Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Nine

Danielin kirja – sataviisikymmentäyhdeksän

Unveiling the Three Angelic Touches in Daniel’s Vision: A Prophetic Revelation

Kolmen enkelillisen kosketuksen paljastuminen Danielin näyssä: profeetallinen ilmoitus

Author

Jeff Pippenger

Published

March 26, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In chapter ten Daniel is touched three times, and those three touches correspond to the three times Daniel personally experiences the “mareh,” vision. The first and last appearances were of Gabriel, the messenger of the Revelation of Jesus Christ. Gabriel is the one who takes the message from Christ, that was given Him by the Father, and delivers it to the prophet, who is to send it to the churches.

Kymmenennessä luvussa Danielia kosketetaan kolme kertaa, ja nuo kolme kosketusta vastaavat niitä kolmea kertaa, jolloin Daniel henkilökohtaisesti kokee ”mareh”-näyn. Ensimmäinen ja viimeinen ilmestyminen olivat Gabrielin, Jeesuksen Kristuksen ilmestyksen sanansaattajan. Gabriel on se, joka ottaa Kristukselta sanoman, jonka Isä oli antanut Hänelle, ja välittää sen profeetalle, jonka tulee lähettää se seurakunnille.

> But I will show thee that which is noted in the scripture of truth: and there is none that holdeth with me in these things, but Michael your prince. Daniel 10:21.

> Mutta minä ilmoitan sinulle, mitä on merkitty totuuden kirjoitukseen; eikä ole ketään, joka näissä asioissa pitää minun puoltani, paitsi Mikael, teidän ruhtinaanne. Daniel 10:21.

Gabriel knows he is a created being, and this is why he straightly informed John not to worship him in the book of Revelation.

Gabriel tietää olevansa luotu olento, ja juuri siksi hän Ilmestyskirjassa välittömästi kehotti Johannesta olemaan palvomatta häntä.

> And I fell at his feet to worship him. And he said unto me, See thou do it not: I am thy fellowservant, and of thy brethren that have the testimony of Jesus: worship God: for the testimony of Jesus is the spirit of prophecy. Revelation 19:10.

> Ja minä lankesin hänen jalkojensa juureen palvoakseni häntä. Ja hän sanoi minulle: Varo, ettet sitä tee: minä olen sinun kanssapalvelijasi ja veljiesi, joilla on Jeesuksen todistus: kumarra Jumalaa; sillä Jeesuksen todistus on profetian henki. Ilmestys 19:10.

The student of prophecy is therefore to understand that the reason Gabriel identifies that there is none above him in connection with what “is noted in the scripture of truth,” has a specific prophetic purpose. When he identifies the fact that only Christ understands the scriptures better than himself, he identifies Christ as “Michael your prince.” But Michael is not only a prince, he is the archangel.

Profetian tutkijan tulee siis ymmärtää, että syyllä, jonka tähden Gabriel ilmaisee, ettei hänen yläpuolellaan ole ketään sen yhteydessä, “mitä totuuden kirjoitukseen on merkitty”, on erityinen profeetallinen tarkoitus. Kun hän toteaa sen tosiasian, että yksin Kristus ymmärtää Kirjoitukset häntä paremmin, hän osoittaa Kristuksen olevan “Miikael, teidän ruhtinaanne”. Mutta Miikael ei ole ainoastaan ruhtinas, hän on myös ylienkeli.

> Yet Michael the archangel, when contending with the devil he disputed about the body of Moses, durst not bring against him a railing accusation, but said, The Lord rebuke thee. Jude 7.

> Mutta ylienkeli Miikael, kun hän väitellessään paholaisen kanssa kiisteli Mooseksen ruumiista, ei rohjennut lausua häntä vastaan herjaavaa syytöstä, vaan sanoi: Herra nuhdelkoon sinua. Juud. 7.

All three touches are therefore angelic touches, and the three times Daniel experiences the “mareh,” vision it is angelic. The third time Daniel is touched it is to be strengthened, for previously, at the second touch he lost his strength.

Kaikki kolme kosketusta ovat siis enkelillisiä kosketuksia, ja ne kolme kertaa, jolloin Daniel kokee ”mareh’n”, näyn, ovat enkelillisiä. Kolmannella kerralla, kun Danielia kosketetaan, tarkoituksena on vahvistaa häntä, sillä aiemmin, toisella kosketuksella, hän menetti voimansa.

> Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me, And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me. Then said he, Knowest thou wherefore I come unto thee? and now will I return to fight with the prince of Persia: and when I am gone forth, lo, the prince of Grecia shall come. Daniel 10:18–20.

> Sitten tuli jälleen eräs, ihmisen näköinen, ja kosketti minua ja vahvisti minua. Ja hän sanoi: Älä pelkää, sinä suuresti rakastettu mies; rauha olkoon sinulle. Ole luja, ole luja. Ja hänen puhuttuaan minulle minä vahvistuin ja sanoin: Puhukoon herrani, sillä sinä olet vahvistanut minua. Niin hän sanoi: Tiedätkö, minkä tähden minä olen tullut sinun luoksesi? Ja nyt minä palaan taistelemaan Persian ruhtinasta vastaan; ja kun minä lähden, katso, Kreikan ruhtinas tulee. Daniel 10:18–20.

