Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifteen

Danielin kirja - Sataviisitoista

Unveiling the Prophetic Characteristics of the Final Generation

Lopullisen sukupolven profeetallisten ominaispiirteiden paljastaminen

Author

Jeff Pippenger

Published

March 4, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the final generation of a people that are being passed by, certain prophetic characteristics are identified. They are then a generation of vipers, for they have formed the character of Satan. They are a generation of adulterers, for they have formed unsanctified connections with the enemies of God. They have reached a point where they see, but cannot understand, they hear, but cannot perceive, for they are unconverted, which is represented as their hearts growing fat. Moses first addressed this very phenomenon.

Sen kansan viimeisessä sukupolvessa, joka sivuutetaan, ilmenee tiettyjä profeetallisia tunnuspiirteitä. He ovat silloin kyykäärmeiden sukupolvi, sillä he ovat omaksuneet saatanallisen luonteen. He ovat avionrikkojien sukupolvi, sillä he ovat solmineet pyhittämättömiä yhteyksiä Jumalan vihollisten kanssa. He ovat saavuttaneet tilan, jossa he näkevät, mutta eivät voi ymmärtää; he kuulevat, mutta eivät voi käsittää, sillä he ovat kääntymättömiä, mitä kuvataan heidän sydämensä lihomisena. Mooses käsitteli ensimmäisenä juuri tätä ilmiötä.

> And Moses called unto all Israel, and said unto them, Ye have seen all that the Lord did before your eyes in the land of Egypt unto Pharaoh, and unto all his servants, and unto all his land; The great temptations which thine eyes have seen, the signs, and those great miracles: Yet the Lord hath not given you an heart to perceive, and eyes to see, and ears to hear, unto this day. Deuteronomy 29:2–4.

> Ja Mooses kutsui koolle koko Israelin ja sanoi heille: Te olette nähneet kaiken, minkä Herra teki silmienne edessä Egyptin maassa faraolle ja kaikille hänen palvelijoilleen ja koko hänen maallensa; ne suuret koettelemukset, jotka sinun silmäsi ovat nähneet, ne merkit ja ne suuret ihmeet. Mutta Herra ei ole antanut teille tähän päivään asti sydäntä ymmärtää, silmiä nähdä eikä korvia kuulla. 5. Moos. 29:2–4.

In the first mention of the Laodicean phenomenon of seeing and hearing, that which God’s people are unable to see is the signs and wonders of their foundational history. Jeremiah identifies the phenomenon as an attribute of the “foolish virgins,” in the last days, and as a representation of the foolish virgins’ refusal to accept the three angels’ messages, that begins with the first angel’s announcement to fear the Creator God. Because of this rebellion they do not receive the latter rain.

Laodikealaisen näkemisen ja kuulemisen ilmiön ensimaininnassa se, mitä Jumalan kansa ei kykene näkemään, ovat heidän perustavan historiansa merkit ja ihmeet. Jeremia tunnistaa tämän ilmiön viimeisinä päivinä ”tyhmien neitsyiden” ominaispiirteeksi sekä kuvaukseksi tyhmien neitsyiden kieltäytymisestä vastaanottamasta kolmen enkelin sanomia, mikä alkaa ensimmäisen enkelin julistuksesta pelätä Luoja-Jumalaa. Tämän kapinan tähden he eivät saa myöhäissadetta.

> Declare this in the house of Jacob, and publish it in Judah, saying, Hear now this, O foolish people, and without understanding; which have eyes, and see not; which have ears, and hear not: Fear ye not me? saith the Lord: will ye not tremble at my presence, which have placed the sand for the bound of the sea by a perpetual decree, that it cannot pass it: and though the waves thereof toss themselves, yet can they not prevail; though they roar, yet can they not pass over it? But this people hath a revolting and a rebellious heart; they are revolted and gone. Neither say they in their heart, Let us now fear the Lord our God, that giveth rain, both the former and the latter, in his season: he reserveth unto us the appointed weeks of the harvest. Your iniquities have turned away these things, and your sins have withholden good things from you. Jeremiah 5:20–25.

> Julistakaa tämä Jaakobin heimossa ja kuuluttakaa se Juudassa, sanoen: Kuulkaa nyt tämä, te tyhmä kansa ja ymmärrystä vailla oleva, jolla on silmät, mutta ei näe, jolla on korvat, mutta ei kuule: Ettekö te pelkää minua? sanoo Herra. Ettekö vapise minun kasvojeni edessä, minun, joka olen asettanut hiekan meren rajaksi ikuisella säädöksellä, niin ettei se voi sitä ylittää? Ja vaikka sen aallot kuohuvat, eivät ne kuitenkaan voi voittaa; vaikka ne pauhaavat, eivät ne kuitenkaan voi käydä sen yli. Mutta tällä kansalla on uppiniskainen ja kapinallinen sydän; he ovat luopuneet ja menneet pois. Eivätkä he sano sydämessään: Peljätkäämme nyt Herraa, meidän Jumalaamme, joka antaa sateen, sekä syyssateen että kevätsateen, ajallansa; hän säilyttää meille elonkorjuun määrätyt viikot. Teidän pahat tekonne ovat kääntäneet nämä pois, ja teidän syntinne ovat pidättäneet hyvät asiat teiltä. Jeremia 5:20–25.

Ezekiel identifies those who manifest the characteristics represented by seeing and not understanding as a rebellious house. They are a rebellious house who will not see the history of their foundations, who are foolish virgins, that are unconverted because they refuse the first angel’s message, which is to refuse them all, for if you do not accept the first angel’s message, you cannot accept the second nor the third. In this condition the latter rain is withheld from these virgins during the time of the latter rain. After Jesus addressed this characteristic in His narrative, He then proceeded to present the parable of the sower.

