Article

# The Book of Daniel - Number Eighty-Four

Danielin kirja – kahdeksankymmentäneljä

Unveiling the Four Generations of Laodicean Adventism: A Journey Through Biblical Parallelism and Prophetic Testing

Laodikealaisen adventismin neljän sukupolven paljastaminen: matka raamatullisen rinnakkaisuuden ja profeetallisen koetuksen kautta

Author

Jeff Pippenger

Published

February 17, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Truth is established upon the testimony of two or three, and the application of the four abominations of Ezekiel chapter eight, as the four generations of Laodicean Adventism, has several witnesses. In earlier articles it was identified that the seven churches of Revelation chapters two and three not only represented the history of modern Israel from the time of the apostles unto the end of the world, but also that those seven churches represented the history of ancient Israel from the time of Moses unto the time of Christ.

Totuus vahvistetaan kahden tai kolmen todistajan todistuksen varaan, ja Hesekielin kahdeksannen luvun neljän kauhistuksen sovelluksella Laodikean adventismin neljäksi sukupolveksi on useita todistajia. Aikaisemmissa kirjoituksissa osoitettiin, että Ilmestyskirjan lukujen kaksi ja kolme seitsemän seurakuntaa eivät ainoastaan kuvanneet nykyisen Israelin historiaa apostolien ajoista maailman loppuun asti, vaan että nuo seitsemän seurakuntaa kuvasivat myös muinaisen Israelin historiaa Mooseksen ajoista Kristuksen aikaan asti.

The church of Ephesus represented both the early Christian church, and also ancient Israel from Moses unto the time of the Judges. The church of Smyrna represented the period of persecution from the time of the disciples, unto the Roman emperor Constantine, and also the period of the Judges, when every man did what was right in his own eyes. The church of Pergamos represented the period of compromise from Constantine unto the papacy in 538, but also the period when ancient Israel rejected God and chose a king, and continually compromised with the pagan kingdoms they were surrounded by. The fourth church of Thyatira represented by Jezebel, is the period of papal rule from the year 538 unto 1798, and also the seventy-year captivity of ancient Israel in Babylon.

Efeson seurakunta edusti sekä varhaista kristillistä seurakuntaa että muinaista Israelia Mooseksesta tuomarien aikaan saakka. Smyrnan seurakunta edusti vainon aikaa opetuslasten ajasta Rooman keisari Konstantinukseen saakka, sekä myös tuomarien aikaa, jolloin jokainen teki sitä, mikä hänen omissa silmissään oli oikein. Pergamon seurakunta edusti mukautumisen aikaa Konstantinuksesta paaviuden alkuun vuonna 538, mutta myös sitä aikaa, jolloin muinainen Israel hylkäsi Jumalan ja valitsi kuninkaan sekä teki jatkuvasti myönnytyksiä ympärillään oleville pakanallisille valtakunnille. Neljäs seurakunta, Tyatira, jota Iisebel edustaa, on paavillisen vallan aika vuodesta 538 vuoteen 1798, sekä myös muinaisen Israelin seitsemänkymmenen vuoden pakkosiirtolaisuus Babylonissa.

Those four churches also represent the four generations of Adventism, and provide a witness to applying Ezekiel’s four abominations to the four generations. The rebellion of 1863, was represented by the first generation of ancient Israel as illustrated by the rebellion of Aaron’s golden calf. The first generation includes the counsel given to the church of Ephesus, which identifies that God’s people had left their first love, and needed to repent and return to their first love. In 1863, the first love, as represented by William Miller’s jewels (the foundational truths, especially the “seven times”), were set aside, and God’s people were counselled to return.

Nuo neljä seurakuntaa edustavat myös adventismin neljää sukupolvea ja todistavat siitä, että Hesekielin neljää kauhistusta sovelletaan näihin neljään sukupolveen. Vuoden 1863 kapina oli muinaisen Israelin ensimmäisen sukupolven esikuva, kuten Aaronin kultaisen vasikan kapina havainnollistaa. Ensimmäiseen sukupolveen sisältyy Efeson seurakunnalle annettu neuvo, joka osoittaa, että Jumalan kansa oli jättänyt ensimmäisen rakkautensa ja että sen tuli tehdä parannus ja palata ensimmäiseen rakkauteensa. Vuonna 1863 ensimmäinen rakkaus, jota William Millerin jalokivet (perustotuudet, erityisesti ”seitsemän aikaa”) edustivat, pantiin syrjään, ja Jumalan kansaa kehotettiin palaamaan.

