Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Sixteen

Joelin kirja ja laodikealainen seitsemännen päivän adventtikirkko – numero kuusitoista

Number Sixteen

Luku kuusitoista

Author

Jeff Pippenger

Published

December 22, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

My apologies for so many words in advance of taking up the primary topic. I wish to place certain prophetic lines in place, that are important pieces of the logic I intend to employ when we directly consider the book of Joel. I have previously mentioned that the Hebrew word that is translated as “cut off” in the book of Joel, finds its roots in the sacrificial method of ratifying a covenant in the days of Abraham.

Pyydän anteeksi näin monia sanoja ennen varsinaisen aiheen käsittelyyn ryhtymistä. Haluan asettaa paikoilleen tietyt profeetalliset linjat, jotka ovat tärkeitä osia siitä logiikasta, jota aion käyttää tarkastellessamme suoraan Joelin kirjaa. Olen aiemmin maininnut, että hepreankielinen sana, joka Joelin kirjassa on käännetty sanalla ”katkaista”, juontaa juurensa siihen uhrimenetelmään, jolla Abrahamin päivinä vahvistettiin liitto.

> Awake, ye drunkards, and weep; and howl, all ye drinkers of wine, because of the new wine; for it is cut off from your mouth. Joel 1:5.

> Herätkää, te juopot, ja itkekää; ja valittakaa, kaikki viininjuojat, uuden viinin tähden, sillä se on leikattu pois suustanne. Joel 1:5.

The Hebrew word “cut off” is H3772, and it is a primitive root meaning ‘to cut (off, down or asunder); by implication to destroy or consume; specifically to covenant (that is, make an alliance or bargain, originally by cutting flesh and passing between the pieces).’

Heprean sana ”cut off” on H3772, ja se on alkukantainen juuri, joka merkitsee ’leikata (irti, alas tai kappaleiksi); johdannaisesti tuhota tai hävittää; erityisesti tehdä liitto (toisin sanoen solmia liitto tai sopimus, alun perin leikkaamalla liha ja kulkemalla kappaleiden välistä).’

I realize that the Strong’s definition of “cut off,” calls it a “primitive root,” in the grammatical sense. That being said, the cutting associated with the covenant and Abraham, identifies that the light of the covenant is attached to the word, and that light is set forth at its primitive historical root. “Cut” in terms of covenant history; is a prophetic symbol based upon its primitive roots, and it is also grammatically identified as a primitive root.

Ymmärrän, että Strongin määritelmä sanalle ”katkaista” kutsuu sitä kieliopillisessa merkityksessä ”alkujuureksi”. Tästä huolimatta liittoon ja Aabrahamiin liittyvä leikkaaminen osoittaa, että liiton valo on kiinnittynyt sanaan, ja tuo valo asetetaan esiin sen alkuperäisessä historiallisessa juuressa. ”Katkaista” liittohistorian näkökulmasta on sen alkujuuriin perustuva profeetallinen vertauskuva, ja se tunnistetaan kieliopillisestikin alkujuureksi.

The pronouncement in verse five, is not only identifying that they do not have the message of the latter rain, as represented by the “new wine,” but also that they are ‘then and there’ rejected as God’s covenant people, a covenant people who trace their “primitive roots” back to Abraham.

Viidennen jakeen julistus ei ainoastaan osoita, ettei heillä ole myöhäissateen sanomaa, jota ”uusi viini” edustaa, vaan myös sen, että heidät ’siinä ja silloin’ hylätään Jumalan liittokansana, liittokansana, joka johtaa ”alkuperäiset juurensa” takaisin Aabrahamiin.

The generation that died in the wilderness over forty years, traced their primitive roots back to Abraham, meaning the father of many nations. The generation who entered the Promised Land with Joshua, traced their primitive roots back to Abraham. The Jews who crucified Christ traced their primitive roots back to Abraham. The Protestants who came out of the Dark Ages, and who were then tested and passed by as God’s chosen covenant people in 1844, traced their primitive roots back to Abraham. The Millerite Philadelphian movement that entered into the Most Holy Place on October 22, 1844 traced their primitive roots back to Abraham. The Millerite Laodicean movement that rebuilt Jericho in 1863, traced their primitive roots back to Abraham. The Laodicean Seventh-day Adventist church that is spewed out of the mouth of the Lord at the soon-coming Sunday law traced their primitive roots back to Abraham. All of those generations have, or will fulfill the parable of the vineyard.