Hesekiel osoittaa, että ne, joissa ilmenevät ne ominaisuudet, joita kuvaa näkeminen ilman ymmärtämistä, ovat niskoitteleva huone. He ovat niskoitteleva huone, joka ei tahdo nähdä perustustensa historiaa, jotka ovat tyhmiä neitsyitä, jotka ovat kääntymättömiä, koska he torjuvat ensimmäisen enkelin sanoman, mikä merkitsee kaikkien torjumista; sillä jos ette ota vastaan ensimmäisen enkelin sanomaa, ette voi ottaa vastaan toista ettekä kolmatta. Tässä tilassa jälkisade pidätetään näiltä neitsyiltä jälkisateen aikana. Sen jälkeen kun Jeesus oli käsitellyt tätä ominaisuutta kertomuksessaan, Hän eteni esittämään vertauksen kylväjästä.

> But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Hear ye therefore the parable of the sower. When any one heareth the word of the kingdom, and understandeth it not, then cometh the wicked one, and catcheth away that which was sown in his heart. This is he which received seed by the way side. But he that received the seed into stony places, the same is he that heareth the word, and anon with joy receiveth it; Yet hath he not root in himself, but dureth for a while: for when tribulation or persecution ariseth because of the word, by and by he is offended. He also that received seed among the thorns is he that heareth the word; and the care of this world, and the deceitfulness of riches, choke the word, and he becometh unfruitful. But he that received seed into the good ground is he that heareth the word, and understandeth it; which also beareth fruit, and bringeth forth, some an hundredfold, some sixty, some thirty. Another parable put he forth unto them, saying, The kingdom of heaven is likened unto a man which sowed good seed in his field: But while men slept, his enemy came and sowed tares among the wheat, and went his way. But when the blade was sprung up, and brought forth fruit, then appeared the tares also. So the servants of the householder came and said unto him, Sir, didst not thou sow good seed in thy field? from whence then hath it tares? He said unto them, An enemy hath done this. The servants said unto him, Wilt thou then that we go and gather them up? But he said, Nay; lest while ye gather up the tares, ye root up also the wheat with them. Let both grow together until the harvest: and in the time of harvest I will say to the reapers, Gather ye together first the tares, and bind them in bundles to burn them: but gather the wheat into my barn. Matthew 13:16–30.

> Mutta autuaat ovat teidän silmänne, sillä ne näkevät, ja teidän korvanne, sillä ne kuulevat. Sillä totisesti minä sanon teille: monet profeetat ja vanhurskaat ovat halunneet nähdä sitä, mitä te näette, eivätkä ole nähneet, ja kuulla sitä, mitä te kuulette, eivätkä ole kuulleet. Kuulkaa siis kylväjävertaus. Kun joku kuulee valtakunnan sanan eikä ymmärrä sitä, niin paha tulee ja tempaa pois sen, mikä hänen sydämeensä kylvettiin. Tämä on se, joka kylvettiin tien oheen. Mutta se, joka kylvettiin kivisiin paikkoihin, on se, joka kuulee sanan ja ottaa sen heti ilolla vastaan; mutta hänellä ei ole itsessään juurta, vaan hän kestää vain jonkin aikaa; sillä kun ahdistus tai vaino nousee sanan tähden, hän heti lankeaa pois. Ja se, joka kylvettiin orjantappuroihin, on se, joka kuulee sanan; mutta tämän maailman huoli ja rikkauden petollisuus tukahduttavat sanan, ja hän jää hedelmättömäksi. Mutta se, joka kylvettiin hyvään maahan, on se, joka kuulee sanan ja ymmärtää sen; ja hän kantaa hedelmää ja tuottaa, yksi sata-, toinen kuusikymmen-, toinen kolmikymmenkertaisesti. Toisen vertauksen hän esitti heille sanoen: Taivasten valtakunta on verrattava mieheen, joka kylvi hyvän siemenen peltoonsa. Mutta ihmisten nukkuessa hänen vihollisensa tuli ja kylvi lustetta vehnän sekaan ja meni pois. Mutta kun oras kasvoi ja teki hedelmää, silloin lustekin tuli näkyviin. Niin perheenisännän palvelijat tulivat ja sanoivat hänelle: Herra, etkö kylvänyt peltoosi hyvää siementä? Mistä siihen siis on tullut lustetta? Hän sanoi heille: Vihamies on tämän tehnyt. Niin palvelijat sanoivat hänelle: Tahdotko siis, että menemme ja kokoamme sen pois? Mutta hän sanoi: En, ettette lustetta kootessanne nyhtäisi sen mukana vehnääkin maasta. Antakaa molempien kasvaa yhdessä elonkorjuuseen asti; ja elonkorjuun aikana minä sanon leikkaajille: Kootkaa ensin luste ja sitokaa se kimppuihin poltettavaksi, mutta vehnä korjatkaa minun aittaani. Matteus 13:16–30.

The foolish are the tares, and the wise are the wheat. In the parable of the ten virgins the possession of oil is what manifests the distinction between the two classes, and with the wheat and tares its based upon whether the seed, which is the word, is understood. The first mention of a class that will not see and therefore understand by Moses, places the message that is to be understood as the signs and wonders of the foundational history. The last prophetic reference to the elements of the blindness of the rebellious house by Ellen White identifies that the eyes that were blessed to see what all the righteous men wished to see was the history of the Millerite movement.