> Nevertheless I have somewhat against thee, because thou hast left thy first love. Remember therefore from whence thou art fallen, and repent, and do the first works; or else I will come unto thee quickly, and will remove thy candlestick out of his place, except thou repent. Revelation 2:4, 5.

> Mutta se minulla on sinua vastaan, että olet hyljännyt ensimmäisen rakkautesi. Muista siis, mistä olet langennut, ja tee parannus, ja tee niitä ensimmäisiä tekoja; muutoin minä tulen sinun tykösi pian ja siirrän lampunjalkasi pois paikaltaan, ellet tee parannusta. Ilmestys 2:4, 5.

The Millerites had struggled with apostate Protestantism, who Jeremiah called the “assembly of mockers,” and waited patiently for the vision to arrive, for when it did arrive it would not lie. The “assembly of mockers” were represented by the old prophet that lied to the prophet of Judah, who had presented the rebuke upon Jeroboam’s counterfeit worship.

Milleriläiset olivat kamppailleet luopuneen protestantismin kanssa, jota Jeremia kutsui ”pilkkaajien seurakunnaksi”, ja odottaneet kärsivällisesti näyn toteutumista, sillä kun se toteutuisi, se ei valehtelisi. ”Pilkkaajien seurakuntaa” edusti se vanha profeetta, joka valehteli Juudan profeetalle, joka oli esittänyt nuhteen Jerobeamin väärennettyä jumalanpalvelusta vastaan.

> I know thy works, and thy labour, and thy patience, and how thou canst not bear them which are evil: and thou hast tried them which say they are apostles, and are not, and hast found them liars: And hast borne, and hast patience, and for my name’s sake hast laboured, and hast not fainted. Revelation 2:2, 3.

> Minä tiedän sinun tekosi, vaivannäkösi ja kärsivällisyytesi, ja ettet voi sietää pahoja; ja olet koetellut niitä, jotka sanovat olevansa apostoleja eivätkä ole, ja olet havainnut heidät valehtelijoiksi. Ja sinä olet kestänyt, sinulla on kärsivällisyyttä, ja minun nimeni tähden olet tehnyt työtä etkä ole uupunut. Ilmestys 2:2, 3.

The second church of Smyrna represented the period of persecution in the early Christian church, that consisted of genuine martyrs and some who brought persecution upon themselves for less than holy motivations. It also represented the time of the Judges when every man in ancient Israel did whatever seemed right in his own eyes. The generation of rebellion that began in 1888, identified a period of persecution against the Spirit of Prophecy, the chosen messengers of the hour, and the Holy Spirit. It introduced a period when the ancient men of Laodicean Adventism chose to do whatever seemed right in their own eyes, as witnessed by men such as Kellogg, Prescott and Daniells.

Toinen Smyrnan seurakunta edusti vainon kautta varhaiskristillisessä seurakunnassa kulunutta ajanjaksoa, joka koostui aidoista marttyyreista sekä joistakuista, jotka vähemmän kuin pyhistä vaikuttimista toivat vainon omille hartioilleen. Se edusti myös Tuomarien aikaa, jolloin jokainen muinaisessa Israelissa teki sitä, mikä hänen omissa silmissään näytti oikealta. Vuonna 1888 alkanut kapinan sukupolvi merkitsi vainon ajanjaksoa Profetian Henkeä, hetken valittuja sanansaattajia ja Pyhää Henkeä vastaan. Se aloitti ajanjakson, jolloin laodikealaisen adventismin muinaiset miehet päättivät tehdä sitä, mikä heidän omissa silmissään näytti oikealta, kuten nähdään sellaisissa miehissä kuin Kellogg, Prescott ja Daniells.

The faithful few in that time were to be in mortal spiritual combat with a class that claimed to be Jews, but were not. Despite the positions of leadership, they were of the synagogue of Satan, as testified to by Sister White identifying that some were being directed “by angels that had been expelled from heaven.” They claimed to be wise, but were foolish. There was no condemnation placed upon the wise in that period of time, but an encouragement to be faithful unto death. In 1915, the last words Sister White ever spoke was, “I know in whom I have believed,” for she had been faithful unto death.