Gabriel reminds Daniel that he had “come to make” Daniel “understand what shall befall thy people in the latter days,” when he asked Daniel if he “knowest thou wherefore I come unto thee?” In agreement with what he had taught Daniel of the latter days, Gabriel then states that he would then “return to fight with the prince of Persia: and when I am gone forth, lo, the prince of Grecia shall come.” He then begins the prophetic narrative of chapter eleven, that describes what befalls the one hundred and forty-four thousand in the latter days. That prophetic narrative is placed in the context of the battle with “the prince of Persia” and “the prince of Grecia”.

Gabriel muistuttaa Danielia siitä, että hän oli ”tullut tekemään” Danielin ”ymmärtäväksi, mitä sinun kansaasi kohtaa viimeisinä päivinä”, kun hän kysyi Danielilta: ”Tiedätkö sinä, minkä tähden minä olen tullut sinun tykösi?” Sen mukaisesti, mitä hän oli opettanut Danielille viimeisistä päivistä, Gabriel lausuu sitten, että hän ”palajaan taistelemaan Persian ruhtinasta vastaan; ja kun minä lähden, katso, silloin tulee Jaavanin ruhtinas.” Tämän jälkeen hän alkaa esittää yhdestoista luvun profeetallista kertomusta, joka kuvaa, mitä sataneljääkymmentäneljätuhatta viimeisinä päivinä kohtaa. Tuo profeetallinen kertomus on sijoitettu taistelun yhteyteen ”Persian ruhtinasta” ja ”Jaavanin ruhtinasta” vastaan.

The actual history between Cyrus the Great and Alexander the Great was over two hundred years. But in the great earthquake of Revelation chapter eleven, the final movements are rapid ones, and as soon as the sixth kingdom is conquered by the counterfeit king of the north, the seventh kingdom, the ten kings, represented by Greece, immediately agree to give their kingdom unto the beast.

Todellinen historia Kyyros Suuren ja Aleksanteri Suuren välillä käsitti yli kaksisataa vuotta. Mutta Ilmestyskirjan yhdennentoista luvun suuressa maanjäristyksessä viimeiset tapahtumat etenevät nopeasti, ja heti kun valheellinen pohjoisen kuningas on valloittanut kuudennen valtakunnan, seitsemäs valtakunta, kymmenen kuningasta, joita Kreikka edustaa, suostuu välittömästi antamaan valtakuntansa pedolle.

At one level the “mareh” vision is employed seven times in Daniel chapter ten. We have considered four of those seven times, and identified that the first reference is Daniel identifying that before the third year of Cyrus Daniel understood the vision. In the next three references the three touches at each vision identify the experience of Daniel as he awakens from the mourning of the twenty-one days. His awakening of revival is structured upon the three-step process of the everlasting gospel, and the three steps are represented by angel’s, though step number two is Michael the archangel, who is He who raised Moses out of death, and translated him into heaven.

Yhdellä tasolla sanaa ”mareh”-näky käytetään seitsemän kertaa Danielin kirjan kymmenennessä luvussa. Olemme tarkastelleet noista seitsemästä neljää ja todenneet, että ensimmäinen viittaus on Danielin toteamus siitä, että ennen Kyyroksen kolmatta vuotta Daniel ymmärsi näyn. Seuraavissa kolmessa viittauksessa kussakin näyssä tapahtuvat kolme kosketusta yksilöivät Danielin kokemuksen hänen herätessään kahdenkymmenenyhden päivän murheesta. Hänen heräämisensä herätykseen rakentuu iankaikkisen evankeliumin kolmivaiheisen prosessin varaan, ja näitä kolmea vaihetta edustavat enkelit, vaikka vaihe numero kaksi on ylienkeli Miikael, hän, joka herätti Mooseksen kuolemasta ja otti hänet taivaaseen.

The other three times the word “vision” is located in chapter ten, is not the “mareh,” it is the “marah.” “Marah” is the feminine of “mareh.” It means a vision, and causatively a “mirror” or “looking-glass”. The key to its definition is that it is “causative.” It is the vision of “the appearance”, but it is different in its gender, thus identifying a different prophetic message. As its definition the “mirror” implies that those who see the vision, see some type of reflection. This is the element of the word that is “causative.” The definition of a causative word in the context of “marah,” is profound.

Ne muut kolme kertaa, jolloin sana ”näky” esiintyy luvussa kymmenen, eivät ole ”mareh”, vaan ”marah”. ”Marah” on sanan ”mareh” feminiinimuoto. Se merkitsee näkyä ja kausatiivisesti ”peiliä” tai ”kuvastinta”. Sen määritelmän avain on siinä, että se on ”kausatiivinen”. Se on ”ilmestymisen” näky, mutta se eroaa suvultaan ja siten osoittaa toisenlaisen profeetallisen sanoman. Määritelmänsä mukaisesti ”peili” viittaa siihen, että ne, jotka näkevät näyn, näkevät jonkinlaisen heijastuksen. Tämä on se sanan elementti, joka on ”kausatiivinen”. Kausatiivisen sanan määritelmä ”marah”-sanan yhteydessä on syvällinen.

The term “causative” relates to the concept of causation or the action of causing something to happen. In linguistics, specifically in verb morphology, the causative form is a grammatical construction that indicates that the subject of a verb is causing another person or thing to perform the action described by the verb. For example, in English, the verb “to read” becomes causative when we say “to make someone read.” Here, the subject is causing another person to perform the action of reading.

