä, ja erehdys selitettiin. He näkivät, että profeetalliset ajanjaksot ulottuivat vuoteen 1844 ja että sama todistusaineisto, jonka he olivat esittäneet osoittaakseen profeetallisten ajanjaksojen päättyvän vuonna 1843, osoitti, että ne päättyisivät vuonna 1844.” Early Writings, 237.

The history of the first and second angels contains a line of waymarks associated with Christ’s hand. When He descended on August 11, 1840 and April 19, 1844 He had a message in His hand. It was His hand that directed the production and publication of the 1843 chart in May of 1842. It was His hand that sealed up a mistake in the figures on the chart. After the scattering of that first disappointment, Jeremiah sat alone because of Christ’s hand. Then He removed His hand, and thus unsealed the message of the Midnight Cry. The act of stretching His hand out to gather His people a second time occurred from the first disappointment unto the Exeter camp meeting, as the disciples were ultimately gathered together at Jerusalem for ten days in advance of the outpouring of the Holy Spirit. At the arrival of the third angel on October 22, 1844 the Lord lifted up His hand.

Ensimmäisen ja toisen enkelin historia sisältää Kristuksen käteen liittyvien tienviittojen ketjun. Kun Hän laskeutui 11. elokuuta 1840 ja 19. huhtikuuta 1844, Hänellä oli sanoma kädessään. Hänen kätensä ohjasi vuoden 1843 taulun laatimista ja julkaisemista toukokuussa 1842. Hänen kätensä sinetöi erheen taulun luvuissa. Tuon ensimmäisen pettymyksen hajotuksen jälkeen Jeremia istui yksin Kristuksen käden tähden. Sitten Hän poisti kätensä ja näin avasi Keskiyön huudon sanoman sinetin. Hänen kätensä ojentamisen teko kootakseen kansansa toisen kerran tapahtui ensimmäisestä pettymyksestä Exeterin leirikokoukseen asti, samoin kuin opetuslapset lopulta koottiin yhteen Jerusalemissa kymmeneksi päiväksi ennen Pyhän Hengen vuodattamista. Kolmannen enkelin saapuessa 22. lokakuuta 1844 Herra nosti kätensä.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> Ja se enkeli, jonka näin seisovan meren päällä ja maan päällä, nosti kätensä taivasta kohti ja vannoi hänen kauttaan, joka elää aina ja iankaikkisesti, joka on luonut taivaan ja mitä siinä on, ja maan ja mitä siinä on, ja meren ja mitä siinä on, ettei aikaa enää olisi. Ilmestys 10:5, 6.

From the first gathering on August 11, 1840 until October 22, 1844 the history of the first and second angels is marked by Christ’s hand. On October 22, 1844 the third angel descended and the little Millerite flock was scattered by the Great Disappointment. On that date Christ lifted His hand to heaven and swore that time would be no longer.

11. elokuuta 1840 pidetystä ensimmäisestä kokoontumisesta 22. lokakuuta 1844 saakka ensimmäisen ja toisen enkelin historia on Kristuksen käden merkitsemä. 22. lokakuuta 1844 kolmas enkeli laskeutui alas, ja Suuren pettymyksen tähden pieni milleriittilauma hajotettiin. Tuona päivänä Kristus kohotti kätensä taivasta kohti ja vannoi, ettei aikaa enää olisi.

The second gathering in the history of 1844 until 1863, began with Christ lifting up His hand, while also holding a message to be eaten in His hand. Then in 1849, He stretched forth His hand a second time to gather His scattered people. Those people had been gathered at the message of the Midnight Cry, and scattered when the event predicted did not happen. At the Exeter camp meeting Christ gathered His flock and unified them upon the message, as He had done in the ten days that preceded Pentecost. The Philadelphian Millerites left the Exeter camp meeting and repeated Pentecost. In 1856, Christ was outside of the movement that had transitioned into Laodicea, for Christ stands outside of a Laodicean’s heart and knocks, seeking an entrance.