Tuon ajan uskollinen harvalukuinen joukko oli kuolemanvakavassa hengellisessä taistelussa sellaista ryhmää vastaan, joka väitti olevansa juutalaisia, mutta ei ollut. Johtavasta asemastaan huolimatta he kuuluivat saatanan synagogaan, kuten käy ilmi siitä, että sisar White osoitti joidenkuiden olevan ”taivaasta karkotettujen enkelien” ohjauksessa. He väittivät olevansa viisaita, mutta olivat tyhmiä. Viisaille ei tuona ajanjaksona lausuttu mitään tuomiota, vaan heitä kehotettiin olemaan uskollisia kuolemaan asti. Vuonna 1915 viimeiset sanat, jotka sisar White koskaan lausui, olivat: ”Minä tiedän, keneen uskon”, sillä hän oli ollut uskollinen kuolemaan asti.

> I know thy works, and tribulation, and poverty, (but thou art rich) and I know the blasphemy of them which say they are Jews, and are not, but are the synagogue of Satan. Fear none of those things which thou shalt suffer: behold, the devil shall cast some of you into prison, that ye may be tried; and ye shall have tribulation ten days: be thou faithful unto death, and I will give thee a crown of life. Revelation 2:9, 10.

> Minä tiedän sinun tekosi ja ahdistuksesi ja köyhyytesi (mutta sinä olet rikas), ja minä tiedän niiden pilkan, jotka sanovat olevansa juutalaisia, eivätkä ole, vaan ovat saatanan synagoga. Älä pelkää mitään siitä, mitä olet kärsivä. Katso, perkele on heittävä muutamia teistä vankeuteen, että teidät koeteltaisiin; ja teillä on oleva ahdistus kymmenen päivää. Ole uskollinen kuolemaan asti, niin minä annan sinulle elämän kruunun. Ilmestys 2:9, 10.

The church of Pergamos represented the compromise between truth and error, between paganism and Christianity, in the time of the emperor Constantine, and also the compromise of ancient Israel that occurred during the history of the kings. It represented the mixture of truth and error, which can only produce error. It was represented by the 1919 Bible conference where the publication of the book, “The Doctrine of Christ”, was brought about in order to create an Adventist message that more closely represented the false gospel of apostate Protestantism. It was in the third generation of Adventism where the great compromises of truth occurred.

Pergamon seurakunta edusti totuuden ja erehdyksen, pakanuuden ja kristinuskon välistä kompromissia keisari Konstantinuksen aikana, sekä myös muinaisen Israelin kompromissia, joka tapahtui kuninkaiden historian aikana. Se edusti totuuden ja erehdyksen sekoitusta, joka voi tuottaa ainoastaan erehdystä. Sitä kuvasi vuoden 1919 raamatunkonferenssi, jonka seurauksena julkaistiin kirja ”The Doctrine of Christ” tarkoituksena luoda adventistinen sanoma, joka vastaisi läheisemmin luopioprotestantismin väärää evankeliumia. Juuri adventismin kolmannessa sukupolvessa tapahtuivat suuret totuuteen kohdistuneet kompromissit.

It was in that generation, beginning in 1919, that the church began the compromise that produced the Church Manual. It was in that generation, beginning in 1919, that the church began the compromise that required accreditation in both the schools of health and religion. It was in that generation that the move to the modern Catholic-based Bibles was initiated. It was in that history that the willingness of the leadership to establish relationships with regimes that were openly anti-Christian occurred.

Juuri siinä sukupolvessa, vuodesta 1919 alkaen, seurakunta aloitti sen kompromissin, joka tuotti Church Manualin. Juuri siinä sukupolvessa, vuodesta 1919 alkaen, seurakunta aloitti sen kompromissin, joka teki akkreditoinnin vaadituksi sekä terveydenhuollon että uskonnon oppilaitoksissa. Juuri siinä sukupolvessa pantiin alulle siirtyminen nykyaikaisiin, katolisuuteen perustuviin Raamattuihin. Juuri siinä historiassa ilmeni johdon halukkuus solmia suhteita hallintoihin, jotka olivat avoimen antikristillisiä.

The practice had been born into infancy in the Civil War, when the Laodicean leadership formed a legal relationship with the government of the United States, in order to have a better outcome for the young men in the church that were to be drafted into the deadliest war in American history, was repeated at the outset of the First World War when the General Conference president, A. G. Daniells, interacted with the German government, giving his approval for Germany to draft and force young men to serve in the military, and to bear arms, and to disregard the Sabbath. That action by Daniells brought about a separation that produced the various splinters of the Seventh-day Adventist Reform movement that exist to this very day.