Termi ”kausatiivinen” liittyy kausaliteetin käsitteeseen tai toimintaan, jossa saatetaan jokin tapahtumaan. Kielitieteessä, erityisesti verbimorfologiassa, kausatiivimuoto on kieliopillinen rakenne, joka ilmaisee, että verbin subjekti saa toisen henkilön tai asian suorittamaan verbin kuvaaman toiminnan. Esimerkiksi englannin kielessä verbi ”to read” saa kausatiivisen merkityksen, kun sanomme ”to make someone read”. Tässä subjekti saa toisen henkilön suorittamaan lukemisen toiminnan.

The causative form indicates that the subject is responsible for bringing about the action described by the verb. “Causative” refers to the manner in which an action or event is caused to occur. The three times Daniel uses the Hebrew word “marah,” the vision that is looked upon causes the beholder to be changed into the image he is beholding.

Kausatiivimuoto osoittaa, että subjekti on vastuussa verbin kuvaaman toiminnan aikaansaamisesta. ”Kausatiivinen” viittaa siihen tapaan, jolla toiminta tai tapahtuma saatetaan tapahtumaan. Ne kolme kertaa, kun Daniel käyttää heprean sanaa ”marah”, katsottu näky saa katselijan muuttumaan sen kuvan kaltaiseksi, jota hän katselee.

> And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel; Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance (mareh) of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude. And I Daniel alone saw the vision (marah): for the men that were with me saw not the vision (marah); but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore I was left alone, and saw this great vision (marah), and there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength. Yet heard I the voice of his words: and when I heard the voice of his words, then was I in a deep sleep on my face, and my face toward the ground. Daniel 10:4–9.

> Ja ensimmäisen kuukauden kahdentenakymmenentenäneljännenä päivänä, kun olin suuren virran rannalla, sen, jonka nimi on Hiddekel, minä nostin silmäni ja katsoin, ja katso: siinä oli eräs pellavavaatteisiin puettu mies, jonka kupeet oli vyötetty Uufasin puhtaalla kullalla. Ja hänen ruumiinsa oli kuin krysoliitti, ja hänen kasvonsa kuin salaman näkö (mareh), ja hänen silmänsä kuin tulisoihdut, ja hänen käsivartensa ja jalkansa väriltään kuin kiillotettu vaski, ja hänen sanojensa ääni kuin kansanjoukon pauhu. Ja minä, Daniel, yksin näin näyn (marah); sillä miehet, jotka olivat minun kanssani, eivät nähneet näkyä (marah), mutta heidän päällensä lankesi suuri vavistus, niin että he pakenivat kätkeytyäkseen. Niin minä jäin yksin, ja näin tämän suuren näyn (marah), eikä minuun jäänyt voimaa; sillä verevyyteni muuttui minussa turmelukseksi, enkä säilyttänyt voimaa. Mutta minä kuulin hänen sanojensa äänen; ja kun kuulin hänen sanojensa äänen, vaivuin minä syvään uneen kasvoilleni, kasvoni maata kohti. Daniel 10:4–9.

At the end of the twenty-one days of mourning, which in the last days align with the three and a half days the two witnesses are dead in the street, Daniel was suddenly caused to see the appearance of Christ, and His appearance is “as the appearance (mareh) of lightning.” That event, at the end of the three and a half days of Revelation chapter eleven, produces a separation, for “the men that were with” Daniel were caused to “[see] not the vision (marah); but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore” Daniel “was left alone,” but “the men that were with me [were caused to see] not the vision (marah); but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves”.

Yhdenkymmenenyhden surupäivän päättyessä, jotka viimeisinä päivinä vastaavat niitä kolmea ja puolta päivää, jolloin kaksi todistajaa makaa kuolleina kadulla, Daniel saatettiin äkisti näkemään Kristuksen ilmestyksen, ja Hänen ilmestyksensä on ”niin kuin salaman näkö (mareh)”. Tuo tapahtuma, Ilmestyskirjan yhdestoista luvun kolmen ja puolen päivän päättyessä, tuottaa eron, sillä ”miehet, jotka olivat” Danielin ”kanssa, eivät [nähneet] näkyä (marah); mutta suuri vavistus valtasi heidät, niin että he pakenivat kätkeytyäkseen. Sentähden” Daniel ”jäi yksin”, mutta ”miehet, jotka olivat minun kanssani, eivät [saaneet nähdä] näkyä (marah); mutta suuri vavistus valtasi heidät, niin että he pakenivat kätkeytyäkseen”.

The vision that Daniel saw while he was alone was the feminine, causative vision that transformed Daniel into the image of the vision. The transformation was accomplished by Daniel’s human strength being removed, and his comeliness being turned into corruption.

Näky, jonka Daniel näki ollessaan yksin, oli feminiininen, kausatiivinen näky, joka muutti Danielin näyn kuvaksi. Tämä muutos toteutui siten, että Danielin inhimillinen voima poistettiin ja hänen kauneutensa muuttui turmelukseksi.

> “The very flesh in which the soul tabernacles and through which it works is the Lord’s. We have no right to neglect any part of the living machinery. Every portion of the living organism is the Lord’s. The knowledge of our own physical organism should teach us that every member is to do God’s service, as an instrument of righteousness.

> Juuri se liha, jossa sielu majailee ja jonka kautta se toimii, on Herran. Meillä ei ole oikeutta laiminlyödä mitään osaa tästä elävästä koneistosta. Jokainen osa elävästä organismista on Herran. Oman fyysisen organismimme tuntemuksen tulisi opettaa meille, että jokaisen jäsenen on palveltava Jumalaa vanhurskauden välikappaleena.

