Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty-Eight

Danielin kirja – sata kahdeksankymmentäkahdeksan

From Raphia to Panium: Unveiling the Prophetic Significance of Ancient Battles

Rafhiasta Paniumiin: muinaisten taistelujen profeetallisen merkityksen paljastaminen

Author

Jeff Pippenger

Published

April 18, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The Battle of Raphia and the Battle of Panium are two distinct historical events that occurred in different periods and contexts, but they both have significance in the history of ancient Judea and its surrounding regions. The Battle of Raphia took place in 217 BC. The Battle of Panium occurred in 200 BC between the Seleucid kingdom (king of the north) and the Ptolemaic kingdom (king of the south). These two battles are identified in verses eleven through fifteen of Daniel chapter eleven. These two battles preceded the Maccabean Revolt in 167 BC.

Rafian taistelu ja Paniumin taistelu ovat kaksi erillistä historiallista tapahtumaa, jotka sijoittuivat eri ajanjaksoihin ja erilaisiin asiayhteyksiin, mutta molemmilla on merkitystä muinaisen Juudean ja sitä ympäröivien alueiden historiassa. Rafian taistelu käytiin vuonna 217 eKr. Paniumin taistelu käytiin vuonna 200 eKr. seleukidien valtakunnan (pohjoisen kuningas) ja ptolemaiosten valtakunnan (etelän kuningas) välillä. Nämä kaksi taistelua tunnistetaan Danielin kirjan yhdestoista luvun jakeissa yksitoista–viisitoista. Nämä kaksi taistelua edelsivät makkabealaiskapinaa vuonna 167 eKr.

The Battle of Panium took its name from the nearby geographical feature, Mount Panium, where the conflict occurred. The name Panium is derived from the Greek god Pan, to whom a temple was there dedicated. The site was known as Panium due to its association with the worship of Pan. The temple complex was often referred to as the Sanctuary of Pan, emphasizing its role as a place of religious devotion and worship dedicated to the god Pan. The term “Nymphaeum” refers to a monument or shrine dedicated to water nymphs in ancient Greek and Roman religion. The temple complex at Panium included a grotto and natural spring, which were believed to be inhabited by nymphs, and thus it was sometimes referred to as the Nymphaeum of Panium.

Paniumin taistelu sai nimensä läheisestä maantieteellisestä kohteesta, Paniumin vuoresta, jossa yhteenotto tapahtui. Nimi Panium on johdettu kreikkalaisesta jumalasta Panista, jolle paikalle oli omistettu temppeli. Paikka tunnettiin nimellä Panium sen vuoksi, että se liittyi Panin palvontaan. Temppelikokonaisuudesta käytettiin usein nimitystä Panin pyhäkkö, mikä korosti sen tehtävää uskonnollisen hartauden ja jumala Panille omistetun palvonnan paikkana. Termi ”Nymfaion” viittaa antiikin kreikkalaisessa ja roomalaisessa uskonnossa monumenttiin tai pyhäkköön, joka on omistettu veden nymfeille. Paniumin temppelikokonaisuuteen kuului luola ja luonnonlähde, joiden uskottiin olevan nymfien asuinsijoja, ja siksi siitä käytettiin toisinaan nimitystä Paniumin Nymfaion.

After the city was rebuilt and expanded by Herod Philip, son of Herod the Great, it was known as Caesarea Philippi in honor of the Roman Emperor Caesar Augustus and Herod Philip himself. The temple complex was an important religious center within this city.

Sen jälkeen kun Herodes Suuren poika Herodes Filippus oli rakentanut kaupungin uudelleen ja laajentanut sitä, se tunnettiin nimellä Caesarea Philippi Rooman keisarin Caesar Augustuksen ja Herodes Filippuksen itsensä kunniaksi. Temppelialue oli tärkeä uskonnollinen keskus tässä kaupungissa.

During the reign of Emperor Augustus, the temple was rededicated or renamed in honor of Augustus, reflecting the imperial cult and the integration of Roman religious practices into the local religious landscape. The area near the ancient city of Caesarea Philippi, where the temple of Pan was located, was sometimes referred to as the “Gates of Hell” or the “Gates of Hades.”

Keisari Augustuksen hallituskauden aikana temppeli vihittiin uudelleen tai nimettiin uudelleen Augustuksen kunniaksi, mikä heijasti keisarikulttia ja roomalaisten uskonnollisten käytäntöjen integroitumista paikalliseen uskonnolliseen maisemaan. Muinaisen Caesarea Filippin kaupungin läheisyydessä sijaitsevaa aluetta, jossa Panin temppeli sijaitsi, kutsuttiin toisinaan ”Helvetin porteiksi” tai ”Haadeksen porteiksi”.