Tuo käytäntö oli saanut alkunsa sisällissodan aikana, jolloin laodikealainen johto muodosti oikeudellisen suhteen Yhdysvaltain hallitukseen saadakseen paremman lopputuloksen kirkon nuorille miehille, jotka oli määrä kutsua Amerikan historian tappavimpaan sotaan; se toistui ensimmäisen maailmansodan alussa, kun pääkonferenssin presidentti A. G. Daniells oli tekemisissä Saksan hallituksen kanssa ja antoi hyväksyntänsä sille, että Saksa kutsuisi nuoria miehiä asepalvelukseen ja pakottaisi heidät palvelemaan armeijassa, kantamaan aseita ja jättämään sapatin huomioon ottamatta. Tuo Daniellsin toimenpide johti eroon, josta syntyivät ne seitsemännen päivän adventistisen reformiliikkeen erilaiset hajaannushaarat, jotka ovat olemassa aina tähän päivään asti.

That compromise continued with Hitler’s Nazi Germany, and thereafter with the nations that made up the Soviet Union, and it is still upheld today in regimes such as China. The compromise of the third generation in its relation to statecraft had been typified by the compromise of the ancient kings of Israel and Constantine as symbolized in the church of Pergamos. That period also represented the compromise of its churchcraft with the false gospel of peace and safety represented by Prescott’s “The Doctrine of Christ”.

Tuo kompromissi jatkui Hitlerin natsi-Saksassa ja sen jälkeen niissä kansakunnissa, jotka muodostivat Neuvostoliiton, ja sitä ylläpidetään yhä tänä päivänäkin sellaisissa hallinnoissa kuin Kiina. Kolmannen sukupolven kompromissia sen suhteessa valtiotaitoon oli ennakkokuvannut muinaisten Israelin kuninkaiden ja Konstantinuksen kompromissi, sellaisena kuin se on symboloituna Pergamon seurakunnassa. Tuo ajanjakso edusti myös sen kirkkotaidon kompromissia väärän rauhan ja turvallisuuden evankeliumin kanssa, jota Prescottin ”The Doctrine of Christ” edusti.

> I know thy works and where thou dwellest, even where Satan’s seat is: and thou holdest fast my name, and hast not denied my faith, even in those days wherein Antipas was my faithful martyr, who was slain among you, where Satan dwelleth. But I have a few things against thee, because thou hast there them that hold the doctrine of Balaam, who taught Balac to cast a stumblingblock before the children of Israel, to eat things sacrificed unto idols, and to commit fornication. Revelation 2:13, 14.

> Minä tiedän sinun tekosi ja asuinpaikkasi, siellä missä on Saatanan valtaistuin; ja sinä pidät lujasti kiinni minun nimestäni etkä ole kieltänyt minun uskoani niinäkään päivinä, jolloin Antipas, minun uskollinen marttyyrini, surmattiin teidän luonanne, siellä missä Saatana asuu. Mutta minulla on jotakin sinua vastaan, koska sinulla siellä on niitä, jotka pitävät kiinni Bileamin opista, hänen, joka opetti Baalakia virittämään loukkauksen Israelin lasten eteen, niin että he söivät epäjumalille uhrattua ja harjoittivat haureutta. Ilmestys 2:13, 14.

The fornication identifies the work of the General Conference in aligning themselves with nations such as Nazi Germany, and the Soviet Union under the pretext of maintaining necessary working relationships with the corrupt governments, while disregarding the faithful in those nations that suffered persecution from the various regimes they had joined with. The food sacrificed to idols represented the false methodology of apostate Protestantism and Catholicism that was then firmly established in universities of Laodicean Adventism, that had agreed to be governed by the guidelines of apostate methodologies, both in religion and health.

Haureus osoittaa yleiskonferenssin toiminnan siinä, että se asettui yhdenmukaiseksi sellaisten kansakuntien kanssa kuin natsi-Saksa ja Neuvostoliitto sillä verukkeella, että oli säilytettävä välttämättömät toimintasuhteet turmeltuneisiin hallituksiin, samalla kun se sivuutti niissä kansakunnissa olleet uskolliset, jotka kärsivät vainoa niiltä erilaisilta hallintojärjestelmiltä, joiden kanssa se oli liittynyt yhteen. Epäjumalille uhrattu ruoka edusti luopioprotestantismin ja katolilaisuuden väärää metodologiaa, joka oli tuolloin lujasti vakiinnutettu Laodikean adventismin yliopistoihin, jotka olivat suostuneet olemaan luopiollisten metodologioiden ohjeiden hallittavina sekä uskonnossa että terveydenhuollossa.