> “None but God can subdue the pride of man’s heart. We cannot save ourselves. We cannot regenerate ourselves. In the heavenly courts there will be no song sung, To me that loved myself, and washed myself, redeemed myself, unto me be glory and honor, blessing and praise. But this is the keynote of the song that is sung by many here in this world. They do not know what it means to be meek and lowly in heart; and they do not mean to know this, if they can avoid it. The whole gospel is comprised in learning of Christ, His meekness and lowliness.

> Vain Jumala voi kukistaa ihmisen sydämen ylpeyden. Me emme voi pelastaa itseämme. Me emme voi uudestisynnyttää itseämme. Taivaallisissa esipihoissa ei lauleta laulua: Minulle, joka rakastin itseäni ja pesin itse itseni, lunastin itse itseni, minulle olkoon kunnia ja kirkkaus, siunaus ja ylistys. Mutta tämä on sen laulun perussävel, jota monet täällä tässä maailmassa laulavat. He eivät tiedä, mitä merkitsee olla sävyisä ja nöyrä sydämeltä; eivätkä he tahdo sitä tietää, jos voivat sitä välttää. Koko evankeliumi sisältyy Kristukselta oppimiseen, Hänen sävyisyyteensä ja nöyryyteensä.

> “What is justification by faith? It is the work of God in laying the glory of man in the dust, and doing for man that which it is not in his power to do for himself.” Testimonies to Ministers, 456.

> ”Mitä on vanhurskauttaminen uskon kautta? Se on Jumalan työtä, jossa hän painaa ihmisen kunnian tomuun ja tekee ihmisen puolesta sen, mitä ihmisen vallassa ei ole tehdä itsensä hyväksi.” Testimonies to Ministers, 456.

The experience of justification by faith is the work of God in laying the glory of man in the dust. The vision the men that were with Daniel were caused to flee from was the “causative” feminine vision of Christ’s appearance, and immediately after Daniel’s self-righteousness was laid in the dust, the three angelic touches were applied that ultimately empowered Daniel to carry the message.

Vanhurskauttamisen kokeminen uskon kautta on Jumalan työtä, jossa ihmisen kunnia pannaan tomuun. Näky, jota Danielin kanssa olleet miehet pakenivat, oli Kristuksen ilmestymisen ”kausatiivinen” feminiininen näky, ja heti sen jälkeen, kun Danielin omavanhurskaus oli pantu tomuun, annettiin ne kolme enkelillistä kosketusta, jotka lopulta voimaannuttivat Danielin kantamaan sanoman.

In 1888, the mighty angel descended with the message of justification by faith, as presented by Elders Jones and Waggoner. That very same angel again descended on September 11, 2001, with the very same message of justification by faith. That marked the beginning of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. At the ending of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, the message at the beginning is repeated, for Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing.

Vuonna 1888 väkevä enkeli laskeutui alas vanhurskauttamisen uskon kautta -sanoman kanssa, sellaisena kuin vanhimmat Jones ja Waggoner sen esittivät. Juuri tuo sama enkeli laskeutui jälleen 11. syyskuuta 2001 täsmälleen saman vanhurskauttamisen uskon kautta -sanoman kanssa. Se merkitsi sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisen alkua. Sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisen päättyessä alun sanoma toistetaan, sillä Jeesus havainnollistaa aina jonkin asian lopun jonkin asian alulla.

On August 11, 1840 that very same angel descended and began the three-steps that were accomplished from 1840 to 1844. Those three steps began with the empowerment of the first angel on August 11, 1840, the arrival of the second angel on April 19, 1844, and the arrival of the third angel on October 22, 1844. That history prefigured the descent of the first of three angels on September 11, 2001, which was followed by the second angel at the disappointment of July 18, 2020, and that concludes with the arrival of the third angel at the soon coming Sunday law.

11. elokuuta 1840 juuri tuo sama enkeli laskeutui alas ja aloitti ne kolme vaihetta, jotka toteutuivat vuosina 1840–1844. Nuo kolme vaihetta alkoivat ensimmäisen enkelin voimaannuttamisella 11. elokuuta 1840, toisen enkelin saapumisella 19. huhtikuuta 1844 ja kolmannen enkelin saapumisella 22. lokakuuta 1844. Tuo historia oli esikuva ensimmäisen, kolmesta enkelistä ensimmäisen, laskeutumisesta 11. syyskuuta 2001, jota seurasi toinen enkeli 18. heinäkuuta 2020 tapahtuneessa pettymyksessä, ja se huipentuu kolmannen enkelin saapumiseen pian tulevan sunnuntailain yhteydessä.

At the end of that history, when Michael descends to resurrect Moses and Elijah after the three and a half days of death in the streets, as represented in Revelation chapter eleven, and as also represented by Daniel’s twenty-one days of mourning, Christ again descends. He first presents the vision of His glory, the vision which lays the glory of man in the dust, and produces a separation. Once Daniel is in the dust, and after Daniel has become changed by beholding the “causative” feminine vision, he is touched by Gabriel the first time, and placed upon his trembling feet.

Tuon historian lopussa, kun Mikael laskeutuu herättämään Mooseksen ja Elian sen kolmen ja puolen päivän kuoleman jälkeen kaduilla, niin kuin se esitetään Ilmestyskirjan yhdestoista luvussa, ja niin kuin sitä kuvataan myös Danielin kahdessakymmenessäyhdessä surupäivässä, Kristus laskeutuu jälleen. Ensin Hän esittää kirkkautensa näyn, sen näyn, joka painaa ihmisen kunnian tomuun ja saa aikaan erottamisen. Kun Daniel on tomussa, ja sen jälkeen kun Daniel on muuttunut katsoessaan tuota ”kausaatiivista” feminiinistä näkyä, Gabriel koskettaa häntä ensimmäisen kerran ja asettaa hänet vapiseville jaloilleen.