Tyhmät ovat lusteet, ja viisaat ovat vehnä. Kymmenen neitsyen vertauksessa öljyn omistaminen tuo ilmi näiden kahden ryhmän välisen eron, ja vehnän ja lusteiden kohdalla ero perustuu siihen, ymmärretäänkö siemen, joka on sana. Ensimmäinen Mooseksen esittämä maininta ryhmästä, joka ei näe eikä sen vuoksi ymmärrä, sijoittaa ymmärrettäväksi tarkoitetun sanoman perustavan historian merkkeihin ja ihmeisiin. Viimeinen Ellen Whiten profeetallinen viittaus kapinallisen huoneen sokeuden osatekijöihin osoittaa, että ne silmät, jotka olivat autuaat nähdessään sen, mitä kaikki vanhurskaat miehet olivat halunneet nähdä, olivat milleriläisen liikkeen historia.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> “Kaikki vuosina 1840–1844 annetut sanomat on nyt esitettävä voimallisesti, sillä on monia ihmisiä, jotka ovat kadottaneet suuntansa. Sanomien on mentävä kaikkiin seurakuntiin.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.” Manuscript Releases, volume 21, 436, 437.

> ”Kristus sanoi: ’Autuaat ovat teidän silmänne, sillä ne näkevät, ja teidän korvanne, sillä ne kuulevat. Sillä totisesti minä sanon teille: monet profeetat ja vanhurskaat miehet ovat halunneet nähdä sitä, mitä te näette, eivätkä ole sitä nähneet, ja kuulla sitä, mitä te kuulette, eivätkä ole sitä kuulleet’ [Matteus 13:16, 17]. Autuaat ovat ne silmät, jotka näkivät sen, mikä nähtiin vuosina 1843 ja 1844.” Manuscript Releases, osa 21, 436, 437.

Jesus always illustrates the end with the beginning, and the first reference to those who have eyes, but do not see or understand, and the last reference identify that the foundational history of the rebellious house is what is not seen, and is therefore rejected, and thus prevents the foolish from recognizing the latter rain. The history of 1840–1844 was typified by the deliverance of ancient Israel from Egyptian bondage. Ancient Israel’s failure to pass the initial testing process brought them to Kadesh, where they accepted the false report of the ten spies and selected a new captain to lead them back to Egypt. Forty years later they were brought back to Kadesh, and Moses failed by striking the Rock a second time.

Jeesus havainnollistaa aina lopun alun avulla, ja ensimmäinen viittaus niihin, joilla on silmät mutta jotka eivät näe eivätkä ymmärrä, sekä viimeinen viittaus osoittavat, että kapinallisen huoneen perustavanlaatuinen historia on juuri se, mitä ei nähdä ja mikä sen vuoksi hylätään, ja näin estetään tyhmiä tunnistamasta jälkisadetta. Vuosien 1840–1844 historiaa esikuvasi muinaisen Israelin vapautuminen Egyptin orjuudesta. Muinaisen Israelin epäonnistuminen ensimmäisen koetuksen läpäisemisessä toi heidät Kaadekseen, missä he hyväksyivät kymmenen vakoojan väärän kertomuksen ja valitsivat uuden päällikön johdattamaan heidät takaisin Egyptiin. Neljäkymmentä vuotta myöhemmin heidät tuotiin takaisin Kaadekseen, ja Mooses epäonnistui lyödessään Kalliota toisen kerran.

Though Moses failed, Joshua still proceeded to lead them into the Promised Land. The last test at Kadesh had a serious rebellion associated with it, for Jesus always illustrates the end with the beginning, and the rebellion of the ten spies at Kadesh in the beginning of the forty years, and at the ending of the forty years also illustrates a great rebellion at Kadesh. Yet in spite of the rebellion of Moses at Kadesh, the vision of entering into the Promised Land was no longer delayed.

Vaikka Mooses epäonnistui, Joosua kuitenkin jatkoi heidän johtamistaan Luvattuun maahan. Viimeiseen koetukseen Kadesissa liittyi vakava kapina, sillä Jeesus havainnollistaa aina lopun alun kautta, ja kymmenen vakoojan kapina Kadesissa neljänkymmenen vuoden alussa sekä neljänkymmenen vuoden lopussa havainnollistaa niin ikään suurta kapinaa Kadesissa. Kuitenkin Mooseksenkään kapinasta huolimatta Kadesissa näky Luvattuun maahan pääsemisestä ei enää viivästynyt.

In the rebellion of 1863, that led to the increased rebellion of 1888, that led to the increased rebellion of 1919, which culminated in the rebellion of 1957, Jesus brought Laodicean Adventism back to Kadesh. He brought them back to the history where the third angel arrived and began a testing process that ultimately manifested the rebellion of 1863, and the banishment of wandering in the wilderness of Laodicea. The third angel entered into the ending history of Laodicean Adventism on September 11, 2001 when the mighty angel of Revelation eighteen, which is the third angel, came down. He then announced that Babylon was fallen, as typified by the casting down of Nimrod’s tower, when the towers of New York City were brought down.

Vuoden 1863 kapinassa, joka johti lisääntyneeseen vuoden 1888 kapinaan, joka johti lisääntyneeseen vuoden 1919 kapinaan ja joka huipentui vuoden 1957 kapinaan, Jeesus toi laodikealaisen adventismin takaisin Kadeshin äärelle. Hän toi heidät takaisin siihen historiaan, jossa kolmas enkeli saapui ja alkoi koetuksen prosessi, joka lopulta ilmensi vuoden 1863 kapinan sekä Laodikean erämaavaelluksen karkotuksen. Kolmas enkeli astui laodikealaisen adventismin päättymishistoriaan 11. syyskuuta 2001, kun Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun väkevä enkeli, joka on kolmas enkeli, laskeutui alas. Hän julisti silloin, että Babylon oli kukistunut, kuten Nimrodin tornin maahan syökseminen esikuvallisesti osoittaa, kun New Yorkin tornit syöstiin maahan.