Se sukupolvi, joka kuoli erämaassa neljänkymmenen vuoden aikana, jäljitti alkukantaiset juurensa Aabrahamiin, joka merkitsee monien kansojen isää. Se sukupolvi, joka Joosuan kanssa meni luvattuun maahan, jäljitti alkukantaiset juurensa Aabrahamiin. Juutalaiset, jotka ristiinnaulitsivat Kristuksen, jäljittivät alkukantaiset juurensa Aabrahamiin. Protestantit, jotka tulivat ulos pimeältä keskiajalta ja jotka sitten koeteltiin ja sivuutettiin Jumalan valittuna liittokansana vuonna 1844, jäljittivät alkukantaiset juurensa Aabrahamiin. Milleriläinen filadelfialainen liike, joka astui kaikkeinpyhimpään 22. lokakuuta 1844, jäljitti alkukantaiset juurensa Aabrahamiin. Milleriläinen laodikealainen liike, joka rakensi Jerikon uudelleen vuonna 1863, jäljitti alkukantaiset juurensa Aabrahamiin. Laodikealainen seitsemännen päivän adventistikirkko, joka pian tulevan sunnuntailain aikana syljetään ulos Herran suusta, jäljitti alkukantaiset juurensa Aabrahamiin. Kaikki nämä sukupolvet ovat täyttäneet tai tulevat täyttämään vertauksen viinitarhasta.

The drunkards in Joel awake to find they have been rejected as God’s people, and that they do not have the message of the latter rain. The inverse is then true. Those who Joel identifies as wearing “crowns of glory,” then enter into covenant, are sealed and lifted up as an offering. The very first ratified covenant between God and a chosen people began with the same “cutting” that is represented at the final sacrifice of God’s people, which begins at the Sunday law. The cutting is the separation of wheat and tares. The tares are rejected and cast into the fire and the wheat is bundled together as the Pentecostal first fruit wheat offering, that is then lifted up, “as in former years.”

Joelin juopot heräävät huomaamaan, että heidät on hylätty Jumalan kansana ja ettei heillä ole myöhäissateen sanomaa. Tällöin päinvastainen on totta. Ne, jotka Joel yksilöi ”kunnian kruunuja” kantaviksi, astuvat silloin liittoon, heidät sinetöidään ja korotetaan uhrilahjaksi. Aivan ensimmäinen vahvistettu liitto Jumalan ja valitun kansan välillä alkoi samalla ”leikkaamisella”, jota edustaa Jumalan kansan lopullinen uhri ja joka alkaa sunnuntailaista. Leikkaaminen on vehnän ja lusteiden erottaminen. Lusteet hylätään ja heitetään tuleen, ja vehnä sidotaan yhteen helluntain esikoisvehnäuhriksi, joka sitten korotetaan, ”niin kuin entisinä vuosina”.

There are four places that are typically pointed out to represent Abraham’s covenant. In Genesis twelve Abraham is ‘called’ and given the promise to make him a great nation. This is not part of the covenant, but it is the calling of a promise. At that point his name is Abram, for one of the symbols of a covenant relationship is a name-change. Abram’s name is changed in the third of the four steps of the covenant.

On neljä kohtaa, joihin tavallisesti viitataan Abrahamin liiton edustajina. Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa 12 Abraham “kutsutaan”, ja hänelle annetaan lupaus tehdä hänestä suuri kansa. Tämä ei ole osa liittoa, mutta se on lupauksen kutsu. Siinä vaiheessa hänen nimensä on Abram, sillä yksi liittosuhteen tunnusmerkeistä on nimenmuutos. Abramin nimi muutetaan liiton nelivaiheisen kulun kolmannessa vaiheessa.