Then Michael the archangel descends to “resurrect Moses” and touches Daniel the second time, leaving him powerless for being overwhelmed with the reality that he was actually speaking to his Lord. Then Gabriel comes and touches him the third time, and strengthens him for the work of being the ensign in the soon-coming Sunday law. The three touches are symbols of the three angels of Revelation fourteen, though they occur in a single day.

Sitten ylienkeli Miikael laskeutuu alas ”herättämään Mooseksen” ja koskettaa Danielia toisen kerran, jättäen hänet voimattomaksi, koska hänet valtasi todellisuus siitä, että hän todella puhui Herransa kanssa. Sitten Gabriel tulee ja koskettaa häntä kolmannen kerran sekä vahvistaa hänet siihen työhön, että hän on tunnuslippuna pian tulevassa sunnuntailaissa. Nämä kolme kosketusta ovat Ilmestyskirjan neljäntoista luvun kolmen enkelin vertauskuvia, vaikka ne tapahtuvat yhden ainoan päivän aikana.

The experience of the first angel includes the appearance of Christ as lightning, the “causative” vision that separates, and the first touch that raises Daniel out of the dust of his human glory. The first angel possesses all three steps included in the first, for it represents the first message. It is not an accident that the first touch is recorded in verses NINE to ELEVEN.

Ensimmäisen enkelin kokemus sisältää Kristuksen ilmestymisen salamana, erottavan ”syyksi panevan” näyn sekä ensimmäisen kosketuksen, joka nostaa Danielin hänen inhimillisen kunniansa tomusta. Ensimmäisellä enkelillä ovat kaikki ne kolme vaihetta, jotka sisältyvät ensimmäiseen, sillä se edustaa ensimmäistä sanomaa. Ei ole sattumaa, että ensimmäinen kosketus on kirjattu jakeisiin YHDEKSÄN–YKSITOISTA.

> Yet heard I the voice of his words: and when I heard the voice of his words, then was I in a deep sleep on my face, and my face toward the ground. And, behold, an hand touched me, which set me upon my knees and upon the palms of my hands. And he said unto me, O Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright: for unto thee am I now sent. And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Daniel 10:9–11.

> Mutta minä kuulin hänen sanojensa äänen; ja kuullessani hänen sanojensa äänen minä vaivuin syvään uneen kasvoilleni, kasvot maata kohti. Ja katso, käsi kosketti minua ja nosti minut polvilleni ja kämmenteni varaan. Ja hän sanoi minulle: Oi Daniel, sinä suuresti rakastettu mies, ymmärrä ne sanat, jotka minä sinulle puhun, ja nouse seisomaan paikallesi, sillä sinun tykösi minut on nyt lähetetty. Ja kun hän oli puhunut minulle tämän sanan, minä nousin vavisten. Daniel 10:9–11.

The experience of the second touch, which was administered by Christ Himself, changes Daniel from being unable to speak, to being able to speak with his Lord. In the second touch, Daniel has no breath, so he is here represented at the point of Ezekiel’s first message in chapter thirty-seven.

Toisen kosketuksen kokemus, jonka Kristus itse antoi, muuttaa Danielin kykenemättömästä puhumaan kykeneväksi puhumaan Herransa kanssa. Toisessa kosketuksessa Danielissa ei ole henkeä, joten hänet esitetään tässä Hesekielin kolmannenkymmenennenseitsemännen luvun ensimmäisen sanoman kohdassa.

> And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips: then I opened my mouth, and spake, and said unto him that stood before me, O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. For how can the servant of this my lord talk with this my lord? for as for me, straightway there remained no strength in me, neither is there breath left in me. Daniel 10:15–17.

> Ja kun hän puhui minulle sellaisia sanoja, minä painoin kasvoni maata kohti ja kävin mykäksi. Ja katso, eräs, ihmislapsia muistuttavan hahmon kaltainen, kosketti huuliani; silloin minä avasin suuni ja puhuin ja sanoin sille, joka seisoi edessäni: Oi herrani, näyn tähden tuskani ovat vallanneet minut, eikä minuun ole jäänyt voimaa. Sillä kuinka voisi tämän minun herrani palvelija puhua tämän minun herrani kanssa? Minusta näet katosi heti kaikki voima, eikä minuun jäänyt henkeä. Daniel 10:15–17.

In the second message of Ezekiel, a message from the four winds is to be breathed upon the bones, that they might live and stand up as a mighty army. The empowerment of that army is represented by the third touch.

Hesekielin toisessa sanomassa neljän tuulen sanoman tulee puhaltaa luiden päälle, jotta ne eläisivät ja nousisivat jaloilleen mahtavana sotajoukkona. Tämän sotajoukon voimaannuttamista kuvaa kolmas kosketus.

> Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me, And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me. Then said he, Knowest thou wherefore I come unto thee? and now will I return to fight with the prince of Persia: and when I am gone forth, lo, the prince of Grecia shall come. But I will show thee that which is noted in the scripture of truth: and there is none that holdeth with me in these things, but Michael your prince. Also I in the first year of Darius the Mede, even I, stood to confirm and to strengthen him. And now will I show thee the truth. Behold, there shall stand up yet three kings in Persia; and the fourth shall be far richer than they all: and by his strength through his riches he shall stir up all against the realm of Grecia. Daniel 10:18–11:2.