In verses sixteen through nineteen of Daniel chapter eleven, the three geographical areas of conquest that pagan Rome was to overcome in order to be established as the fourth kingdom of Bible prophecy and the king of the north in the chapter, are represented. In verse sixteen, the Roman general Pompey is identified as conquering Syria in 65 BC, and then Jerusalem in 63 BC. Verses seventeen through nineteen identify Julius Caesar’s conquering of Egypt, the third of the three obstacles. The Battle of Actium in 31 BC, marks the beginning of the three hundred and sixty years that pagan Rome would rule supremely in fulfillment of verse twenty-four, of Daniel chapter eleven.

Danielin kirjan yhdennentoista luvun jakeissa kuudestatoista yhdeksääntoista esitetään ne kolme maantieteellistä valloitusaluetta, jotka pakanallisen Rooman tuli kukistaa voidakseen vakiintua Raamatun profetian neljänneksi valtakunnaksi ja luvussa pohjoisen kuninkaaksi. Jakeessa kuusitoista roomalaisen kenraalin Pompeiuksen osoitetaan valloittaneen Syyrian vuonna 65 eKr. ja sitten Jerusalemin vuonna 63 eKr. Jakeet seitsemästätoista yhdeksääntoista osoittavat Julius Caesarin Egyptin valloituksen, joka oli kolmas näistä kolmesta esteestä. Aktionin taistelu vuonna 31 eKr. merkitsee sen kolmensadankuudenkymmenen vuoden ajanjakson alkua, jonka aikana pakanallinen Rooma hallitsi ylimpänä Danielin kirjan yhdennentoista luvun jakeen kaksikymmentäneljä täyttymykseksi.

In verse twenty the reign of Augustus Caesar is marked, and in that history, Jesus was born. Then in verses twenty-one and twenty-two the wicked Tiberius Caesar’s reign is identified, thus marking the crucifixion of Christ. In verse twenty-three, the league which the Maccabean Jews entered into with pagan Rome is marked, and thus the flow of history that began in verse eleven is halted, and the historical narrative drops back to the period of 161 BC to 158 BC.

Jakeessa kaksikymmentä merkitään Augustus Caesarin hallituskausi, ja tuon historian aikana Jeesus syntyi. Sitten jakeissa kaksikymmentäyksi ja kaksikymmentäkaksi yksilöidään jumalattoman Tiberius Caesarin hallituskausi, ja siten Kristuksen ristiinnaulitseminen merkitään. Jakeessa kaksikymmentäkolme merkitään liitto, jonka makkabealaiset juutalaiset solmivat pakanallisen Rooman kanssa, ja siten jakeessa yksitoista alkanut historian kulku keskeytyy, ja historiallinen kertomus palaa ajanjaksoon 161 eKr. – 158 eKr.

Verse twenty-three represents the line of the Maccabees, and though it does not provide all the details of their prophetic line, the record of history does. In 217 BC, the Battle of Raphia took place, and in the aftermath a child king left Egypt vulnerable. As the Seleucid and Greek kings made plans to deal with the child king in the year 200 BC, Rome inserted itself into the history and became the defender of the Egyptian child king. In the same year the Battle of Panium took place. Then in 167 BC the guerilla warfare of the Maccabees, began.

Jae kaksikymmentäkolme edustaa makkabealaisten sukulinjaa, ja vaikka se ei esitä kaikkia heidän profeetallisen linjansa yksityiskohtia, historian kertomus esittää ne. Vuonna 217 eKr. käytiin Rafian taistelu, ja sen jälkiseurauksissa lapsikuningas jätti Egyptin haavoittuvaksi. Kun seleukidikuninkaat ja kreikkalaiset kuninkaat tekivät vuonna 200 eKr. suunnitelmia lapsikuninkaan käsittelemiseksi, Rooma puuttui historian kulkuun ja tuli Egyptin lapsikuninkaan puolustajaksi. Samana vuonna käytiin Panionin taistelu. Sitten vuonna 167 eKr. makkabealaisten sissisota alkoi.

The Maccabean revolt began in Modein in 167 BC, and it consisted of the Maccabees not only engaging against the Seleucid Empire, but also engaging the Jews that they had determined were in alliance with the Seleucids. The revolt was religiously motivated, and it was carried out against an internal and external enemy. In 164 BC the Maccabees rededicated the temple, and this event is commemorated by the Jewish celebration of Hanukkah. In that year the infamous Antiochus Epiphanes died. Then from 161 BC to 158 BC the “league” of verse twenty-three was entered into with Rome.