Toinen kokoaminen vuosien 1844 ja 1863 välisessä historiassa alkoi siitä, että Kristus nosti kätensä samalla, kun Hän piti kädessään syötäväksi tarkoitettua sanomaa. Sitten vuonna 1849 Hän ojensi kätensä toisen kerran kootakseen hajalleen joutuneen kansansa. Tuo kansa oli koottu Keskiyön huudon sanoman kautta ja hajotettu, kun ennustettu tapahtuma ei toteutunut. Exeterin leirikokouksessa Kristus kokosi laumansa ja yhdisti sen sanoman perustalle, niin kuin Hän oli tehnyt niitä kymmentä päivää edeltäneenä aikana ennen helluntaita. Filadelfialaiset milleriläiset lähtivät Exeterin leirikokouksesta ja toistivat helluntain. Vuonna 1856 Kristus oli sen liikkeen ulkopuolella, joka oli siirtynyt Laodikeaan, sillä Kristus seisoo laodikealaisen sydämen ulkopuolella ja kolkuttaa pyrkien pääsemään sisään.

> Behold, I stand at the door, and knock: if any man hear my voice, and open the door, I will come in to him, and will sup with him, and he with me. Revelation 3:20.

> Katso, minä seison ovella ja kolkutan: jos joku kuulee minun ääneni ja avaa oven, minä käyn sisälle hänen luoksensa ja aterioitsen hänen kanssaan, ja hän minun kanssani. Ilmestys 3:20.

In 1856, Christ’s hand was knocking upon the Laodicean Millerite movement, but to no avail. In 1849, seven years earlier, He had begun to gather His people a second time, but doubt and uncertainty stopped the Philadelphian movement.

Vuonna 1856 Kristuksen käsi kolkutti laodikealaisen milleriittiliikkeen ovea, mutta turhaan. Vuonna 1849, seitsemän vuotta aikaisemmin, Hän oli alkanut koota kansaansa toisen kerran, mutta epäilys ja epätietoisuus pysäyttivät filadelfialaisen liikkeen.

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> ”Jos adventistit olisivat suuren pettymyksen jälkeen vuonna 1844 pitäneet lujasti kiinni uskostaan ja yksimielisesti seuranneet Jumalan avautuvaa johdatusta, vastaanottaneet kolmannen enkelin sanoman ja Pyhän Hengen voimassa julistaneet sitä maailmalle, he olisivat nähneet Jumalan pelastuksen, Herra olisi voimallisesti vaikuttanut heidän ponnistelujensa kautta, työ olisi saatettu päätökseen, ja Kristus olisi jo tullut ottamaan kansansa vastaan palkkaansa. Mutta pettymyksen jälkeisen epäilyn ja epävarmuuden aikana monet adventtiuskovista luopuivat uskostaan.... Näin työ estyi, ja maailma jätettiin pimeyteen. Jos koko adventistikunta olisi yhtynyt Jumalan käskyihin ja Jeesuksen uskoon, kuinka perin toisenlainen historiamme olisikaan ollut!” Evangelism, 695.

On September 11, 2001 Christ gathered His last day people, who were thereafter scattered on July 18, 2020. On September 11, 2001 those who were gathered took the hidden book out of Christ’s hand and ate it. On July 18, 2020 they rejected the command represented by His uplifted hand, which identified that “time would be no longer.”

11. syyskuuta 2001 Kristus kokosi viimeisten päivien kansansa, joka sen jälkeen hajotettiin 18. heinäkuuta 2020. 11. syyskuuta 2001 ne, jotka oli koottu, ottivat kätketyn kirjan Kristuksen kädestä ja söivät sen. 18. heinäkuuta 2020 he hylkäsivät Hänen kohotetun kätensä edustaman käskyn, joka osoitti, että ”aikaa ei enää olisi”.

The Philadelphian Millerites manifested no rebellion in their false prediction of 1843, for they acted upon all the light the Lord had revealed, but on July 18, 2020 the Laodiceans of the third angel’s movement rebelled against the light associated with His hand. After 1844, the Philadelphian movement of the first angel “in the period of doubt and uncertainty” “yielded their faith,” and became Laodiceans.

Filadelfialaiset milleriitit eivät osoittaneet mitään kapinaa väärässä vuoden 1843 ennustuksessaan, sillä he toimivat kaiken sen valon mukaan, minkä Herra oli ilmoittanut, mutta 18. heinäkuuta 2020 kolmannen enkelin liikkeen laodikealaiset kapinoivat Hänen käteensä liittyvää valoa vastaan. Vuoden 1844 jälkeen ensimmäisen enkelin filadelfialainen liike ”epäilyksen ja epävarmuuden aikana” ”luopui uskostaan” ja tuli laodikealaiseksi.

1856 represents that point of transition, typifying a point of transition for God’s people of the last days.