Jesus illustrated the end of the third generation as he did with the beginning, for He marked the arrival of the fourth generation with the publication of the book, Questions on Doctrine published in 1957, which fully rejected the primary salvation distinction that exists between truth and the erroneous ideas of apostate Protestantism and Catholicism. The book of course has several erroneous teachings, but essentially it teaches that it is impossible to live victorious in Christ, until after a person is miraculously changed at the Second Coming. The book marked the beginning of the generation where the twenty-five ancient men were to bow down to the sun. The political and religious elements necessary to allow the Laodicean Adventist church to accept the worship of Sunday at the soon coming Sunday law had arrived.

Jeesus havainnollisti kolmannen sukupolven lopun samoin kuin sen alun, sillä Hän merkitsi neljännen sukupolven saapumisen vuonna 1957 julkaistulla kirjalla, Questions on Doctrine, joka täysin hylkäsi sen ensisijaisen pelastusta koskevan eron, joka vallitsee totuuden sekä luopioprotestantismin ja katolilaisuuden virheellisten käsitysten välillä. Kirja sisältää tietenkin useita virheellisiä opetuksia, mutta olennaisesti se opettaa, että on mahdotonta elää voittavasti Kristuksessa ennen kuin ihminen muuttuu ihmeellisesti toisessa tulemisessa. Kirja merkitsi sen sukupolven alkua, jolloin kahdenkymmenenviiden muinaisen miehen tuli kumartaa aurinkoa. Ne poliittiset ja uskonnolliset ainekset, jotka olivat välttämättömiä, jotta laodikealainen adventistikirkko voisi hyväksyä sunnuntain palvonnan pian tulevassa sunnuntailaissa, olivat saapuneet.

The fourth abomination of Ezekiel occurs when the faithful few in chapter nine are receiving a seal upon their foreheads, just before the destroying angels begin their work. The vision begins in verse one, of chapter eight on the fifth day, of the sixth month, of the sixth year. The vision begins the day before the execution of the judgment upon those who bow down to the sun, which is the mark of papal authority, and the number of his name is “666.”

Hesekielin neljäs kauhistus tapahtuu silloin, kun ne harvat uskolliset, joista puhutaan yhdeksännessä luvussa, saavat sinetin otsaansa juuri ennen kuin tuhoavat enkelit alkavat työnsä. Näky alkaa kahdeksannen luvun ensimmäisessä jakeessa viidentenä päivänä, kuudentena kuukautena, kuudentena vuonna. Näky alkaa päivää ennen sen tuomion täytäntöönpanoa niiden yli, jotka kumartavat aurinkoa, mikä on paavillisen vallan merkki, ja hänen nimensä luku on ”666”.

The work of the sealing of the one hundred and forty-four thousand began on September 11, 2001 with the attack upon the earth beast carried out by the third woe of Islam. That attack made the nations angry, and marked the arrival of the latter rain. But the latter rain would only be recognized by those who would be led back to the foundations of Adventism to see that the three Woes of Islam are a foundational truth. At that point in time, those who were led back to the old paths that Jeremiah identifies as “the rest” (which is the latter rain), would either become watchmen that blew the trumpet of the third Woe, or they would be those who refused to hearken to the sound of the trumpet, and thus refusing to walk in the old paths.

Sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimistyö alkoi 11. syyskuuta 2001, kun islamin kolmas voi hyökkäsi maapetoa vastaan. Tuo hyökkäys vihastutti kansakunnat ja merkitsi myöhäissateen saapumista. Mutta myöhäissateen tunnistaisivat ainoastaan ne, jotka johdatettaisiin takaisin adventismin perustuksiin näkemään, että islamin kolme voita ovat perustavanlaatuinen totuus. Tuossa ajankohdassa ne, jotka johdatettiin takaisin vanhoille poluille, jotka Jeremia määrittelee ”levoksi” (joka on myöhäissade), joko tulisivat vartijoiksi, jotka puhaltivat pasuunaa kolmannen voin tähden, tai he olisivat niitä, jotka kieltäytyivät kuulemasta pasuunan ääntä ja siten kieltäytyivät vaeltamasta vanhoilla poluilla.