> “The third angel’s message will not be comprehended, the light which will lighten the earth with its glory will be called a false light, by those who refuse to walk in its advancing glory.” Review and Herald, May 27, 1890.

> ”Kolmannen enkelin sanomaa ei tulla käsittämään; valoa, joka kirkkaudellaan valaisee maan, kutsuvat vääräksi valoksi ne, jotka kieltäytyvät vaeltamasta sen etenevässä kirkkaudessa.” Review and Herald, 27. toukokuuta 1890.

As with ancient Israel, so too with modern Israel. The generation that witnesses September 11, 2001 is the last generation. Jesus said in Luke chapter twenty-one that “this generation,” and He identified that generation as those living when the heavens and earth shall pass away, which occurs at the Second Coming. That generation who live to witness Christ’s return will have recognized a sign that proves to them that they are the final generation. They will know and understand that they are those living when the “effect of every vision” is no longer “prolonged.”

Niin kuin muinaisen Israelin kohdalla, niin myös nykyisen Israelin kohdalla. Se sukupolvi, joka todistaa 11. syyskuuta 2001, on viimeinen sukupolvi. Jeesus sanoi Luukkaan evankeliumin luvussa kaksikymmentäyksi, että ”tämä sukupolvi”, ja Hän osoitti tuon sukupolven niiksi, jotka elävät silloin, kun taivas ja maa katoavat, mikä tapahtuu toisessa tulemisessa. Tuo sukupolvi, joka elää nähdäkseen Kristuksen paluun, on tunnistanut merkin, joka todistaa heille, että he ovat viimeinen sukupolvi. He tietävät ja ymmärtävät, että he ovat niitä, jotka elävät silloin, kun ”jokaisen näyn täyttymys” ei enää ”pitkity”.

As Jesus was leaving the temple with the disciples they asked Him to explain what He had meant by His description of the destruction of the temple. That conversation was representing the conversation which His disciples have during the final generation. The disciples wished to understand what He meant when He has repeatedly taught that the Laodicean Adventist church is to be swept away at the soon-coming Sunday law, as the worshippers therein are spewed out of His mouth, and are no longer those who speak for Him.

Kun Jeesus oli poistumassa temppelistä opetuslastensa kanssa, he pyysivät Häntä selittämään, mitä Hän oli tarkoittanut kuvauksellaan temppelin hävityksestä. Tuo keskustelu kuvasi sitä keskustelua, jonka Hänen opetuslapsensa käyvät viimeisen sukupolven aikana. Opetuslapset halusivat ymmärtää, mitä Hän tarkoitti opettaessaan toistuvasti, että laodikealainen adventtikirkko pyyhkäistään pois pian tulevan sunnuntailain yhteydessä, koska sen sisällä olevat palvojat syljetään ulos Hänen suustaan eivätkä he enää ole niitä, jotka puhuvat Hänen puolestaan.

In answering the disciples Jesus described the destruction of Jerusalem and the history that followed, all the way through to the end of the world. After laying out the historical overview up to verse nineteen, He then addresses the destruction of Jerusalem, a destruction which could have occurred at the cross, but that in God’s mercy and longsuffering was postponed for about forty years. At the end of the forty years there would be a remnant that would escape the destruction, but only if they recognized the sign that He then gave.

Vastatessaan opetuslapsille Jeesus kuvasi Jerusalemin hävityksen ja sitä seuranneen historian aina maailman loppuun saakka. Esitettyään historiallisen yleiskatsauksen yhdeksänteentoista jakeeseen asti Hän kääntyy sitten käsittelemään Jerusalemin hävitystä, hävitystä, joka olisi voinut tapahtua ristillä, mutta joka Jumalan armon ja pitkämielisyyden tähden lykättiin noin neljälläkymmenellä vuodella. Näiden neljänkymmenen vuoden lopussa olisi oleva jäännös, joka pelastuisi hävityksestä, mutta ainoastaan, jos se tunnistaisi sen merkin, jonka Hän silloin antoi.

In the beginning of ancient Israel there was a forty-year period, which started with a judgment upon the rebellion of the ten spies that was deferred for forty years, due to the intercession of Moses. At the end of ancient Israel there was a judgment upon the rebellion of the cross that was deferred for forty years, due to the intercession of Christ’s longsuffering and mercy. In both histories there was a remnant that escaped. Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Muinaisen Israelin alussa oli neljänkymmenen vuoden ajanjakso, joka alkoi tuomiolla, joka koski kymmenen vakoojan kapinaa ja jonka täytäntöönpanoa lykättiin neljäksikymmeneksi vuodeksi Mooseksen esirukouksen tähden. Muinaisen Israelin lopussa oli tuomio, joka koski ristin kapinaa ja jonka täytäntöönpanoa lykättiin neljäksikymmeneksi vuodeksi Kristuksen pitkämielisyyden ja laupeuden tähden. Kummassakin historiassa oli jäännös, joka pelastui. Jeesus havainnollistaa aina jonkin asian lopun sen alulla.

Jesus addressed the sign associated with the destruction of Jerusalem and identified it as “the days of vengeance.”

Jeesus viittasi Jerusalemin hävitykseen liittyvään merkkiin ja määritteli sen ”koston päiviksi”.

> And when ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judaea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out; and let not them that are in the countries enter thereinto. For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled. Luke 21:20–22.

> Mutta kun näette Jerusalemin sotajoukkojen saartamana, silloin tietäkää, että sen hävitys on lähellä. Silloin ne, jotka ovat Juudeassa, paetkoot vuorille; ja ne, jotka ovat sen keskellä, lähtekööt pois; älköötkä ne, jotka ovat maaseudulla, menkö sinne. Sillä nämä ovat koston päivät, että kaikki, mikä on kirjoitettu, kävisi toteen. Luukas 21:20–22.