1856 edustaa tuota siirtymäkohtaa, esikuvaten siirtymäkohtaa Jumalan viimeisten päivien kansalle.

Somewhere in the seven years between 1849 and 1856 the Philadelphian Millerite movement resisted the Lord’s hand that was stretching out to gather His people a second time, and the promise was that He would do more then, than He did in the past.

Jossakin kohtaa niiden seitsemän vuoden aikana, jotka sijoittuivat vuosien 1849 ja 1856 väliin, filadelfialainen milleriittiliike vastusti Herran kättä, joka ojentui kokoamaan Hänen kansansa toistamiseen, ja lupaus oli, että Hän tekisi silloin enemmän kuin oli tehnyt menneisyydessä.

> “September 23, the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people, and that efforts must be redoubled in this gathering time. In the scattering time Israel was smitten and torn; but now in the gathering time God will heal and bind up his people. In the scattering, efforts made to spread the truth had but little effect, accomplished but little or nothing; but in the gathering when God has set his hand to gather his people, efforts to spread the truth will have their designed effect. All should be united and zealous in the work. I saw that it was a shame for any to refer to the scattering for examples to govern us now in the gathering; for if God does no more for us now than he did then, Israel would never be gathered. It is as necessary that the truth should be published in a paper, as preached.” Review and Herald, November 1, 1850.

> ”23. syyskuuta Herra osoitti minulle, että hän oli ojentanut kätensä toisen kerran palauttaakseen kansansa jäännöksen, ja että ponnistuksia on kaksinkertaistettava tänä kokoamisen aikana. Hajottamisen aikana Israelia lyötiin ja revittiin; mutta nyt kokoamisen aikana Jumala parantaa ja sitoo kansansa haavat. Hajottamisen aikana totuuden levittämiseksi tehdyt ponnistelut vaikuttivat vain vähän, saivat aikaan vain vähän tai eivät mitään; mutta kokoamisen aikana, jolloin Jumala on ryhtynyt kokoamaan kansaansa, totuuden levittämiseksi tehtävät ponnistelut saavuttavat tarkoitetun vaikutuksensa. Kaikkien tulee olla yksimielisiä ja innokkaita työssä. Näin, että oli häpeällistä kenenkään vedota hajottamisen aikaan esimerkkeinä, joiden olisi määrä ohjata meitä nyt kokoamisen aikana; sillä jos Jumala ei tekisi meille nyt enempää kuin hän teki silloin, Israelia ei koskaan koottaisi. On yhtä välttämätöntä, että totuus julkaistaan lehdessä, kuin että sitä saarnataan.” Review and Herald, 1. marraskuuta 1850.

Obviously, the Lord attempted to move His work forward in unity, but the unity had evidently broken down, and “in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith.” The Present Truth (later the Review and Herald) began to be published in 1849, and by 1851 the 1850 chart was available, but by 1856, the message of the “seven times” of Leviticus twenty-six was left unfinished. The message that was unsealed on October 22, 1844 occurred when the time prophecies of the twenty-three hundred years and the twenty-five hundred and twenty years concluded.

Ilmeisesti Herra pyrki viemään työtään eteenpäin ykseydessä, mutta ykseys oli nähtävästi murtunut, ja ”pettymystä seuranneena epäilyn ja epävarmuuden aikana monet adventtiuskovista luopuivat uskostaan.” The Present Truth -lehteä (myöhemmin Review and Herald) alettiin julkaista vuonna 1849, ja vuoteen 1851 mennessä vuoden 1850 kartta oli saatavilla, mutta vuoteen 1856 mennessä 3. Mooseksen kirjan kahdennenkymmenennenkuudennen luvun ”seitsemän aikaa” koskeva sanoma jäi keskeneräiseksi. Sanoma, joka avattiin sineteistään 22. lokakuuta 1844, tuli esiin, kun kahdentuhannen kolmensadan vuoden ja kahdentuhannen viidensadan kahdenkymmenen vuoden aikaprofetiat päättyivät.

The Sabbath was the doctrine that shone above the other doctrines at that time, and for twelve years a testing process progressed until the last test arrived in 1856. That test was upon the Sabbath rest for the land, and it marked the end of a testing process that began with the Sabbath rest for men. The testing period bore the signature of Alpha and Omega. 1856 also represented an increase of knowledge upon the first foundational truth discovered by Miller, so it possessed the signature of Alpha and Omega at that level as well. The Sabbath truth being the sign of God’s sanctified people was represented as the sounding of the seventh trumpet, when the mystery of Christ in the believer, the hope of glory is fulfilled. The “seven times” was represented by the Jubilee trumpet that was to be sounded on the Day of Atonement.