> Silloin tuli jälleen eräs, ihmisen näköinen, ja kosketti minua ja vahvisti minua. Ja hän sanoi: Älä pelkää, sinä suuresti rakastettu mies; rauha olkoon sinulle. Ole vahva, ole, niin, vahva. Ja hänen puhuessaan minulle minä vahvistuin ja sanoin: Puhukoon herrani, sillä sinä olet vahvistanut minua. Sitten hän sanoi: Tiedätkö, minkä tähden minä olen tullut sinun luoksesi? Nyt minä palaan taistelemaan Persian ruhtinasta vastaan; ja kun minä lähden, katso, Kreikan ruhtinas tulee. Mutta minä ilmoitan sinulle sen, mikä on merkitty totuuden kirjoitukseen; eikä ole ketään, joka pitää minun puoltani näissä asioissa, paitsi Miikael, teidän ruhtinaanne. Myös minä, meedialaisen Daarioksen ensimmäisenä vuonna, juuri minä, seisoin vahvistaakseni ja tukeakseni häntä. Ja nyt minä ilmoitan sinulle totuuden. Katso, vielä nousee kolme kuningasta Persiaan; ja neljäs on oleva paljon rikkaampi kuin he kaikki, ja voimallaan rikkautensa kautta hän nostattaa kaikki Kreikan valtakuntaa vastaan. Daniel 10:18–11:2.

The message that brings the two witnesses to life in Ezekiel chapter thirty-seven is the message of Islam of the third woe, but line upon line, the message that Gabriel identifies in the illustration of Michael raising Moses up and taking him up into heaven as an ensign, is the message of the final president of the United States. It is the message of the sixth president (the Republican horn) who was slain in 2020, as had been the true Protestant horn. In Daniel’s narrative the resurrection from the days of mourning for the true Protestant horn, led into the identification of the resurrection of the Republican horn.

Sanoma, joka herättää kaksi todistajaa eloon Hesekielin luvussa kolmekymmentäseitsemän, on islamin kolmannen vitsauksen sanoma; mutta rivi riviltä se sanoma, jonka Gabriel yksilöi kuvauksessa, jossa Mikael herättää Mooseksen ja ottaa hänet ylös taivaaseen tunnusmerkiksi, on Yhdysvaltain viimeisen presidentin sanoma. Se on kuudennen presidentin (republikaanisen sarven) sanoma, joka surmattiin vuonna 2020, niin kuin oli surmattu myös todellinen protestanttinen sarvi. Danielin kertomuksessa ylösnousemus todellisen protestanttisen sarven murheen päivistä johti republikaanisen sarven ylösnousemuksen tunnistamiseen.

Seven times in Daniel chapter ten, the word “vision” or “appearance” is employed. Those seven references are identified by the same Hebrew word, with the exception that three of those times the word is in the feminine tense and the other four it is in the masculine tense. Seven being the number of perfection, and the three-four combination that equals seven is a primary characteristic of the book of Revelation where the last three of the seven churches, and the last three of the seven seals, and the last three of the seven trumpets are specifically distinguished from the first four.

Danielin kymmenennessä luvussa sanaa ”näky” tai ”ilmestys” käytetään seitsemän kertaa. Nuo seitsemän viittausta ilmaistaan samalla heprealaisella sanalla, sillä poikkeuksella, että kolmessa tapauksessa sana on feminiinimuodossa ja muissa neljässä maskuliinimuodossa. Koska seitsemän on täydellisyyden luku, ja kolmen ja neljän yhdistelmä, joka muodostaa seitsemän, on Ilmestyskirjan keskeinen ominaispiirre, jossa seitsemästä seurakunnasta kolme viimeistä, seitsemästä sinetistä kolme viimeistä ja seitsemästä pasuunasta kolme viimeistä erotetaan nimenomaisesti ensimmäisistä neljästä.

The books of Daniel and Revelation are the same book, and in this sense Daniel and John are the same last day symbol. The vision of Christ in chapter ten, is the vision of Christ in Revelation chapter one.

Danielin kirja ja Ilmestyskirja ovat sama kirja, ja tässä merkityksessä Daniel ja Johannes ovat sama viimeisten päivien symboli. Kristuksen näky kymmenennessä luvussa on sama kuin Kristuksen näky Ilmestyskirjan ensimmäisessä luvussa.

In Revelation chapter one, John hears a voice behind him and turns to see the one who is speaking.

Ilmestyskirjan ensimmäisessä luvussa Johannes kuulee äänen takanaan ja kääntyy nähdäkseen sen, joka puhuu.

> I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet, Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea. Revelation 1:10, 11.

> Minä olin Hengessä Herran päivänä, ja kuulin takaani suuren äänen, ikään kuin pasuunan, joka sanoi: Minä olen Alfa ja Omega, ensimmäinen ja viimeinen; ja: Minkä näet, kirjoita kirjaan ja lähetä niille seitsemälle seurakunnalle, jotka ovat Aasiassa: Efesoon ja Smyrnaan ja Pergamoon ja Tyatiraan ja Sardeeseen ja Filadelfiaan ja Laodikeaan. Ilmestys 1:10, 11.

Whether it is the three touches in Daniel chapter ten, or the same vision in chapter one of Revelation, or the two messages of Ezekiel in chapter thirty-seven, or Isaiah being touched with a live coal from off the altar, the experience is identifying the empowering of the final warning message, and that message begins at the resurrection of the two witnesses in July of 2023. Daniel, John, Ezekiel and Isaiah all represent a messenger that hears the “voice” from the “old paths” behind him, which asks, “whom shall I send?” When that messenger responds, “here am I, send me,” he is strengthened and raises his voice, as one who is crying in the wilderness. “He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches.”