> For when God made promise to Abraham, because he could swear by no greater, he sware by himself, Saying, Surely blessing I will bless thee, and multiplying I will multiply thee. And so, after he had patiently endured, he obtained the promise. For men verily swear by the greater: and an oath for confirmation is to them an end of all strife. Wherein God, willing more abundantly to shew unto the heirs of promise the immutability of his counsel, confirmed it by an oath: That by two immutable things, in which it was impossible for God to lie, we might have a strong consolation, who have fled for refuge to lay hold upon the hope set before us: Which hope we have as an anchor of the soul, both sure and stedfast, and which entereth into that within the veil; Whither the forerunner is for us entered, even Jesus, made an high priest for ever after the order of Melchisedec. Hebrews 6:13–20.

> Sillä tehdessään Abrahamille lupauksen, koska hänellä ei ollut ketään suurempaa, jonka kautta vannoa, hän vannoi oman itsensä kautta sanoen: Totisesti, siunaten minä sinua siunaan, ja enentäen minä sinua enennän. Ja näin hän, kärsivällisesti odotettuaan, sai sen, mikä oli luvattu. Sillä ihmiset vannovat suurempansa kautta, ja vala on heille vahvistukseksi ja päättää kaiken riidan. Sentähden Jumala, tahtoen ylen runsaasti osoittaa lupauksen perillisille päätöksensä muuttumattomuuden, takasi sen valalla, että meillä kahden muuttumattoman asian kautta, joissa Jumalan oli mahdotonta valehdella, olisi vahva lohdutus, meillä, jotka olemme paenneet turvaan tarttuaksemme edessämme olevaan toivoon. Se toivo on meille sielun ankkuri, varma ja luja, ja se ulottuu esiripun sisäpuolelle asti, jonne edelläkulkija meidän puolestamme on mennyt, Jeesus, joka on tullut ylimmäiseksi papiksi iankaikkisesti Melkisedekin järjestyksen mukaan. Heprealaiskirje 6:13–20.

The calling was God’s promise to Abram, and He provided a second witness with the “oath” that followed. The “oath” that followed was threefold. After the calling of a promise, which was the first step, the second, third and fourth steps are the actual threefold covenant, by God, with a chosen people. In Genesis fifteen God formally “cuts” (establishes) the covenant through a dramatic ritual where God alone passes between divided animals, unconditionally promising land to Abraham’s descendants. The Promised Land was represented as a land between two rivers; the river of Egypt and the river Euphrates. The first step of the threefold covenant includes a direct reference of the prophetic symbolism of two rivers, and all that is attached to that symbol. When inspiration points to the Ulai and Hiddekel rivers as events that are now in the process of fulfillment, those two rivers were typified in Abram’s prophecy. The setting is between Abram’s two rivers, which when brought together with Daniel’s two rivers makes four rivers, for the voice of Christ is the voice of many waters.

Kutsu oli Jumalan lupaus Abramille, ja Hän antoi sitä seuraavan ”valan” toisena todistajana. Sitä seurannut ”vala” oli kolmiosainen. Lupauskutsun jälkeen, joka oli ensimmäinen askel, toinen, kolmas ja neljäs askel muodostavat varsinaisen kolmiosaisen liiton, jonka Jumala tekee valitun kansan kanssa. Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa 15 Jumala muodollisesti ”leikkaa” (vahvistaa) liiton dramaattisen rituaalin kautta, jossa yksin Jumala kulkee halkaistujen eläinten välistä ja lupaa ehdottomasti maan Abrahamin jälkeläisille. Luvattu maa esitettiin maana kahden virran välissä: Egyptin virran ja Eufratvirran. Kolmiosaisen liiton ensimmäinen askel sisältää suoran viittauksen kahden virran profeetalliseen symboliikkaan ja kaikkeen siihen, mikä tähän symboliin liittyy. Kun inspiraatio osoittaa Ulai- ja Hiddekel-virtoihin tapahtumina, jotka ovat nyt täyttymisprosessissa, nuo kaksi virtaa oli esikuvattu Abramin profetiassa. Näyttämö sijoittuu Abramin kahden virran väliin, mikä Danielin kahden virran kanssa yhteen tuotuna tekee neljä virtaa, sillä Kristuksen ääni on paljojen vetten ääni.