Sapatti oli se oppi, joka tuona aikana loisti muiden oppien yläpuolella, ja kahdentoista vuoden ajan eteni koettelemisen prosessi, kunnes viimeinen koe saapui vuonna 1856. Tuo koe koski maan sapattilepoa, ja se merkitsi sellaisen koettelemisprosessin loppua, joka alkoi ihmisten sapattilevosta. Koetusaika kantoi Alfan ja Omegan allekirjoitusta. Vuosi 1856 merkitsi myös tiedon lisääntymistä ensimmäisestä perustavanlaatuisesta totuudesta, jonka Miller löysi, joten silläkin tasolla siinä oli Alfan ja Omegan allekirjoitus. Sapattitotuus, joka on Jumalan pyhitetyn kansan tunnusmerkki, esitettiin seitsemännen pasuunan soimisena, jolloin uskovassa oleva Kristuksen salaisuus, kirkkauden toivo, täyttyy. ”Seitsemän aikaa” esitettiin riemuvuoden pasuunana, joka oli soitettava sovituspäivänä.

The seven years from 1856 unto 1863 represented the ten days in Jerusalem for the disciples, and the six days of the Exeter camp meeting for the Philadelphian Millerites, but, sadly, the period became the illustration of those who refuse to follow the Lord as He leads them through the transition period. The history of the first and second angels, which is the historical period of the seven thunders, identifies the Lord stretching His hand to gather His people a second time from April 19, 1844, and it illustrates an obedient response as the wise followed Christ into the Most Holy Place.

Vuodet 1856–1863 edustivat opetuslapsille niitä kymmentä päivää Jerusalemissa sekä ekseteriläisen leirikokouksen kuutta päivää filadelfialaisille milleriiteille, mutta valitettavasti tästä ajanjaksosta tuli esikuva niistä, jotka kieltäytyvät seuraamasta Herraa, kun Hän johtaa heitä siirtymäkauden läpi. Ensimmäisen ja toisen enkelin historia, joka on seitsemän ukkosenjylinän historiallinen ajanjakso, osoittaa Herran ojentavan kätensä kootakseen kansansa toisen kerran 19. huhtikuuta 1844 alkaen, ja se havainnollistaa kuuliaisuuden vastausta, kun viisaat seurasivat Kristusta kaikkeinpyhimpään.

The history of the first Kadesh, which is the history of the third angel from 1844 unto 1863 identifies the Lord again stretching His hand to gather His people a second time, but in that history, rebellion is manifested. Now, for the third time, ever since July 2023, the Lord is again stretching forth His hand to gather His people a second time, and they will fulfill the second Kadesh as obedient Philadelphians, for the signature of truth identifies the three times as the beginning and ending representing obedient Philadelphians, and the middle example being disobedient Laodiceans.

Ensimmäisen Kadesin historia, joka on kolmannen enkelin historia vuodesta 1844 vuoteen 1863, osoittaa Herran jälleen ojentavan kätensä kootakseen kansansa toisen kerran, mutta tuossa historiassa ilmenee kapina. Nyt, kolmannen kerran, heinäkuusta 2023 lähtien, Herra ojentaa jälleen kätensä kootakseen kansansa toisen kerran, ja he tulevat täyttämään toisen Kadesin kuuliaisina filadelfialaisina, sillä totuuden tunnusmerkki osoittaa nämä kolme kertaa siten, että alku ja loppu edustavat kuuliaisia filadelfialaisia ja keskimmäinen esimerkki tottelemattomia laodikealaisia.

We will continue this study in the next article.

Jatkamme tätä tutkistelua seuraavassa artikkelissa.

> “Will the churches heed the Laodicean message? Will they repent, or will they, notwithstanding that the most solemn message of truth—the third angel’s message—is being proclaimed to the world, go on in sin? This is the last message of mercy, the last warning to a fallen world. If the church of God becomes lukewarm, it does not stand in favor with God any more than do the churches that are represented as having fallen and become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and the cage of every unclean and hateful bird. Those who have had opportunities to hear and receive the truth and who have united with the Seventh-day Adventist church, calling themselves the commandment-keeping people of God, and yet possess no more vitality and consecration to God than do the nominal churches, will receive of the plagues of God just as verily as the churches who oppose the law of God. Only those that are sanctified through the truth will compose the royal family in the heavenly mansions Christ has gone to prepare for those that love Him and keep His commandments.