Olipa kyse Danielin kirjan kymmenennen luvun kolmesta kosketuksesta, tai samasta näystä Ilmestyskirjan ensimmäisessä luvussa, tai Hesekielin kirjan kolmantenakymmenentenäseitsemännessä luvussa olevista kahdesta sanomasta, tai siitä, että Jesajaa kosketettiin alttarilta otetulla palavalla hiilellä, tämä kokemus osoittaa viimeisen varoitussanoman voimaannuttamisen, ja tuo sanoma alkaa kahden todistajan ylösnousemuksessa heinäkuussa 2023. Daniel, Johannes, Hesekiel ja Jesaja edustavat kaikki sanansaattajaa, joka kuulee takanaan “vanhoilta poluilta” tulevan “äänen”, joka kysyy: “kenet minä lähetän?” Kun tuo sanansaattaja vastaa: “tässä minä olen, lähetä minut”, hänet vahvistetaan ja hän korottaa äänensä niin kuin erämaassa huutavan ääni. “Jolla on korva, se kuulkoon, mitä Henki seurakunnille sanoo.”

We will continue this study in our next article.

Jatkamme tätä tutkielmaa seuraavassa artikkelissamme.

> “Upon the occasion just described, the angel Gabriel imparted to Daniel all the instruction which he was then able to receive. A few years afterward, however, the prophet desired to learn more of subjects not yet fully explained, and again set himself to seek light and wisdom from God. ‘In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all…. Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz. His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude’ (Daniel 10:2–6).

> ”Juuri kuvatun tapahtuman yhteydessä enkeli Gabriel antoi Danielille kaiken sen opetuksen, jonka tämä silloin kykeni vastaanottamaan. Muutamia vuosia myöhemmin profeetta kuitenkin halusi saada lisää tietoa asioista, joita ei ollut vielä täysin selitetty, ja ryhtyi jälleen etsimään valoa ja viisautta Jumalalta. ’Niinä päivinä minä, Daniel, murehdin kolme täyttä viikkoa. Herkullista leipää en syönyt, lihaa ja viiniä ei tullut suuhuni, enkä voidellut itseäni lainkaan…. Minä nostin silmäni ja katselin, ja katso: siinä oli eräs pellavavaatteisiin puettu mies, jonka kupeet oli vyötetty Ufasin kullalla. Hänen ruumiinsa oli kuin krysoliitti, hänen kasvonsa olivat kuin salaman välke, hänen silmänsä kuin tulisoihdut, hänen käsivartensa ja jalkansa kuin kiiltävä vaski, ja hänen puheensa ääni kuin kansanjoukon pauhu’ (Daniel 10:2–6).”

> “This description is similar to that given by John when Christ was revealed to him upon the Isle of Patmos. No less a personage than the Son of God appeared to Daniel. Our Lord comes with another heavenly messenger to teach Daniel what would take place in the latter days.

> ”Tämä kuvaus on samankaltainen kuin se, jonka Johannes antoi, kun Kristus ilmoitettiin hänelle Patmoksen saarella. Ei kukaan vähäisempi kuin Jumalan Poika ilmestyi Danielille. Herramme tulee yhdessä toisen taivaallisen sanansaattajan kanssa opettamaan Danielille, mitä tapahtuisi viimeisinä päivinä.

> “The great truths revealed by the world’s Redeemer are for those who search for truth as for hid treasures. Daniel was an aged man. His life had been passed amid the fascinations of a heathen court, his mind cumbered with the affairs of a great empire. Yet he turns aside from all these to afflict his soul before God, and seek a knowledge of the purposes of the Most High. And in response to his supplications, light from the heavenly courts was communicated for those who should live in the latter days. With what earnestness, then, should we seek God, that He may open our understanding to comprehend the truths brought to us from heaven.

> ”Maailman Lunastajan ilmoittamat suuret totuudet ovat niitä varten, jotka etsivät totuutta niin kuin kätkettyjä aarteita. Daniel oli iäkäs mies. Hänen elämänsä oli kulunut pakanallisen hovin viehätyksien keskellä, hänen mielensä kuormitettuna suuren valtakunnan asioilla. Kuitenkin hän kääntyi syrjään kaikesta tästä nöyryyttääkseen sielunsa Jumalan edessä ja etsiäkseen tietoa Korkeimman tarkoituksista. Ja vastauksena hänen rukouksiinsa valoa taivaallisista esikartanoista välitettiin niille, joiden oli määrä elää viimeisinä päivinä. Kuinka hartaasti meidän siis tuleekaan etsiä Jumalaa, että Hän avaisi ymmärryksemme käsittämään ne totuudet, jotka on tuotu meille taivaasta.

> “‘I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves…. And there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength’ (verses 7, 8). All who are truly sanctified will have a similar experience. The clearer their views of the greatness, glory, and perfection of Christ, the more vividly will they see their own weakness and imperfection. They will have no disposition to claim a sinless character; that which has appeared right and comely in themselves will, in contrast with Christ’s purity and glory, appear only as unworthy and corruptible. It is when men are separated from God, when they have very indistinct views of Christ, that they say, ‘I am sinless; I am sanctified.’