They were then tested by the sin of their father’s rebellion of 1863. At the very same point in time, a message arrived of the righteousness of Christ, which is “justification by faith in verity”. It was the Laodicean message of Jones and Waggoner, and it was the message of Ezekiel to the dead dry bones that came from the “four winds”, which are a symbol of Islam of the third woe (the “angry horse” seeking to break loose). Those faithful few were then tested by the sin of their father’s rebellion of 1888, as the mighty angel of Revelation eighteen descended when the great buildings of New York City were thrown down, and Revelation chapter eighteen, verses one through three was fulfilled.

Sitten heitä koeteltiin heidän isiensä vuoden 1863 kapinan synnillä. Juuri samassa ajankohdassa saapui sanoma Kristuksen vanhurskaudesta, joka on ”vanhurskauttaminen uskon kautta totuudessa”. Se oli Jonesin ja Waggonerin laodikealainen sanoma, ja se oli Hesekielin sanoma kuolleille kuiville luille, joka tuli ”neljästä tuulesta”, jotka ovat kolmannen vitsauksen islamin vertauskuva (”vihainen hevonen”, joka pyrkii pääsemään irti). Sitten noita uskollisia harvoja koeteltiin heidän isiensä vuoden 1888 kapinan synnillä, kun Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun väkevä enkeli laskeutui alas sinä aikana, jolloin New York Cityn suuret rakennukset kukistuivat, ja Ilmestyskirjan 18. luvun jakeet 1–3 täyttyivät.

They were then tested by the identification of the message of the latter rain. Was the latter rain a manifestation of the power of God as in past ages, or were the manifestations of God’s power only in the past? The faithful few were then tested by the rebellion of their father’s rebellion in 1919. How the faithful few navigate through those three tests determines whether they will receive the seal of God in their foreheads, or find themselves bowing down to the sun with the twenty-five elders of Laodicean Adventism.

Sitten heitä koeteltiin myöhäissateen sanoman tunnistamisella. Oliko myöhäissade Jumalan voiman ilmentymä niin kuin menneinä aikakausina, vai kuuluivatko Jumalan voiman ilmentymät ainoastaan menneisyyteen? Sitten uskollisia harvoja koeteltiin heidän isiensä kapinan kapinalla vuonna 1919. Se, kuinka uskolliset harvat selviytyvät näiden kolmen koetuksen läpi, määrää, saavatko he Jumalan sinetin otsaansa vai joutuvatko he kumartamaan aurinkoa Laodikealaisen adventismin kahdenkymmenenviiden vanhimman kanssa.

All the rebellions of the four generations of Laodicean Adventism find their counterpart in September 11, 2001. That date, which Isaiah identified as the “day of the east wind,” marks the beginning of the sealing time of the one hundred and forty-four thousand, and the sealing time is a period of time. The ending of the period has been illustrated by the beginning, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing. In the final movements of the sealing process the tests that were represented at the beginning of the period are once again repeated.

Laodikealaisen adventismin neljän sukupolven kaikki kapinat löytävät vastineensa syyskuun 11. päivässä 2001. Tuo päivämäärä, jonka Jesaja määritteli ”itätuulen päiväksi”, merkitsee sadanneljäkymmenenneljän tuhannen sinetöimisen ajan alkua, ja sinetöimisen aika on ajanjakso. Tämän ajanjakson loppu on havainnollistettu sen alulla, sillä Jeesus havainnollistaa aina jonkin asian lopun sen alulla. Sinetöimisprosessin viimeisissä vaiheissa ne koetukset, joita ajanjakson alussa edustettiin, toistuvat jälleen.

On September 11, 2001, the tests which were failed by the rebels of Laodicean Adventism as represented by the four abominations of Ezekiel, and by the first four churches of Revelation chapters two and three, arrived, marking the beginning of a testing process that leads either to the mark of the beast, or the seal of God, for those who profess to be Seventh-day Adventists.

Syyskuun 11. päivänä 2001 saapuivat ne koetukset, joissa Laodikean adventismin kapinalliset epäonnistuivat, sellaisina kuin heitä edustavat Hesekielin neljä kauhistusta sekä Ilmestyskirjan toisen ja kolmannen luvun neljä ensimmäistä seurakuntaa; näin alkoi koetusprosessi, joka johtaa joko pedon merkkiin tai Jumalan sinettiin niiden kohdalla, jotka tunnustautuvat seitsemännen päivän adventisteiksi.