Makkabilaiskapina alkoi Modeinissa vuonna 167 eKr., ja siihen sisältyi se, että makkabilaiset eivät ainoastaan taistelleet Seleukidien valtakuntaa vastaan, vaan myös niitä juutalaisia vastaan, joiden he katsoivat olevan liitossa seleukidien kanssa. Kapina sai alkunsa uskonnollisista vaikuttimista, ja se toteutettiin sekä sisäistä että ulkoista vihollista vastaan. Vuonna 164 eKr. makkabilaiset vihkivät temppelin uudelleen, ja tätä tapahtumaa muistetaan juutalaisessa hanukkajuhlassa. Sinä vuonna kuoli pahamaineinen Antiokhos Epifanes. Sitten vuosina 161 eKr.–158 eKr. solmittiin jakeen kaksikymmentäkolme ”liitto” Rooman kanssa.

The only direct reference to the Maccabees, their revolt and their league with Rome, is found in verse twenty-three, but the history of the dynasty, called the Hasmonean Dynasty began at Modein in 167 BC, and continued to the time of the cross. The final representatives of the Hasmonean Dynasty were the Pharisees of Christ’s time period. Therefore, there is a prophetic line of the history of apostate Judaism as represented by the Maccabees which began in 167 BC at the revolt of Modein, which ends in verses twenty-one and twenty-two when Jesus was crucified.

Ainoa suora viittaus makkabilaisiin, heidän kapinaansa ja heidän liittoonsa Rooman kanssa löytyy jakeesta kaksikymmentäkolme, mutta dynastian historia, jota kutsutaan hasmonealaiseksi dynastiaksi, alkoi Modeinissa vuonna 167 eKr. ja jatkui ristin aikaan saakka. Hasmonealaisen dynastian viimeiset edustajat olivat Kristuksen ajan fariseukset. Sen tähden on olemassa luopioutuneen juutalaisuuden historian profeetallinen linja, sellaisena kuin sitä edustivat makkabilaiset, joka alkoi vuonna 167 eKr. Modeinin kapinasta ja päättyy jakeissa kaksikymmentäyksi ja kaksikymmentäkaksi, jolloin Jeesus ristiinnaulittiin.

Their history reached a turning point in verse sixteen, when Rome, for the first time, through Pompey, conquered Jerusalem. His primary motivation for bringing the destruction upon Jerusalem at that time was a dispute among two factions of the Hasmonean Dynasty. From that point in time (63 BC), Judah was under Roman rule. The Hasmonean Dynasty of the Maccabees begins prophetically at the battle of Modein in 167 BC, then is placed under subjection to Rome in 63 BC. Soon after the beginning of that history the Maccabees initiated and entered into a league with Rome from 161 BC to 158 BC. They were in subjection to Rome from 63 BC until the cross and the ultimate destruction of Jerusalem in the year 70.

Heidän historiansa saavutti käännekohdan jakeessa kuusitoista, kun Rooma ensimmäisen kerran Pompeiusen kautta valloitti Jerusalemin. Hänen ensisijainen motiivinsa saattaa tuho Jerusalemin ylle tuolloin oli Hasmonealaisten dynastian kahden ryhmittymän välinen kiista. Siitä ajankohdasta lähtien (63 eKr.) Juuda oli Rooman vallan alainen. Makkabilaisten Hasmonealaisten dynastia alkaa profeetallisesti Modeinin taistelusta vuonna 167 eKr., ja sitten se alistetaan Roomalle vuonna 63 eKr. Pian tämän historian alun jälkeen makkabilaiset panivat alulle ja solmivat liiton Rooman kanssa vuosina 161 eKr.–158 eKr. He olivat Rooman vallan alaisina vuodesta 63 eKr. aina ristiin ja Jerusalemin lopulliseen hävitykseen saakka vuonna 70.

The prophetic line of the Maccabees is the line of apostate Judaism, and it therefore typifies the line of apostate Protestantism. From the Battle of Panium until the Sunday law of verse sixteen the prophetic events of 200 BC, 167 BC, 164 BC, and the league from 161 BC to 158 BC will be repeated in the history of apostate Protestantism. These waymarks will occur in the history of the eighth president who is of the seven in advance of the Sunday law. 200 BC represents the external line of the Republican horn in relation to 167 BC, representing the internal line of the apostate Protestant horn.

Makkabilaisten profeetallinen linja on luopuneen juutalaisuuden linja, ja siksi se esikuvaa luopuneen protestantismin linjaa. Paniumin taistelusta aina kuudennentoista jakeen sunnuntailakiin saakka profeetalliset tapahtumat vuosina 200 eKr., 167 eKr., 164 eKr. sekä liitto vuosina 161 eKr.–158 eKr. toistuvat luopuneen protestantismin historiassa. Nämä tienviitat ilmenevät sen kahdeksannen presidentin historiassa, joka on niistä seitsemästä, ennen sunnuntailakia. Vuosi 200 eKr. edustaa republikaanisen sarven ulkoista linjaa suhteessa vuoteen 167 eKr., joka edustaa luopuneen protestanttisen sarven sisäistä linjaa.