The “day of vengeance” is the seven last plagues, and for this reason Sister White aligns the destruction of Jerusalem with God’s executive judgment in the last days.

”Koston päivä” ovat ne seitsemän viimeistä vitsausta, ja tästä syystä sisar White rinnastaa Jerusalemin hävityksen Jumalan toimeenpanevaan tuomioon viimeisinä päivinä.

> Come near, ye nations, to hear; and hearken, ye people: let the earth hear, and all that is therein; the world, and all things that come forth of it. For the indignation of the Lord is upon all nations, and his fury upon all their armies: he hath utterly destroyed them, he hath delivered them to the slaughter. Their slain also shall be cast out, and their stink shall come up out of their carcases, and the mountains shall be melted with their blood. And all the host of heaven shall be dissolved, and the heavens shall be rolled together as a scroll: and all their host shall fall down, as the leaf falleth off from the vine, and as a falling fig from the fig tree. For my sword shall be bathed in heaven: behold, it shall come down upon Idumea, and upon the people of my curse, to judgment. The sword of the Lord is filled with blood, it is made fat with fatness, and with the blood of lambs and goats, with the fat of the kidneys of rams: for the Lord hath a sacrifice in Bozrah, and a great slaughter in the land of Idumea. And the unicorns shall come down with them, and the bullocks with the bulls; and their land shall be soaked with blood, and their dust made fat with fatness. For it is the day of the Lord’s vengeance, and the year of recompenses for the controversy of Zion. Isaiah 34:1–8.

> Tulkaa lähelle, te kansakunnat, kuulemaan, ja kuulkaa tarkoin, te kansat: kuulkoon maa ja kaikki, mitä siinä on, maanpiiri ja kaikki, mikä siitä puhkeaa esiin. Sillä Herran kiivastus on kaikkien kansakuntien yllä ja hänen vihansa kaikkien niiden sotajoukkojen yllä: hän on vihkinyt ne täydelliseen hävitykseen, hän on antanut ne teuraaksi. Niiden surmatut heitetään pois, ja niiden raadoista nousee löyhkä, ja vuoret sulavat niiden vereen. Ja koko taivaan sotajoukko hajoaa, ja taivaat kierretään kokoon kuin kirjakäärö; ja koko niiden joukko putoaa maahan, niin kuin lehti putoaa viinipuusta ja niin kuin kuihtunut viikuna viikunapuusta. Sillä minun miekkani on juopunut taivaassa; katso, se laskeutuu Edomin päälle ja minun kiroukseni kansan päälle tuomioksi. Herran miekka on verta täynnä, se on rasvasta lihonut, karitsain ja kauristen verestä, oinasten munuaisrasvasta; sillä Herralla on teurasuhri Bosrassa ja suuri teurastus Edomin maassa. Ja villihärät sortuvat niiden mukana, vasikat väkevien härkien kanssa; ja heidän maansa juopuu verestä, ja heidän tomunsa lihotetaan rasvalla. Sillä se on Herran koston päivä, hyvityksen vuosi Siionin asian tähden. Jesaja 34:1–8.

Jesus gave His first public presentation at Nazareth, announcing Himself as the Messiah. That presentation was prophetically governed by the rule of first mention. The reading He selected identified that His work included announcing the “day of the Lord’s vengeance.” Which according to Isaiah is also “the year of recompenses for the controversy of Zion.”

Jeesus antoi ensimmäisen julkisen esiintymisensä Nasaretissa ja ilmoitti itsensä Messiaaksi. Tätä esiintymistä hallitsi profeetallisesti ensimmäisen maininnan periaate. Hänen valitsemansa lukukappale osoitti, että Hänen tehtäväänsä kuului julistaa ”Herran koston päivää”, joka Jesajan mukaan on myös ”Siionin riita-asian hyvityksen vuosi”.

It was at Nazareth that Christ began His public ministry and announced Himself as the Messiah. It was then that those who heard His words, but did not perceive, attempted to kill Him by casting him off a mountain. The beginning of His ministry was marked by the people of His home town attempting to kill Him, and the ending of His ministry His people did kill Him. His ministry was to identify Himself as the Messiah, which He became when He was anointed at His baptism. At His baptism a divine symbol descended to endorse the fulfillment of the prediction of the coming Messiah. On August 11, 1840 a divine symbol descended to endorse the prediction of the testing message of that history. And on September 11, 2001 a divine symbol came down to endorse the predicted message of that history, which is the message of the latter rain.

Nasaretissa Kristus aloitti julkisen palvelutyönsä ja ilmoitti olevansa Messias. Juuri silloin ne, jotka kuulivat Hänen sanansa mutta eivät käsittäneet niitä, yrittivät tappaa Hänet syöksemällä Hänet alas vuorelta. Hänen palvelutyönsä alkuun leimasi Hänen kotikaupunkinsa kansan yritys tappaa Hänet, ja Hänen palvelutyönsä lopussa Hänen oma kansansa tappoi Hänet. Hänen palvelutyönsä tarkoituksena oli osoittaa, että Hän oli Messias, miksi Hän tuli, kun Hänet voideltiin kasteessaan. Hänen kasteessaan jumalallinen vertauskuva laskeutui vahvistamaan ennustuksen tulevasta Messiasta täyttymisen. Elokuun 11. päivänä 1840 jumalallinen vertauskuva laskeutui vahvistamaan tuon historian koettelevan sanoman ennustuksen. Ja syyskuun 11. päivänä 2001 jumalallinen vertauskuva tuli alas vahvistamaan tuon historian ennustetun sanoman, joka on myöhäissateen sanoma.