> In the same day the Lord made a covenant with Abram, saying, Unto thy seed have I given this land, from the river of Egypt unto the great river, the river Euphrates: The Kenites, and the Kenizzites, and the Kadmonites, And the Hittites, and the Perizzites, and the Rephaims, And the Amorites, and the Canaanites, and the Girgashites, and the Jebusites. Genesis 15:18–21.

> Sinä samana päivänä Herra teki Abramille liiton sanoen: Sinun siemenellesi minä annan tämän maan, Egyptin virrasta aina suureen virtaan, Eufratvirtaan asti: keeniläiset, kenissiläiset, kadmonilaiset, heettiläiset, perissiläiset, refalaiset, amorilaiset, kanaanilaiset, girgasilaiset ja jebusilaiset. 1. Mooseksen kirja 15:18–21.

The land promised to Abram was the entire world which is represented by ten kings in the last days, whereas in the first days of the covenant it was listed as ten tribes, not kings. The one hundred and forty-four thousand will be in conflict with the entire world. The world will then be involved with the testing process of Sunday worship enforcement by a one-world government under the direction of the scarlet-colored whore of Revelation seventeen, who reigns over the ten kings of the earth. With Abram the church and state symbol of the image of the beast is represented by the river of Egypt, a symbol of statecraft and the river of Babylon, a symbol of churchcraft.

Abramille luvattu maa oli koko maailma, jota viimeisinä päivinä edustavat kymmenen kuningasta, kun taas liiton ensimmäisinä päivinä se lueteltiin kymmenenä sukukuntana, ei kuninkaina. Ne sataneljäkymmentäneljätuhatta tulevat olemaan ristiriidassa koko maailman kanssa. Maailma joutuu silloin osalliseksi sunnuntainpalvonnan pakottamisen koetusprosessista yhden maailmanhallituksen alaisuudessa, Ilmestyskirjan seitsemännentoista luvun helakanpunaisen porton johdolla, hänen, joka hallitsee maan kymmentä kuningasta. Abramissa pedon kuvan kirkko- ja valtioyhdistelmän vertauskuvaa edustavat Egyptin virta, joka on valtiotaidon vertauskuva, ja Babylonin virta, joka on kirkkotaidon vertauskuva.

> After these things the word of the Lord came unto Abram in a vision, saying,

> Näiden tapausten jälkeen Herran sana tuli Abramille näyssä, sanoen,

> Fear not, Abram: I am thy shield, and thy exceeding great reward.

> Älä pelkää, Abram: minä olen sinun kilpesi ja sinun ylen suuri palkkasi.

> And Abram said, Lord God, what wilt thou give me, seeing I go childless, and the steward of my house is this Eliezer of Damascus? And Abram said, Behold, to me thou hast given no seed: and, lo, one born in my house is mine heir. And, behold, the word of the Lord came unto him, saying,

> Ja Abram sanoi: Herra, Herra, mitä sinä minulle annat, koska minä lähden täältä lapsettomana, ja minun taloni haltija on tämä damaskolainen Elieser? Ja Abram sanoi: Katso, sinä et ole antanut minulle jälkeläistä; ja katso, minun talossani syntynyt on minun perilliseni. Ja katso, Herran sana tuli hänelle näin:

> This shall not be thine heir; but he that shall come forth out of thine own bowels shall be thine heir. And he brought him forth abroad, and said, Look now toward heaven, and tell the stars, if thou be able to number them: and he said unto him, So shall thy seed be.

> Tämä ei ole oleva sinun perillisesi, vaan se, joka lähtee sinun omasta kupeestasi, on oleva sinun perillisesi. Ja hän vei hänet ulos ja sanoi: Katso nyt taivaalle ja laske tähdet, jos voit ne lukea. Ja hän sanoi hänelle: Niin on sinun siemenesi oleva.