These waymarks are essentially hidden within the historical line of the Hasmonean Dynasty, but none-the-less form part of the hidden history of verse forty of Daniel eleven. It is a line that is part of the “that portion of the prophecy of Daniel relating to the last days.”

Nämä tienviitat ovat olennaisesti kätkettyinä Hasmonealaisen dynastian historiallisessa linjassa, mutta muodostavat siitä huolimatta osan Daniel 11:n neljännenkymmenennen jakeen kätkettyä historiaa. Se on linja, joka kuuluu siihen ”Danielin profetian osaan, joka koskee viimeisiä päiviä”.

The fact that Judaism celebrates Hanukkah in memory of the revolt of the Maccabees, does not define the Maccabees as righteous. Due to rebellion the shekinah never returned to the temple that was rebuilt after the captivity of seventy years. The final prophetic message came through Malachi roughly two centuries before the Maccabees. The history of the Maccabees identifies that they allowed their political leaders to also function as high priest, the very sin that the Egyptian Ptolemy attempted, and that King Uzziah also attempted. Tradition identifies that God intervened to prevent Ptolemy from the sacrilegious action, and God’s Word identifies directly that God did intervene when king Uzziah attempted to perform the work of the priest and king. The final fruit of their dynasty was the Pharisees. There is no reason to conclude the Maccabees were a symbol of righteousness, in spite of the historical reverence modern Judaism’s Jews may hold to.

Se tosiasia, että juutalaisuus viettää hanukkaa makkabilaisten kapinan muistoksi, ei määrittele makkabilaisia vanhurskaiksi. Kapinallisuuden tähden shekina ei koskaan palannut temppeliin, joka rakennettiin uudelleen seitsemänkymmenen vuoden pakkosiirtolaisuuden jälkeen. Viimeinen profeetallinen sanoma tuli Malakian kautta noin kaksi vuosisataa ennen makkabilaisia. Makkabilaisten historia osoittaa, että he sallivat poliittisten johtajiensa toimia myös ylimmäisenä pappina, juuri sen synnin, jota egyptiläinen Ptolemaios yritti tehdä ja jota myös kuningas Ussia yritti tehdä. Perimätieto osoittaa, että Jumala puuttui asiaan estääkseen Ptolemaiosta tästä pyhäinhäväistyksellisestä teosta, ja Jumalan Sana osoittaa suoraan, että Jumala todella puuttui asiaan, kun kuningas Ussia yritti suorittaa papin ja kuninkaan tehtävää. Heidän dynastiansa lopullinen hedelmä olivat fariseukset. Ei ole mitään syytä päätellä, että makkabilaiset olisivat olleet vanhurskauden vertauskuva, huolimatta siitä historiallisesta kunnioituksesta, jota nykyjuutalaisuuden juutalaiset saattavat heitä kohtaan tuntea.

The Protestant reformation began in the time of Luther, and it was a progressive development. It was not a new tradition, for Jesus and His disciples were Protestants. It was an awakening to the darkness of the history where Luther and other reformers were awakened. The climax of that progressive reformation was the Millerite movement. God did not only need to awaken the early reformers to the sins of Babylon, but He intended to bring them into the full understanding of His law, and His work in the heavenly sanctuary. On April 19, 1844 the Protestants rejected the increasing light of the reformation and became apostate Protestantism.

Protestanttinen uskonpuhdistus alkoi Lutherin aikana, ja se oli asteittain etenevä kehitys. Se ei ollut uusi traditio, sillä Jeesus ja Hänen opetuslapsensa olivat protestantteja. Se oli heräämistä historian pimeyteen, jossa Luther ja muut uskonpuhdistajat herätettiin. Tämän asteittain etenevän uskonpuhdistuksen huipentuma oli milleriläinen liike. Jumalan ei ollut määrä ainoastaan herättää varhaisia uskonpuhdistajia Babylonin synteihin, vaan Hän aikoi johdattaa heidät Hänen lakinsa ja Hänen työnsä taivaallisessa pyhäkössä täyteen ymmärtämiseen. 19. huhtikuuta 1844 protestantit hylkäsivät uskonpuhdistuksen lisääntyvän valon ja heistä tuli luopunutta protestantismia.

The faithful Millerites then were “given the mantle” and directed into the Most Holy Place to finish the work to become mature Protestant Christians. In 1863 those who had been given the mantle, through disobedience, set aside the mantle of Protestantism, and took the mantle of Laodicea. In the final period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which began twenty-two years after September 11, 2001, in 2023, the Lion of the tribe of Judah is unsealing the truths that fill up the hidden history of verse forty of Daniel chapter eleven, which is the history from the collapse of the Soviet Union in 1989 unto the soon coming Sunday law. In doing this, He has unsealed the history of apostate Judaism as a symbol of apostate Protestantism.