> “After laboring two days with the Samaritans, Jesus left them to continue his journey to Galilee. He made no tarry at Nazareth, where he had spent his youth and early manhood. His reception in the synagogue there, when he announced himself as the Anointed One, was so unfavorable that he decided to seek more fruitful fields, to preach to ears that would listen, and to hearts that would receive his message. He declared to his disciples that a prophet hath no honor in his own country. This saying sets forth that natural reluctance which many people have to acknowledge any wonderfully admirable development in one who has unostentatiously lived in their midst, and whom they have intimately known from childhood. At the same time, these same persons might become wildly excited over the pretensions of a stranger and an adventurer.” The Spirit of Prophecy, volume 2, 151.

> “Työskenneltyään kaksi päivää samarialaisten parissa Jeesus jätti heidät jatkaakseen matkaansa Galileaan. Hän ei viipynyt Nasaretissa, missä hän oli viettänyt nuoruutensa ja varhaisen miehuutensa. Vastaanotto siellä synagogassa, kun hän ilmoitti olevansa Voideltu, oli niin epäsuotuisa, että hän päätti etsiä hedelmällisempiä vainioita, saarnatakseen korville, jotka kuulisivat, ja sydämille, jotka ottaisivat vastaan hänen sanomansa. Hän lausui opetuslapsilleen, ettei profeetta ole kunniassa omassa maassaan. Tämä sanonta tuo esiin sen luonnollisen haluttomuuden, jota monilla ihmisillä on tunnustaa mitään ihmeellisen ihailtavaa kehitystä sellaisessa henkilössä, joka on vaatimattomasti elänyt heidän keskellään ja jonka he ovat lapsuudesta asti läheisesti tunteneet. Samalla nämä samat ihmiset saattavat innostua hillittömästi muukalaisen ja seikkailijan vaatimuksista.” Profetian Henki, osa 2, 151.

In Luke chapter twenty-one, Christ identifies the one hundred and forty-four thousand, the final generation that does not die. He does so by presenting the history that began with His last visit to what had formerly been His father’s house, but then had become the Jew’s house. In the narrative of the history which Jesus began to present He reached the point where Jerusalem, and the temple the disciples wanted to know about, was to be destroyed (70 AD). He identified the destruction as the days of vengeance, which was part of His opening announcement of His ministry. The “days of vengeance” represented not only the destruction of Jerusalem in the year 70, but also the time of God’s wrath as represented in the seven last plagues.

Luukkaan evankeliumin luvussa kaksikymmentäyksi Kristus yksilöi ne sataneljäkymmentäneljätuhatta, viimeisen sukupolven, joka ei kuole. Hän tekee tämän esittämällä historian, joka alkoi Hänen viimeisestä käynnistään siinä, mikä oli aiemmin ollut Hänen Isänsä huone, mutta josta oli sitten tullut juutalaisten huone. Sen historian kertomuksessa, jota Jeesus alkoi esittää, Hän eteni siihen kohtaan, jossa Jerusalem ja temppeli, josta opetuslapset halusivat tietää, oli määrä hävittää (70 jKr.). Hän määritteli hävityksen koston päiviksi, mikä oli osa Hänen palvelutyönsä aloitusjulistusta. ”Koston päivät” eivät edustaneet ainoastaan Jerusalemin hävitystä vuonna 70, vaan myös Jumalan vihan aikaa sellaisena kuin se ilmenee seitsemässä viimeisessä vitsauksessa.

> For this is the day of the Lord God of hosts, a day of vengeance, that he may avenge him of his adversaries: and the sword shall devour, and it shall be satiate and made drunk with their blood: for the Lord God of hosts hath a sacrifice in the north country by the river Euphrates. Jeremiah 46:10.

> Sillä tämä on Herran, Herra Sebaotin, päivä, koston päivä, jolloin hän kostaa vihollisilleen; miekka on syövä ja tuleva ravituksi ja juopuvaksi heidän verestään; sillä Herralla, Herra Sebaotilla, on uhri pohjoisessa maassa, Eufrat-virran varrella. Jeremia 46:10.

The “day of vengeance” upon Babylon, represented by the “sacrifice in the north country by the river Euphrates,” begins at the soon-coming Sunday law.

Babylonia kohta tuleva ”koston päivä”, jota kuvaa ”uhri pohjoisessa maassa Eufrat-virran varrella”, alkaa pian tulevan sunnuntailain myötä.

> Because of the wrath of the Lord it shall not be inhabited, but it shall be wholly desolate: every one that goeth by Babylon shall be astonished, and hiss at all her plagues. Put yourselves in array against Babylon round about: all ye that bend the bow, shoot at her, spare no arrows: for she hath sinned against the Lord. Shout against her round about: she hath given her hand: her foundations are fallen, her walls are thrown down: for it is the vengeance of the Lord: take vengeance upon her; as she hath done, do unto her. Cut off the sower from Babylon, and him that handleth the sickle in the time of harvest: for fear of the oppressing sword they shall turn everyone to his people, and they shall flee everyone to his own land. Israel is a scattered sheep; the lions have driven him away: first the king of Assyria hath devoured him; and last this Nebuchadnezzar king of Babylon hath broken his bones. Therefore thus saith the Lord of hosts, the God of Israel; Behold, I will punish the king of Babylon and his land, as I have punished the king of Assyria. And I will bring Israel again to his habitation, and he shall feed on Carmel and Bashan, and his soul shall be satisfied upon mount Ephraim and Gilead. In those days, and in that time, saith the Lord, the iniquity of Israel shall be sought for, and there shall be none; and the sins of Judah, and they shall not be found: for I will pardon them whom I reserve. Go up against the land of Merathaim, even against it, and against the inhabitants of Pekod: waste and utterly destroy after them, saith the Lord, and do according to all that I have commanded thee. A sound of battle is in the land, and of great destruction. How is the hammer of the whole earth cut asunder and broken! how is Babylon become a desolation among the nations! I have laid a snare for thee, and thou art also taken, O Babylon, and thou wast not aware: thou art found, and also caught, because thou hast striven against the Lord. The Lord hath opened his armoury, and hath brought forth the weapons of his indignation: for this is the work of the Lord God of hosts in the land of the Chaldeans. Come against her from the utmost border, open her storehouses: cast her up as heaps, and destroy her utterly: let nothing of her be left. Slay all her bullocks; let them go down to the slaughter: woe unto them! for their day is come, the time of their visitation. The voice of them that flee and escape out of the land of Babylon, to declare in Zion the vengeance of the Lord our God, the vengeance of his temple. Call together the archers against Babylon: all ye that bend the bow, camp against it round about; let none thereof escape: recompense her according to her work; according to all that she hath done, do unto her: for she hath been proud against the Lord, against the Holy One of Israel. Jeremiah 50:13–29.