> And he believed in the Lord; and he counted it to him for righteousness. And he said unto him,

> Ja hän uskoi Herraan, ja Herra luki sen hänelle vanhurskaudeksi. Ja hän sanoi hänelle,

> I am the Lord that brought thee out of Ur of the Chaldees, to give thee this land to inherit it.

> Minä olen Herra, joka toin sinut Kaldean Urista antaakseni sinulle tämän maan omaksesi.

> And he said, Lord God, whereby shall I know that I shall inherit it? And he said unto him,

> Ja hän sanoi: Herra Jumala, mistä minä tiedän, että saan periä sen? Ja hän sanoi hänelle,

> Take me an heifer of three years old, and a she goat of three years old, and a ram of three years old, and a turtledove, and a young pigeon.

> Ota minulle kolmivuotias hieho, kolmivuotias vuohi, kolmivuotias oinas, metsäkyyhky ja nuori kyyhkynen.

> And he took unto him all these, and divided them in the midst, and laid each piece one against another: but the birds divided he not. And when the fowls came down upon the carcases, Abram drove them away. And when the sun was going down, a deep sleep fell upon Abram; and, lo, an horror of great darkness fell upon him. And he said unto Abram,

> Ja hän otti kaikki nämä, halkaisi ne keskeltä kahtia ja asetti kappaleet vastakkain; mutta lintuja hän ei halkaissut. Ja kun petolinnut laskeutuivat ruhojen päälle, Abram karkoitti ne pois. Ja kun aurinko oli laskemassa, syvä uni valtasi Abramin; ja katso, suuri pimeyden kauhu lankesi hänen päällensä. Ja hän sanoi Abramille,

> Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years; And also that nation, whom they shall serve, will I judge: and afterward shall they come out with great substance.

> Tiedä varmasti, että sinun jälkeläisesi joutuvat muukalaisiksi maassa, joka ei ole heidän omansa, ja heitä orjuutetaan siellä; ja heitä vaivataan neljäsataa vuotta. Mutta myös sen kansan, jota he palvelevat, minä tuomitsen; ja sen jälkeen he lähtevät sieltä mukanaan suuri omaisuus.

> And thou shalt go to thy fathers in peace; thou shalt be buried in a good old age.

> Ja sinä saat mennä isiensä tykö rauhassa; sinut haudataan hyvässä vanhuudessa.

> But in the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full.

> Mutta neljännessä sukupolvessa he palaavat tänne jälleen, sillä amorilaisten syntivelka ei ole vielä täyttynyt.

> And it came to pass, that, when the sun went down, and it was dark, behold a smoking furnace, and a burning lamp that passed between those pieces. Genesis 15:1–17.

> Ja tapahtui, että kun aurinko oli laskenut ja oli pimeää, katso: suitsuava pätsi ja palava soihtu kulkivat niiden kappaleiden välistä. 1. Mooseksen kirja 15:1–17.

The One who would guide Moses and the children of Israel as a pillar of fire by night and a cloud by day passed between those “cut” pieces as a smoking furnace and burning lamp.

Se, joka johdattaisi Moosesta ja Israelin lapsia tulipatsaana yöllä ja pilvenä päivällä, kulki noiden ”halkaistujen” kappaleiden välistä savuavana pätsinä ja palavana soihtuna.

> And the Lord went before them by day in a pillar of a cloud, to lead them the way; and by night in a pillar of fire, to give them light; to go by day and night: He took not away the pillar of the cloud by day, nor the pillar of fire by night, from before the people. Exodus 13:21, 22.

> Ja Herra kulki heidän edellään päivällä pilvipatsaassa johdattaakseen heitä tietä, ja yöllä tulipatsaassa antaakseen heille valoa, niin että he saattoivat kulkea päivin ja öin. Hän ei ottanut pois pilvipatsasta päivällä eikä tulipatsasta yöllä kansan edestä. 2. Moos. 13:21, 22.

The burning lamp and smoking furnace typified the pillar of cloud or fire and represents an prophetic element of the first step, of the three steps involved with God establishing the covenant with Abram. The chapter begins with the words, “Fear not,” for the message of the first angel is fear God, and those who like Abram fear God, will not need to fear God. There are two types of fear, because there are two classes of people.