Uskollisille milleriiteille annettiin silloin ”viitta”, ja heidät ohjattiin kaikkeinpyhimpään saattamaan työ päätökseen, jotta heistä tulisi kypsiä protestanttisia kristittyjä. Vuonna 1863 ne, joille viitta oli annettu, panivat tottelemattomuutensa kautta syrjään protestantismin viitan ja ottivat Laodikean viitan. Sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisen viimeisenä ajanjaksona, joka alkoi kaksikymmentäkaksi vuotta syyskuun 11. päivän 2001 jälkeen, vuonna 2023, Juudan heimon Leijona avaa sinetit niistä totuuksista, jotka täydentävät Danielin kirjan yhdestoista luvun neljännenkymmenennen jakeen kätketyn historian, joka on historia Neuvostoliiton romahduksesta vuonna 1989 aina pian tulevaan sunnuntailakiin saakka. Näin tehdessään Hän on avannut luopiosta juutalaisuudesta kertovan historian sinetit protestantismin luopumuksen vertauskuvana.

Both lines of God’s apostate people, whether those of literal Judah or spiritual Judah (both glorious lands), end at the conquering of Jerusalem, the former in 63 BC, and the latter at the soon coming Sunday law. Both lines represent warfare that is motivated by misguided religious convictions. Both lines represent a warfare against the religious philosophies of Greece, and both lines end up with the apostates being in subjection to Rome. I identify the three battles of verse forty representing the collapse of the Soviet Union in 1989, the Ukraine War, and Panium at the Sunday law for the purpose of identifying a distinction between those three battles and the three world wars.

Jumalan luopiokansan molemmat linjat, olivatpa ne kirjaimellisen Juudan tai hengellisen Juudan linjoja (molemmat ihania maita), päättyvät Jerusalemin valloittamiseen, edellinen vuonna 63 eKr. ja jälkimmäinen pian tulevan sunnuntailain aikana. Molemmat linjat kuvaavat sodankäyntiä, jota motivoivat harhaanjohtuneet uskonnolliset vakaumukset. Molemmat linjat kuvaavat sotaa Kreikan uskonnollisia filosofioita vastaan, ja molemmat päätyvät siihen, että luopiot joutuvat Rooman alamaisuuteen. Tunnistan jakeen neljäkymmentä kolme taistelua Neuvostoliiton romahtamisen vuonna 1989, Ukrainan sodan ja Paniumin sunnuntailain aikana edustaviksi tarkoituksena osoittaa ero näiden kolmen taistelun ja kolmen maailmansodan välillä.

> “God’s word has given warning of the impending danger; let this be unheeded, and the Protestant world will learn what the purposes of Rome really are, only when it is too late to escape the snare. She is silently growing into power. Her doctrines are exerting their influence in legislative halls, in the churches, and in the hearts of men. She is piling up her lofty and massive structures in the secret recesses of which her former persecutions will be repeated. Stealthily and unsuspectedly she is strengthening her forces to further her own ends when the time shall come for her to strike. All that she desires is vantage ground, and this is already being given her. We shall soon see and shall feel what the purpose of the Roman element is. Whoever shall believe and obey the word of God will thereby incur reproach and persecution.” The Great Controversy, 581.

> ”Jumalan sana on antanut varoituksen uhkaavasta vaarasta; jos tämä jätetään huomiotta, protestanttinen maailma saa tietää, mitkä Rooman tarkoitusperät todella ovat, vasta silloin, kun on liian myöhäistä välttää ansa. Se kasvaa äänettömästi valtaan. Sen opit vaikuttavat lainsäädäntösaleissa, kirkoissa ja ihmisten sydämissä. Se kasaa korkeita ja mahtavia rakennelmiaan, joiden salaisissa kätköissä sen entiset vainot tulevat toistumaan. Huomaamattomasti ja epäilyksiä herättämättä se vahvistaa voimiaan edistääkseen omia päämääriään, kun sen iskun hetki koittaa. Kaikki, mitä se haluaa, on edullinen asema, ja sitä sille jo annetaan. Saamme pian nähdä ja tuntea, mikä roomalaisen aineksen tarkoitus on. Joka ikinä uskoo ja tottelee Jumalan sanaa, saa siten osakseen häväistystä ja vainoa.” Suuri taistelu, 581.

From verse ten, which identifies the collapse of the Soviet Union in 1989, unto the Battle of Panium in verse fifteen, the papacy has been “strengthening her forces to further her own ends when the time shall come for her to strike.” These verses identify the prophetic circumstances that are the “snare” that has been prepared by the papacy, which will be impossible to “escape.” In the final engagement, represented by the Battle of Panium, the image of the beast will be formed in the United States. The formation of that image is the final test for God’s people of the last days.