> Herran vihan tähden sitä ei asuta, vaan se on oleva kokonaan autio; jokainen, joka kulkee Babylonin ohi, hämmästyy ja viheltää kaikille sen vitsauksille. Asettukaa Babylonia vastaan joka puolelta; kaikki te, jotka jännitätte jousen, ampukaa sitä, älkää säästäkö nuolia, sillä se on tehnyt syntiä Herraa vastaan. Kohottakaa sotahuuto sitä vastaan joka puolelta; se on antanut kätensä; sen perustukset ovat sortuneet, sen muurit on revitty maahan, sillä tämä on Herran kosto; kostakaa sille; niin kuin se on tehnyt, tehkää sille. Hävittäkää kylväjä Babylonista ja se, joka käsittelee sirppiä elonkorjuun aikana; sortavan miekan pelosta he kääntyvät kukin oman kansansa puoleen, ja kukin pakenee omaan maahansa. Israel on hajotettu lammas; leijonat ovat ajaneet sen pois; ensin Assyrian kuningas on sen syönyt, ja viimeksi tämä Nebukadnessar, Babylonin kuningas, on murskannut sen luut. Sentähden näin sanoo Herra Sebaot, Israelin Jumala: katso, minä rankaisen Babylonin kuningasta ja hänen maatansa, niin kuin minä rankaisin Assyrian kuningasta. Ja minä tuon Israelin jälleen hänen laitumelleen, ja hän saa käydä laitumella Karmelilla ja Baasanissa, ja hänen sielunsa ravitaan Efraimin vuorella ja Gileadissa. Niinä päivinä ja siihen aikaan, sanoo Herra, etsitään Israelin pahuutta, eikä sitä ole oleva; ja Juudan syntejä, eikä niitä löydetä, sillä minä annan anteeksi niille, jotka minä jätän jäljelle. Nouse Merataimin maata vastaan, sitä vastaan ja Pekodin asukkaita vastaan; hävitä ja perin pohjin tuhoa heidän jäljessään, sanoo Herra, ja tee kaiken mukaan, mitä minä olen sinua käskenyt. Taistelun ääni kuuluu maassa, suuren hävityksen ääni. Kuinka onkaan koko maan vasara hakattu poikki ja murskattu! Kuinka Babylon onkaan tullut autioksi kansojen seassa! Minä olen virittänyt sinulle paulan, ja sinutkin on pyydystetty, Babylon, etkä sitä huomannut; sinut on löydetty ja myös vangittu, koska olet riidellyt Herraa vastaan. Herra on avannut asevarastonsa ja tuonut esiin vihansa aseet, sillä tämä on Herran, Herran Sebaotin, teko kaldealaisten maassa. Tulkaa sitä vastaan äärimmäiseltä rajalta, avatkaa sen varastohuoneet; kasatkaa se kasoiksi ja hävittäkää se perin pohjin; älköön siitä jääkö mitään jäljelle. Surmatkaa kaikki sen mullikat; menkööt ne teuraaksi; voi heitä! sillä heidän päivänsä on tullut, heidän etsikkonsa aika. Niiden ääni, jotka pakenevat ja pelastuvat Babylonin maasta, julistaakseen Siionissa Herran, meidän Jumalamme, koston, hänen temppelinsä koston. Kutsukaa koolle jousimiehet Babylonia vastaan; kaikki te, jotka jännitätte jousen, leiriytykää sen ympärille joka puolelta; älköön yksikään siitä pääskö pakoon; maksakaa sille sen teon mukaan; kaiken mukaan, mitä se on tehnyt, tehkää sille; sillä se on ylpeillyt Herraa vastaan, Israelin Pyhää vastaan. Jeremia 50:13–29.

The destruction of Jerusalem in the year 70 AD represents the executive judgment of the whore of Babylon, that begins at the soon-coming Sunday law in the United States. Jesus knew that He was identifying the year 70 AD as the soon-coming Sunday law, for He is the author of His Word, and He is the Word. It is important to recognize the setting of the prophecy that Jesus sets forth in Luke chapter twenty-one, in order to understand what the sign is that identifies that the last generation has arrived.

Jerusalemin hävitys vuonna 70 jKr. edustaa Babylonin porton toimeenpanevaa tuomiota, joka alkaa pian tulevan sunnuntailain myötä Yhdysvalloissa. Jeesus tiesi osoittavansa, että vuosi 70 jKr. on pian tuleva sunnuntailaki, sillä Hän on Sanansa tekijä, ja Hän on Sana. On tärkeää tunnistaa sen profetian asiayhteys, jonka Jeesus esittää Luukkaan evankeliumin kahdennessakymmenennessä ensimmäisessä luvussa, jotta ymmärrettäisiin, mikä on se merkki, joka osoittaa viimeisen sukupolven saapuneen.