Palava lamppu ja savuava pätsi olivat esikuvia pilven- tai tulenpatsaasta ja edustavat profeetallista osatekijää ensimmäisessä vaiheessa niistä kolmesta vaiheesta, jotka liittyvät siihen, että Jumala vahvistaa liiton Abramin kanssa. Luku alkaa sanoilla: ”Älä pelkää”, sillä ensimmäisen enkelin sanoma kuuluu: pelätkää Jumalaa, ja niiden, jotka Abramin tavoin pelkäävät Jumalaa, ei tarvitse pelätä Jumalaa. Pelkoa on kahta lajia, koska ihmisiä on kahta luokkaa.

Further into the covenant passage Abram believes God and it was counted unto him as righteousness. The three angels parallel the work of the Holy Spirit as set forth by John who teaches the Holy Spirit convicts of three things; sin, righteousness and judgment. Those characteristics align with the three angels, so after the fear of God is set forth in the covenant passage, then the second step of righteousness is identified, only to be followed by the pronouncement of judgment, which is the third work of the Holy Spirit, and the message of the third angel. The first step of the covenant typified the first angel’s message, which is always a fractal of all three messages. The three steps of the covenant process, represent the three angels of Revelation fourteen.

Liittokohdan edetessä pidemmälle Abram uskoo Jumalaa, ja se luettiin hänelle vanhurskaudeksi. Nämä kolme enkeliä ovat rinnakkaiset Pyhän Hengen työn kanssa, sellaisena kuin Johannes sen esittää opettaessaan, että Pyhä Henki näyttää todeksi kolme asiaa: synnin, vanhurskauden ja tuomion. Nämä ominaispiirteet vastaavat näitä kolmea enkeliä, joten sen jälkeen, kun Jumalan pelko on esitetty liittokohdassa, tunnistetaan toinen vaihe, vanhurskaus, ja sitä seuraa tuomion julistus, joka on Pyhän Hengen kolmas työ ja kolmannen enkelin sanoma. Liiton ensimmäinen vaihe esikuvasi ensimmäisen enkelin sanomaa, joka on aina kaikkien kolmen sanoman fraktaali. Liittoprosessin kolme vaihetta edustavat Ilmestyskirjan neljäntoista luvun kolmea enkeliä.

After Abram is counted as righteous marking the second angel, he prepares an offering, for the offering is prepared just before the third step of judgment. That offering represents the offering of the Levites of Malachi three that is lifted up as an ensign. Just as the three periods of forty years in the life of Moses represents the three angels’ messages, the first forty years of Moses has all three steps of the three angels’ message.

Sen jälkeen kun Abram on luettu vanhurskaaksi, mikä merkitsee toista enkeliä, hän valmistaa uhrin, sillä uhri valmistetaan aivan juuri ennen tuomion kolmatta vaihetta. Tuo uhri edustaa Malakian kirjan kolmannen luvun leeviläisten uhria, joka korotetaan tunnusmerkiksi. Samoin kuin Mooseksen elämän kolme neljänkymmenen vuoden jaksoa edustavat kolmen enkelin sanomia, Mooseksen ensimmäiset neljäkymmentä vuotta sisältävät kaikki kolmen enkelin sanoman kolme vaihetta.

Where Moses’ testimony begins is with his parents fearing God, (the first step), followed by a visual test. The second step includes a visual test, as was the case in Daniel chapter one, when Daniel first fears God and refused to eat the Babylonian diet, and then is tested based upon his physical appearance. Then for Daniel it was the third test three years later by king Nebuchadnezzar, a symbol of the king of the north and the Sunday law, which is the third angels’ message.