Jakeesta kymmenen alkaen, joka osoittaa Neuvostoliiton romahtamisen vuonna 1989, aina jakeen viisitoista Paniumin taisteluun saakka paavinvalta on ”vahvistanut joukkojaan edistääkseen omia päämääriään silloin, kun koittaa aika iskeä”. Nämä jakeet osoittavat ne profeetalliset olosuhteet, jotka ovat paavinvallan valmistama ”ansa”, josta on mahdotonta ”paeta”. Viimeisessä yhteenotossa, jota Paniumin taistelu edustaa, pedon kuva muodostetaan Yhdysvalloissa. Tämän kuvan muodostaminen on viimeisten päivien Jumalan kansalle lopullinen koetus.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. … In Revelation 13 this subject is plainly presented; [Revelation 13:11–17, quoted].

> ”Herra on selvästi näyttänyt minulle, että pedon kuva muodostetaan ennen kuin armonaika päättyy; sillä sen on määrä olla Jumalan kansalle suuri koetus, jonka perusteella heidän iankaikkinen kohtalonsa ratkaistaan. … Ilmestyskirjan 13. luvussa tämä aihe esitetään selvästi; [Ilmestyskirja 13:11–17, lainattu].

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed. All who proved their loyalty to God by observing His law, and refusing to accept a spurious sabbath, will rank under the banner of the Lord God Jehovah, and will receive the seal of the living God. Those who yield the truth of heavenly origin and accept the Sunday sabbath, will receive the mark of the beast.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> ”Tämä on se koetus, joka Jumalan kansan on käytävä läpi ennen kuin heidät sinetöidään. Kaikki, jotka osoittavat uskollisuutensa Jumalalle noudattamalla Hänen lakiaan ja kieltäytymällä hyväksymästä väärää sapattia, asettuvat Herra Jumala Jehovan lipun alle ja saavat elävän Jumalan sinetin. Ne, jotka hylkäävät taivaallista alkuperää olevan totuuden ja hyväksyvät sunnuntaisapatin, saavat pedon merkin.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

The formation of the image of the beast is represented by the period when the league of Rome was entered into. The Protestant horn of the United States became the daughters of Rome in 1844, and the beginning of their history is repeated at the end of their history when they once again determine to imitate their mother.

Pedon kuvan muodostuminen kuvataan ajanjaksolla, jolloin Rooman liittoon liityttiin. Yhdysvaltojen protestanttisesta sarvesta tuli vuonna 1844 Rooman tyttäret, ja niiden historian alku toistuu niiden historian lopussa, kun ne jälleen päättävät jäljitellä äitiään.

> “I saw that the two-horned beast had a dragon’s mouth, and that his power was in his head, and that the decree would go out of his mouth. Then I saw the Mother of Harlots; that the mother was not the daughters, but separate and distinct from them. She has had her day, and it is past, and her daughters, the Protestant sects, were the next to come on the stage and act out the same mind that the mother had when she persecuted the saints. I saw that as the mother has been declining in power, the daughters had been growing, and soon they will exercise the power once exercised by the mother.

> “Näin, että kaksisarvisella pedolla oli lohikäärmeen suu ja että hänen valtansa oli hänen päässään ja että säädös lähtisi hänen suustaan. Sitten näin porttojen äidin; että äiti ei ollut tyttäret, vaan heistä erillinen ja selvästi erottuva. Hänellä on ollut päivänsä, ja se on mennyt ohi, ja hänen tyttärensä, protestanttiset lahkot, tulivat seuraavina näyttämölle ja toimivat saman mielen mukaan, joka äidillä oli silloin, kun hän vainosi pyhiä. Näin, että samalla kun äidin valta on ollut vähenemässä, tyttäret ovat kasvaneet, ja pian ne käyttävät sitä valtaa, jota äiti kerran käytti.”

> “I saw the nominal church and nominal Adventists, like Judas, would betray us to the Catholics to obtain their influence to come against the truth. The saints then will be an obscure people, little known to the Catholics; but the churches and nominal Adventists who know of our faith and customs (for they hated us on account of the Sabbath, for they could not refute it) will betray the saints and report them to the Catholics as those who disregard the institutions of the people; that is, that they keep the Sabbath and disregard Sunday.