> ”Ottavatko seurakunnat vaarin Laodikean sanomasta? Tekevätkö ne parannuksen, vai jatkavatko ne synnissä siitä huolimatta, että kaikkein juhlallisin totuuden sanoma — kolmannen enkelin sanoma — julistetaan maailmalle? Tämä on viimeinen armon sanoma, viimeinen varoitus langenneelle maailmalle. Jos Jumalan seurakunta tulee penseäksi, se ei ole enää Jumalalle otollinen sen enempää kuin ne seurakunnatkaan, joiden kuvataan langenneen ja tulleen riivaajien asuinpaikaksi ja kaikkien saastaisten henkien tyyssijaksi ja kaikkien saastaisten ja inhottavien lintujen häkiksi. Ne, joilla on ollut tilaisuus kuulla ja vastaanottaa totuus ja jotka ovat liittyneet seitsemännen päivän adventtikirkkoon kutsuen itseään Jumalan käskyjä pitäväksi kansaksi, mutta joilla ei kuitenkaan ole sen enempää elinvoimaa eikä pyhittymistä Jumalalle kuin nimikristillisillä kirkoilla, saavat osakseen Jumalan vitsaukset aivan yhtä varmasti kuin ne seurakunnat, jotka vastustavat Jumalan lakia. Ainoastaan ne, jotka ovat pyhitetyt totuuden kautta, muodostavat kuninkaallisen perheen niissä taivaallisissa asunnoissa, joita Kristus on mennyt valmistamaan niille, jotka rakastavat Häntä ja pitävät Hänen käskynsä.”

> “‘He that saith, I know him, and keepeth not His commandments, is a liar, and the truth is not in him’ [1 John 2:4]. This includes all who claim to have a knowledge of God, and to keep His commandments, but who do not manifest this by good works. They will receive according to their deeds. ‘Whosoever abideth in Him sinneth not: whosoever sinneth hath not seen Him, neither known Him’ [1 John 3:6]. This is addressed to all church members, including the members of the Seventh-day Adventist churches. ‘Little children, let no man deceive you: he that doeth righteousness is righteous, even as He is righteous. He that committeth sin is of the devil; for the devil sinneth from the beginning. For this purpose the Son of God was manifested, that He might destroy the works of the devil. Whosoever is born of God doth not commit sin; for His seed remaineth in him: and he cannot sin, because he is born of God. In this the children of God are manifest, and the children of the devil: whosoever doeth not righteousness is not of God, neither he that loveth not his brother’ [1 John 3:7–10].

> ”Joka sanoo: ’Minä tunnen Hänet’, eikä pidä Hänen käskyjään, on valehtelija, eikä totuus ole hänessä” [1. Joh. 2:4]. Tämä koskee kaikkia, jotka väittävät tuntevansa Jumalan ja pitävänsä Hänen käskynsä, mutta jotka eivät ilmaise tätä hyvillä teoilla. He saavat tekojensa mukaan. ”Yksikään, joka pysyy Hänessä, ei tee syntiä; yksikään, joka tekee syntiä, ei ole nähnyt Häntä eikä tuntenut Häntä” [1. Joh. 3:6]. Tämä on osoitettu kaikille seurakunnan jäsenille, mukaan lukien seitsemännen päivän adventistiseurakuntien jäsenet. ”Lapsukaiset, älköön kukaan eksyttäkö teitä. Joka tekee vanhurskauden, on vanhurskas, niin kuin Hän on vanhurskas. Joka tekee synnin, on perkeleestä, sillä perkele on tehnyt syntiä alusta asti. Sitä varten Jumalan Poika ilmestyi, että Hän tekisi tyhjäksi perkeleen teot. Yksikään Jumalasta syntynyt ei tee syntiä, sillä Hänen siemenensä pysyy hänessä; eikä hän voi tehdä syntiä, koska on Jumalasta syntynyt. Tästä käyvät ilmi Jumalan lapset ja perkeleen lapset: yksikään, joka ei tee vanhurskautta, ei ole Jumalasta, eikä myöskään se, joka ei rakasta veljeään” [1. Joh. 3:7–10].