The leadership of Laodicean Adventism has been trapped by the cords of their own deceits, and it is virtually impossible for them to “recognize” a repetition of the manifestation of the power of God as represented by previous reformatory movements, including the reform movement that brought Adventism into existence. The ancient men scattered and covered up the doctrines that are represented by Miller’s jewels with counterfeit coins and jewels. The casket of the King James Bible has been relegated to the times of archaic language and replaced with modern language Bibles that are expressed in the terminology of the man of sin.

Laodikealaisen adventismin johtajuus on joutunut omien petostensa köysiin, ja heidän on käytännöllisesti katsoen mahdotonta ”tunnistaa” Jumalan voiman ilmenemisen toistumista sellaisena kuin sitä edustivat aikaisemmat uskonpuhdistusliikkeet, mukaan lukien se uudistusliike, joka toi adventismin olemassaoloon. Muinaiset miehet hajottivat ja peittivät Millerin jalokivien edustamat opit väärennetyillä rahoilla ja jalokivillä. Kuningas Jaakon Raamatun lipas on siirretty arkaaisen kielen aikakauteen ja korvattu nykykielisillä Raamatuilla, jotka on ilmaistu synnin ihmisen terminologialla.

Were any of the ancient men willing to consider the possibility that the latter rain message is not a peace and safety message, it would be virtually impossible for them to recognize that the manifestations of the power of God in past sacred histories are what specifically identify the sealing of the one hundred and forty-four thousand. More difficult yet for them to recognize is that the sacred histories that most directly identify the sealing of the one hundred and forty-four thousand are the sacred histories that fulfill Malachi chapter three, for Malachi chapter three establishes that there is always a messenger who prepares the way for the sudden arrival of the Messenger of the Covenant. That messenger was represented by the prophet Elijah who boldly proclaimed that there would be no rain in his history, except if it comes through his ministry.

Jos ketkään muinaisista miehistä olisivat halukkaita ottamaan huomioon mahdollisuuden, että myöhäissateen sanoma ei ole rauhan ja turvallisuuden sanoma, heidän olisi käytännössä mahdotonta tunnistaa, että Jumalan voiman ilmenemiset menneiden pyhien kertomusten historiassa ovat juuri se, mikä erityisesti yksilöi sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisen. Heille vielä vaikeampaa on tunnistaa, että ne pyhät kertomukset, jotka kaikkein suorimmin yksilöivät sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisen, ovat ne pyhät kertomukset, jotka täyttävät Malakian kolmannen luvun, sillä Malakian kolmas luku vahvistaa, että aina on sanansaattaja, joka valmistaa tien liiton Sanansaattajan äkilliselle saapumiselle. Tätä sanansaattajaa edusti profeetta Elia, joka rohkeasti julisti, ettei hänen historiassaan olisi sadetta, paitsi jos se tulee hänen palvelutyönsä kautta.

Ezekiel’s seventy elders would find it ridiculous to accept that their claim to be the temple of the Lord, was unfounded, and actually represented the claim of a people who were being passed by, just as the vineyard was given to those who bear the fruits worthy of the vineyard. The message of the third Woe, the messenger that prepares the way, the song of the vineyard, all testify against the traditions and customs which they had placed their confidence in, and represents an almost insurmountable obstacle to recognizing the latter rain.

Hesekielin seitsemänkymmentä vanhinta pitäisivät naurettavana hyväksyä, että heidän väitteensä olla Herran temppeli oli perusteeton ja että se todellisuudessa edusti sen kansan vaatimusta, joka sivuutettiin, aivan niin kuin viinitarha annettiin niille, jotka kantavat viinitarhan arvoisia hedelmiä. Kolmannen voi-huudon sanoma, sanansaattaja, joka valmistaa tien, viinitarhan laulu — nämä kaikki todistavat niitä perinnäissääntöjä ja tapoja vastaan, joihin he olivat panneet luottamuksensa, ja muodostavat miltei voittamattoman esteen myöhäissateen tunnistamiselle.

The conclusion of the sealing of the one hundred and forty-four thousand manifests the same tests for those who have claimed to “recognize” the role of Islam of the third Woe. The “increase of knowledge” which launched the movement of the Millerites began at the end of “seven times” in 1798. The “increase of knowledge” which launched the movement of the one hundred and forty-four thousand began at the end of a symbolic “seven times” (one hundred and twenty-six years) in 1989. During those one hundred and twenty-six years of escalating apostasy, Laodicean Adventism has reached its fourth and final generation.