We will continue this study in the next article.

Jatkamme tätä tutkimusta seuraavassa artikkelissa.

> “The coming of Christ will take place in the darkest period of this earth’s history. The days of Noah and of Lot picture the condition of the world just before the coming of the Son of man. The Scriptures, pointing forward to this time, declare that Satan will work with all power and ‘with all deceivableness of unrighteousness.’ 2 Thessalonians 2:9, 10. His working is plainly revealed by the rapidly increasing darkness, the multitudinous errors, heresies, and delusions of these last days. Not only is Satan leading the world captive, but his deceptions are leavening the professed churches of our Lord Jesus Christ. The great apostasy will develop into darkness deep as midnight. To God’s people it will be a night of trial, a night of weeping, a night of persecution for the truth’s sake. But out of that night of darkness God’s light will shine.

> ”Kristuksen tulemus tapahtuu tämän maan historian synkimpänä aikana. Nooan ja Lootin päivät kuvaavat maailman tilaa juuri ennen Ihmisen Pojan tulemusta. Raamattu, viitatessaan ennalta tähän aikaan, julistaa, että Saatana toimii kaikella voimalla ja ”kaikin vääryyden viettelyksin”. 2. Tessalonikalaiskirje 2:9, 10. Hänen toimintansa paljastuu selvästi viimeisten päivien nopeasti lisääntyvässä pimeydessä, lukemattomissa erehdyksissä, harhaopeissa ja eksytyksissä. Saatana ei ainoastaan pidä maailmaa vankeudessa, vaan hänen petoksensa hapattaa myös meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen nimikirkot. Suuri luopumus kehittyy keskiyönsyväksi pimeydeksi. Jumalan kansalle se on oleva koetuksen yö, itkun yö, vainon yö totuuden tähden. Mutta tuosta pimeyden yöstä on Jumalan valo loistava.”

> “He causes ‘the light to shine out of darkness.’ 2 Corinthians 4:6. When ‘the earth was without form, and void; and darkness was upon the face of the deep,’ ‘the Spirit of God moved upon the face of the waters. And God said, Let there be light: and there was light.’ Genesis 1:2, 3. So in the night of spiritual darkness, God’s word goes forth, ‘Let there be light.’ To His people He says, ‘Arise, shine; for thy light is come, and the glory of the Lord is risen upon thee.’ Isaiah 60:1.

> Hän saattaa ”valon loistamaan pimeydestä”. 2. Korinttolaiskirje 4:6. Kun ”maa oli autio ja tyhjä, ja pimeys oli syvyyden päällä”, ”Jumalan Henki liikkui vetten päällä. Ja Jumala sanoi: Tulkoon valo. Ja valo tuli.” 1. Mooseksen kirja 1:2, 3. Samoin hengellisen pimeyden yössä Jumalan sana käy esiin: ”Tulkoon valo.” Kansalleen Hän sanoo: ”Nouse, loista; sillä sinun valosi tulee, ja Herran kirkkaus koittaa sinun ylitsesi.” Jesaja 60:1.

> “‘Behold,’ says the Scripture, ‘the darkness shall cover the earth, and gross darkness the people: but the Lord shall arise upon thee, and His glory shall be seen upon thee.’ Verse 2. Christ, the outshining of the Father’s glory, came to the world as its light. He came to represent God to men, and of Him it is written that He was anointed ‘with the Holy Ghost and with power,’ and ‘went about doing good.’ Acts 10:38. In the synagogue at Nazareth He said, ‘The Spirit of the Lord is upon Me, because He hath anointed Me to preach the gospel to the poor; He hath sent Me to heal the brokenhearted, to preach deliverance to the captives, and recovering of sight to the blind, to set at liberty them that are bruised, to preach the acceptable year of the Lord.’ Luke 4:18, 19. This was the work He commissioned His disciples to do. ‘Ye are the light of the world,’ He said. ‘Let your light so shine before men, that they may see your good works, and glorify your Father which is in heaven.’ Matthew 5:14, 16.” Prophets and Kings, 217, 218.

> ”’Katso’, sanoo Raamattu, ’pimeys peittää maan, synkeys kansat; mutta sinun ylitsesi koittaa Herra, ja hänen kirkkautensa näkyy sinun ylläsi.’ Jae 2. Kristus, Isän kirkkauden säteily, tuli maailmaan sen valona. Hän tuli edustamaan Jumalaa ihmisille, ja hänestä on kirjoitettu, että hänet voideltiin ’Pyhällä Hengellä ja voimalla’ ja että hän ’kulki ympäri tehden hyvää’. Ap. t. 10:38. Nasaretin synagogassa hän sanoi: ’Herran Henki on minun päälläni, sillä hän on voidellut minut julistamaan evankeliumia köyhille; hän on lähettänyt minut parantamaan särjetyt sydämet, saarnaamaan vangituille vapautusta ja sokeille näön saamista, päästämään ruhjotut vapauteen, julistamaan Herran otollista vuotta.’ Luuk. 4:18, 19. Tämä oli se työ, jonka hän antoi opetuslapsilleen tehtäväksi. ’Te olette maailman valo’, hän sanoi. ’Niin loistakoon teidän valonne ihmisten edessä, että he näkisivät teidän hyvät tekonne ja ylistäisivät teidän Isäänne, joka on taivaissa.’ Matt. 5:14, 16.” Profeetat ja kuninkaat, 217, 218.

Back to Articles