> “All who claim to be Sabbath-keeping Adventists, and yet continue in sin, are liars in God’s sight. Their sinful course is counterworking the work of God. They are leading others into sin. The word comes from God to every member of our churches, ‘And make straight paths for your feet, lest that which is lame be turned out of the way; but let it rather be healed. Follow peace with all men, and holiness, without which no man shall see the Lord: looking diligently lest any man fail of the grace of God; lest any root of bitterness springing up trouble you, and thereby many be defiled; Lest there be any fornicator, or profane person, as Esau, who for one morsel of meat sold his birthright. For ye know how that afterward, when he would have inherited the blessing, he was rejected; for he found no place of repentance, though he sought it carefully with tears’ [Hebrews 12:13–17].

> ”Kaikki, jotka väittävät olevansa sapattia pitäviä adventisteja ja kuitenkin jatkavat synnissä, ovat valehtelijoita Jumalan silmissä. Heidän syntinen vaelluksensa toimii vastoin Jumalan työtä. He johtavat toisia syntiin. Sana tulee Jumalalta jokaiselle seurakuntiemme jäsenelle: ’Ja tehkää polut suoriksi jaloillenne, ettei ontuva nyrjähtäisi, vaan ennemmin paranisi. Pyrkikää rauhaan kaikkien kanssa ja pyhitykseen, sillä ilman sitä ei kukaan ole näkevä Herraa; ja pitäkää huoli siitä, ettei kukaan jää osattomaksi Jumalan armosta, ettei mikään katkeruuden juuri pääse kasvamaan ja tekemään häiriötä ja ettei moni sen kautta saastuisi; ettei kukaan olisi haureellinen tai epäpyhä niin kuin Eesau, joka yhdestä ateriasta myi esikoisuutensa. Tehän tiedätte, että hänet sittenkin, kun hän tahtoi periä siunauksen, hylättiin; sillä hän ei löytänyt sijaa mielenmuutokselle, vaikka sitä kyynelin etsi’ [Heprealaiskirje 12:13–17].”

> “This is applicable to many who claim to believe the truth. Rather than give up their lustful practices, they venture on in a wrong line of education under Satan’s deceiving sophistry. Sin is not discerned as sinful. Their very consciences are defiled, their hearts are corrupted, even the thoughts are continually corrupt. Satan uses them as decoys to lure souls to unclean practices which defile the whole being. ‘He that despised Moses’ law [which was the law of God] died without mercy under two or three witnesses: Of how much sorer punishment, suppose ye, shall he be thought worthy, who hath trodden under foot the Son of God, and hath counted the blood of the covenant, wherewith he was sanctified, an unholy thing, and hath done despite unto the Spirit of grace? For we know Him that hath said, Vengeance belongeth unto Me, I will recompense, saith the Lord. And again, The Lord shall judge His people. It is a fearful thing to fall into the hands of the living God’ [Hebrews 10:28–31].” Manuscript Releases, volume 19, 176, 177.

> ”Tämä koskee monia, jotka väittävät uskovansa totuuden. Sen sijaan että he luopuisivat himokkaista tavoistaan, he jatkavat vääränlaista kasvatuksen tietä Saatanan pettävän sofistiikan alaisina. Syntiä ei havaita synniksi. Heidän omatuntoaan saastuttaa juuri se, heidän sydämensä ovat turmeltuneet, jopa heidän ajatuksensa ovat lakkaamatta turmeltuneet. Saatana käyttää heitä houkutuksina vietelläkseen sieluja saastaisiin tekoihin, jotka tahraavat koko olennon. ”Joka hylkäsi Mooseksen lain [joka oli Jumalan laki], sen täytyi kahden tahi kolmen todistajan todistuksesta armotta kuolla: kuinka paljoa ankaramman rangaistuksen luulettekaan sen ansaitsevan, joka tallaa jalkoihinsa Jumalan Pojan ja pitää epäpyhänä liiton veren, jossa hänet on pyhitetty, ja häpäisee armon Henkeä! Sillä me tunnemme hänet, joka on sanonut: Minun on kosto, minä olen maksava, sanoo Herra. Ja vielä: Herra on tuomitseva kansansa. Hirmuista on langeta elävän Jumalan käsiin” [Hebrealaiskirje 10:28–31].” Manuscript Releases, osa 19, 176, 177.

Back to Articles