Sinetöimisen, joka koskee sataaneljääkymmentäneljää tuhatta, päätös ilmentää samoja koetuksia niille, jotka ovat väittäneet ”tunnistavansa” islamin kolmannen Voi-huudon osan. Se ”tiedon lisääntyminen”, joka käynnisti milleriittien liikkeen, alkoi ”seitsemän ajan” päättyessä vuonna 1798. Se ”tiedon lisääntyminen”, joka käynnisti sataaneljääkymmentäneljää tuhatta koskevan liikkeen, alkoi vertauskuvallisen ”seitsemän ajan” (sata kaksikymmentäkuusi vuotta) päättyessä vuonna 1989. Noiden sadan kahdenkymmenenkuuden vuoden ajan, jolloin luopumus on jatkuvasti syventynyt, laodikealainen adventismi on saavuttanut neljännen ja viimeisen sukupolvensa.

It is the third and fourth generation that a nation or people fill their cup of probationary time, and that time has now arrived. The “increase of knowledge” from the book of Daniel that is represented by the Hiddekel River is also the knowledge that is increased, when the Revelation of Jesus Christ is unsealed just before probation closes.

Kolmannen ja neljännen sukupolven aikana kansakunta tai kansa täyttää koetusaikansa maljan, ja tuo aika on nyt tullut. Danielin kirjassa oleva ”tiedon lisääntyminen”, jota Hiddekel-joki edustaa, on myös sitä tietoa, joka lisääntyy, kun Jeesuksen Kristuksen ilmestys avataan sineteistään juuri ennen kuin koetusaika päättyy.

We will take up the last three chapters of the book of Daniel in the next article.

Seuraavassa artikkelissa tarkastelemme Danielin kirjan kolmea viimeistä lukua.

> “The days are fast approaching when there will be great perplexity and confusion. Satan, clothed in angel robes, will deceive, if possible, the very elect. There will be gods many and lords many. Every wind of doctrine will be blowing. Those who have rendered supreme homage to ‘science falsely so called’ will not be the leaders then. Those who have trusted to intellect, genius, or talent will not then stand at the head of rank and file. They did not keep pace with the light. Those who have proved themselves unfaithful will not then be entrusted with the flock. In the last solemn work few great men will be engaged. They are self-sufficient, independent of God, and He cannot use them. The Lord has faithful servants, who in the shaking, testing time will be disclosed to view. There are precious ones now hidden who have not bowed the knee to Baal. They have not had the light which has been shining in a concentrated blaze upon you. But it may be under a rough and uninviting exterior the pure brightness of a genuine Christian character will be revealed. In the day time we look toward heaven but do not see the stars. They are there, fixed in the firmament, but the eye cannot distinguish them. In the night we behold their genuine luster.” Testimonies, volume 5, 80, 81.

> ”Päivät lähestyvät nopeasti, jolloin on oleva suuri neuvottomuus ja sekasorto. Saatana, enkelin vaatteisiin verhoutuneena, pettää, jos mahdollista, valitutkin. Tulee olemaan monta jumalaa ja monta herraa. Jokainen opin tuuli tulee puhaltamaan. Ne, jotka ovat osoittaneet korkeinta kunnioitusta ’valheellisesti niin kutsutulle tieteelle’, eivät silloin ole johtajia. Ne, jotka ovat luottaneet älyyn, nerouteen tai lahjakkuuteen, eivät silloin seiso rivien kärjessä. He eivät pysyneet valon tahdissa. Niitä, jotka ovat osoittautuneet uskottomiksi, ei silloin uskota lauman hoitoon. Viimeisessä juhlallisessa työssä on mukana vain harvoja suuria miehiä. He ovat omavaraisia, Jumalasta riippumattomia, eikä Hän voi käyttää heitä. Herralla on uskollisia palvelijoita, jotka horjutuksen ja koetuksen aikana tulevat näkyviin. On nytkin kalliita sieluja kätkössä, jotka eivät ole notkistaneet polveaan Baalille. He eivät ole saaneet sitä valoa, joka on loistanut teille keskitetyn kirkkaana hohteena. Mutta karkean ja vastenmieliseltä vaikuttavan ulkokuoren alta saattaa paljastua aidon kristillisen luonteen puhdas kirkkaus. Päivällä katsomme taivasta kohti mutta emme näe tähtiä. Ne ovat siellä, kiinnitettyinä taivaankanteen, mutta silmä ei kykene erottamaan niitä. Yöllä näemme niiden todellisen loiston.” Testimonies, volyymi 5, 80, 81.

Back to Articles