> “‘Minä, Daniel, näin yksin näyn; miehet, jotka olivat minun kanssani, eivät nähneet näkyä; mutta suuri vapistus valtasi heidät, niin että he pakenivat kätkeytyäkseen…. Eikä minuun jäänyt voimaa; sillä kauneuteni muuttui minussa turmeltuneisuudeksi, enkä säilyttänyt voimaa’ (jakeet 7, 8). Kaikilla, jotka ovat todella pyhitettyjä, on samanlainen kokemus. Mitä selvemmin he näkevät Kristuksen suuruuden, kirkkauden ja täydellisyyden, sitä elävämmin he havaitsevat oman heikkoutensa ja epätäydellisyytensä. Heillä ei ole mitään halua vaatia itselleen synnitöntä luonnetta; se, mikä heissä itsessään on näyttänyt oikealta ja kauniilta, näyttää Kristuksen puhtauteen ja kirkkauteen verrattuna vain arvottomalta ja turmeltuvalta. Juuri silloin, kun ihmiset ovat erossa Jumalasta ja heidän näkemyksensä Kristuksesta ovat hyvin hämärät, he sanovat: ‘Minä olen synnitön; minä olen pyhitetty.’”

> “Gabriel now appeared to the prophet, and thus addressed him: ‘Oh Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright: for unto thee am I now sent. And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Then said he unto me, Fear not, Daniel: for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words’ (verses 11, 12).

> ”Gabriel ilmestyi nyt profeetalle ja puhutteli häntä näin: ’Oi Daniel, sinä suuresti rakastettu mies, ymmärrä ne sanat, jotka minä sinulle puhun, ja nouse seisomaan: sillä sinun tykösi minut on nyt lähetetty. Ja kun hän oli puhunut tämän sanan minulle, minä nousin vavisten seisomaan. Silloin hän sanoi minulle: Älä pelkää, Daniel, sillä ensimmäisestä päivästä asti, jona sinä annoit sydämesi ymmärtääksesi ja nöyryyttääksesi itsesi Jumalasi edessä, sinun sanasi kuultiin, ja minä olen tullut sinun sanojesi tähden’ (jakeet 11, 12).”

> “What great honor is shown to Daniel by the Majesty of heaven! He comforts His trembling servant and assures him that his prayer has been heard in heaven. In answer to that fervent petition the angel Gabriel was sent to affect the heart of the Persian king. The monarch had resisted the impressions of the Spirit of God during the three weeks while Daniel was fasting and praying, but heaven’s Prince, the Archangel, Michael, was sent to turn the heart of the stubborn king to take some decided action to answer the prayer of Daniel.

> “Kuinka suuri kunnia osoitettiinkaan Danielille taivaan Majesteetin taholta! Hän lohduttaa vapisevaa palvelijaansa ja vakuuttaa hänelle, että hänen rukouksensa on kuultu taivaassa. Vastauksena tuohon hartaaseen rukoukseen enkeli Gabriel lähetettiin vaikuttamaan Persian kuninkaan sydämeen. Hallitsija oli vastustanut Jumalan Hengen vaikutuksia niiden kolmen viikon ajan, jolloin Daniel paastosi ja rukoili, mutta taivaan Ruhtinas, ylienkeli Miikael, lähetettiin kääntämään itsepäisen kuninkaan sydän ryhtymään johonkin ratkaisevaan toimeen vastaukseksi Danielin rukoukseen.

> “‘And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips…. And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my Lord speak; for thou hast strengthened me’ (verses 15–19). So great was the divine glory revealed to Daniel that he could not endure the sight. Then the messenger of heaven veiled the brightness of his presence and appeared to the prophet as ‘one like the similitude of the sons of men’ (verse 16). By his divine power he strengthened this man of integrity and of faith, to hear the message sent to him from God.

> “‘Ja kun hän puhui minulle sellaisia sanoja, minä painoin kasvoni maahan ja kävin mykäksi. Ja katso, joku, ihmislapsien kaltaisuuden muotoinen, kosketti huuliani…. Ja hän sanoi: Oi sinä suuresti rakastettu mies, älä pelkää: rauha olkoon sinulle, ole vahva, niin, ole vahva. Ja kun hän puhui minulle, minä vahvistuin ja sanoin: Puhukoon herrani; sillä sinä olet vahvistanut minua’ (jakeet 15–19). Niin suuri oli Danielille ilmoitettu jumalallinen kirkkaus, ettei hän kestänyt sen näkemistä. Sitten taivaan sanansaattaja peitti läsnäolonsa kirkkauden ja näyttäytyi profeetalle ‘ihmislapsien kaltaisuuden muotoisena’ (jae 16). Jumalallisella voimallaan hän vahvisti tämän nuhteettoman ja uskovan miehen kuulemaan hänelle Jumalalta lähetetyn sanoman.

> “Daniel was a devoted servant of the Most High. His long life was filled up with noble deeds of service for his Master. His purity of character and unwavering fidelity are equaled only by his humility of heart and his contrition before God. We repeat, The life of Daniel is an inspired illustration of true sanctification.” Sanctified Life, 49–52.

> ”Daniel oli Korkeimman omistautunut palvelija. Hänen pitkä elämänsä oli täynnä jaloja palvelustekoja Herralleen. Hänen luonteensa puhtautta ja horjumatonta uskollisuuttaan vastasi ainoastaan hänen sydämensä nöyryys ja hänen katumuksensa Jumalan edessä. Toistamme: Danielin elämä on innoitettu kuvaus todellisesta pyhityksestä.” Sanctified Life, 49–52.

Back to Articles