> ”Minä näin, että nimellinen kirkko ja nimelliset adventistit, Juudaan tavoin, pettäisivät meidät katolilaisten käsiin saadakseen heidän vaikutusvaltansa totuutta vastaan hyökkäämiseen. Silloin pyhät ovat oleva hämärässä elävä kansa, katolilaisille vain vähän tunnettu; mutta kirkot ja nimelliset adventistit, jotka tuntevat meidän uskomme ja tapamme (sillä he vihasivat meitä sapatin tähden, koska eivät voineet sitä kumota), pettävät pyhät ja ilmiantavat heidät katolilaisille niiksi, jotka halveksivat kansan säädöksiä; toisin sanoen että he pitävät sapatin ja hylkäävät sunnuntain.

> “Then the Catholics bid the Protestants to go forward, and issue a decree that all who will not observe the first day of the week, instead of the seventh day, shall be slain. And the Catholics, whose numbers are large, will stand by the Protestants. The Catholics will give their power to the image of the beast. And the Protestants will work as their mother worked before them to destroy the saints. But before their decree bring or bear fruit, the saints will be delivered by the Voice of God.” Spalding and Magan, 1, 2.

> "Silloin katolilaiset kehottavat protestantteja etenemään ja antavat asetuksen, että kaikki, jotka eivät vietä viikon ensimmäistä päivää seitsemännen päivän sijasta, surmattakoon. Ja katolilaiset, joiden lukumäärä on suuri, asettuvat protestanttien tueksi. Katolilaiset antavat voimansa pedon kuvalle. Ja protestantit toimivat niin kuin heidän äitinsä toimi ennen heitä tuhotaakseen pyhät. Mutta ennen kuin heidän asetuksensa tuottaa tai kantaa hedelmää, pyhät vapautetaan Jumalan äänellä." Spalding and Magan, 1, 2.

In the passage there are two groups of “nominal,” which means “in name only,” that betray God’s faithful ones to the Catholics. Ellen White’s understanding of nominal churches and nominal Adventists is different than what they actually represent in the last days, for her understanding of a “nominal Adventist,” would have represented a Christian who professed to believe in the return of Christ. But the prophets speak more for the last days, than the days in which they lived, and a “nominal Adventist,” in the last days represents the Laodicean Seventh-day Adventist church, and the nominal churches are the descendants of those who became the daughters of Rome in 1844.

Kyseisessä kohdassa on kaksi ryhmää ”nimellisiä”, mikä tarkoittaa ”vain nimeltä”, jotka kavaltavat Jumalan uskolliset katolilaisille. Ellen Whiten käsitys nimellisistä kirkoista ja nimellisistä adventisteista poikkeaa siitä, mitä ne todellisuudessa edustavat viimeisinä päivinä, sillä hänen käsityksensä ”nimellisestä adventistista” olisi tarkoittanut kristittyä, joka tunnustautui uskovansa Kristuksen paluuseen. Mutta profeetat puhuvat enemmän viimeisistä päivistä kuin niistä päivistä, joissa he itse elivät, ja ”nimellinen adventisti” edustaa viimeisinä päivinä Laodikean seitsemännen päivän adventistikirkkoa, ja nimelliset kirkot ovat niiden jälkeläisiä, joista tuli Rooman tyttäriä vuonna 1844.

Seventh-day Adventists will hate the “obscure people,” who are God’s true representatives for they “cannot refute the Sabbath truth,” which represents the Sabbath of the land resting. The Seventh-day Adventist church professes to uphold the seventh-day as the day of worship, but in the last days the Sabbath they can not refute is the “seven times,” of Leviticus twenty-six, which was the first foundational truth they rejected in 1863.

Seitsemännen päivän adventistit tulevat vihaamaan ”hämäriä ihmisiä”, jotka ovat Jumalan todellisia edustajia, sillä he ”eivät voi kumota sapatin totuutta”, joka edustaa maan levon sapattia. Seitsemännen päivän adventistikirkko tunnustautuu pitämään yllä seitsemättä päivää jumalanpalveluspäivänä, mutta viimeisinä päivinä sapatti, jota he eivät voi kumota, on 3. Mooseksen kirjan kahdenkymmenennen kuudennen luvun ”seitsemän aikaa”, jonka he hylkäsivät ensimmäisenä perustavanlaatuisena totuutena vuonna 1863.

The passage that we are now addressing is identifying the prophetic dynamics associated with the history that begins at the soon coming Sunday law, but the final testing history that follows the Sunday law is first accomplished within the United States. At the Sunday law the United States will force the entire world to erect an image to the beast, but before they accomplish that work, they will have erected an image to the beast in the United States.

Jakso, jota nyt käsittelemme, yksilöi ne profeetalliset dynamiikat, jotka liittyvät siihen historiaan, joka alkaa pian tulevasta sunnuntailaista, mutta sunnuntailakia seuraava lopullisen koetuksen historia toteutuu ensin Yhdysvalloissa. Sunnuntailain tullessa voimaan Yhdysvallat pakottaa koko maailman pystyttämään pedon kuvan, mutta ennen kuin se saattaa tuon työn päätökseen, se on pystyttänyt pedon kuvan Yhdysvalloissa.

> “As America, the land of religious liberty, shall unite with the Papacy in forcing the conscience and compelling men to honor the false sabbath, the people of every country on the globe will be led to follow her example.” Testimonies, volume 6, 18.

> ”Kun Amerikka, uskonnonvapauden maa, yhdistyy paaviuden kanssa pakottaakseen omantunnon ja vaatiakseen ihmisiä kunnioittamaan väärää sapattia, jokaisen maan kansat kautta koko maapallon johdetaan seuraamaan sen esimerkkiä.” Testimonies, osa 6, 18.

> “Foreign nations will follow the example of the United States. Though she leads out, yet the same crisis will come upon our people in all parts of the world.” Testimonies, volume 6, 395.

> ”Vieraat kansakunnat seuraavat Yhdysvaltojen esimerkkiä. Vaikka se kulkee edellä, sama kriisi tulee kuitenkin kohtaamaan meidän kansaamme kaikkialla maailmassa.” Testimonies, osa 6, s. 395.

The great test for the people of God, occurs before the Sunday law, for at the Sunday law probation closes for Seventh-day Adventists. The test is represented as the formation of the image of the beast, and the image of the beast is the combination of church and state, with the church in control of the relationship. Just as the Protestants became a daughter of Rome in 1844, and a daughter is the image of her mother, the apostate Protestants will accomplish a parallel work in the last days, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Jumalan kansan suuri koetus tapahtuu ennen sunnuntailakia, sillä sunnuntailain tullessa koetusaika päättyy seitsemännen päivän adventisteilta. Tätä koetusta kuvataan pedon kuvan muodostamisena, ja pedon kuva on kirkon ja valtion liitto, jossa kirkko hallitsee tätä suhdetta. Samoin kuin protestanteista tuli Rooman tytär vuonna 1844, ja tytär on äitinsä kuva, luopuneet protestantit tulevat viimeisinä päivinä toteuttamaan rinnakkaisen työn, sillä Jeesus havainnollistaa aina asian lopun sen alulla.

The history represented by the “league” of verse twenty-three of Daniel chapter eleven, represented a professed apostate people of the glorious land reaching out to form a union with Rome. 161 BC to 158 BC represents the formation of the image of the beast that culminates at the Sunday law.

Danielin kirjan yhdestoista luvun kahdennessakolmannessa jakeessa esitetty ”liitto” kuvasi luopioksi tunnustautunutta ihanaa maata edustavaa kansaa, joka ojentautui muodostamaan liiton Rooman kanssa. Vuoset 161 eKr. – 158 eKr. edustavat pedon kuvan muodostumista, joka huipentuu sunnuntailakiin.

We will continue this study in the next article.

Jatkamme tätä tutkielmaa seuraavassa artikkelissa.

> “But what is the ‘image to the beast’? and how is it to be formed? The image is made by the two-horned beast, and is an image to the beast. It is also called an image of the beast. Then to learn what the image is like and how it is to be formed we must study the characteristics of the beast itself—the papacy.

> ”Mutta mikä on ”pedon kuva”? ja kuinka se on muodostettava? Kaksisarvinen peto tekee kuvan, ja se on kuva pedolle. Sitä kutsutaan myös pedon kuvaksi. Saadaksemme siis tietää, millainen kuva on ja kuinka se on muodostettava, meidän täytyy tutkia itse pedon—paaviuden—ominaisuuksia.

> “When the early church became corrupted by departing from the simplicity of the gospel and accepting heathen rites and customs, she lost the Spirit and power of God; and in order to control the consciences of the people, she sought the support of the secular power. The result was the papacy, a church that controlled the power of the state and employed it to further her own ends, especially for the punishment of ‘heresy.’ In order for the United States to form an image of the beast, the religious power must so control the civil government that the authority of the state will also be employed by the church to accomplish her own ends.” The Great Controversy, 443.

> ”Kun alkuseurakunta turmeltui luopumalla evankeliumin yksinkertaisuudesta ja omaksumalla pakanallisia menoja ja tapoja, se menetti Jumalan Hengen ja voiman; ja hallitakseen kansan omaatuntoa se ryhtyi etsimään maallisen vallan tukea. Tuloksena oli paavius, kirkko, joka hallitsi valtiovallan voimaa ja käytti sitä omien päämääriensä edistämiseen, erityisesti ’harhaopin’ rankaisemiseen. Jotta Yhdysvallat muodostaisi pedon kuvan, uskonnollisen vallan on siinä määrin hallittava siviilihallitusta, että myös kirkko käyttää valtion auktoriteettia omien tarkoitusperiensä toteuttamiseen.” Suuri taistelu, 443.

Back to Articles