Siinä, mistä Mooseksen todistus alkaa, hänen vanhempansa pelkäävät Jumalaa (ensimmäinen askel), minkä jälkeen seuraa näkyvään olemukseen kohdistuva koe. Toinen askel sisältää näkyvään olemukseen kohdistuvan kokeen, kuten tapahtui Danielin kirjan ensimmäisessä luvussa, kun Daniel ensin pelkäsi Jumalaa ja kieltäytyi syömästä Babylonian ruokavaliota, ja sitten häntä koeteltiin hänen ruumiillisen ulkonäkönsä perusteella. Danielin kohdalla kolmas koe tuli sitten kolme vuotta myöhemmin kuningas Nebukadnessarin kautta, joka on pohjoisen kuninkaan ja sunnuntailain vertauskuva, mikä on kolmannen enkelin sanoma.

Moses’ parents fear God, put him into an ark in the water and Pharaoh’s daughter was led to see the situation, and then passed judgment in favor of saving the child. The beginning of Moses life was an illustration of the covenant that God made with mankind, and then through Moses, God also made a covenant with a chosen nation selected from mankind. Noah’s covenant with mankind represents the great multitude and Moses covenant with a chosen people is the one-hundred and forty-four thousand. The offering that Abram was to make to ratify the covenant bore the emblem of the covenant of Noah, just as did Moses who fulfilled Abram’s prophecy centuries later.

Mooseksen vanhemmat pelkäsivät Jumalaa, panivat hänet arkkiin veteen, ja faraon tytär johdatettiin näkemään tilanne, minkä jälkeen hän langetti tuomion lapsen pelastamisen hyväksi. Mooseksen elämän alku oli kuvaus siitä liitosta, jonka Jumala teki ihmiskunnan kanssa, ja sitten Jumala teki myös Mooseksen kautta liiton ihmiskunnasta valitun kansan kanssa. Nooan liitto ihmiskunnan kanssa edustaa suurta joukkoa, ja Mooseksen liitto valitun kansan kanssa on ne sataneljäkymmentäneljätuhatta. Uhrilahja, jonka Abramin tuli antaa liiton vahvistamiseksi, kantoi Nooan liiton tunnusmerkkiä, samoin kuin Mooseskin, joka vuosisatoja myöhemmin täytti Abramin profetian.

The offering consisted of five various animals; a three-year-old heifer, a three-year-old she goat, a three-year-old ram, a turtledove and a young pigeon. The birds were left whole, and the heifer, ram and she goat were “cut” in halves. The offering typifies the lifting up of an ensign in the last days as a visual test for mankind. The visual sign for Pharaoh’s daughter was the baby Moses in the ark. The ark is symbolized by the eight souls on the ark. The number “eight” is established as one of the prophetic characteristics of the ensign of the one hundred and forty-four thousand. When you consider the five animal offerings and divide three in half, then your offering is made up of eight pieces, as typified by Noah, and then confirmed in Abram’s offering.

Uhrilahri koostui viidestä erilaisesta eläimestä: kolmivuotiaasta hiehosta, kolmivuotiaasta vuohinaaraasta, kolmivuotiaasta oinaasta, metsäkyyhkystä ja nuoresta kyyhkysestä. Linnut jätettiin kokonaisiksi, ja hieho, oinas ja vuohinaaras ”halkaistiin” kahtia. Uhri esikuvaa lipun korottamista viimeisinä päivinä ihmiskunnalle annettuna näkyvänä koetuksena. Faaraon tyttären näkyvänä merkkinä oli arkussa oleva pieni Mooses. Arkkia symboloivat ne kahdeksan sielua, jotka olivat arkissa. Luku ”kahdeksan” vahvistetaan yhdeksi sadan neljänkymmenenneljän tuhannen lipun profeetallisista tunnusmerkeistä. Kun tarkastellaan viittä eläinuhria ja jaetaan kolme niistä kahtia, uhrisi muodostuu kahdeksasta osasta, niin kuin Nooassa esikuvallisesti nähdään, ja sitten Abramin uhrissa vahvistetaan.

Those five animals, when divided as directed by God, represent the number “eight,” and in so doing, they represent those souls at the end of the world that were typified by the “eight” souls upon the ark. The sign of circumcision, which is the second step in Abram’s threefold covenant was to be carried out on the “eighth” day after birth, and the rite was replaced by baptism, which typifies the resurrection of Christ which took place on the “eighth” day. The number “eight” is an established characteristic of the covenants of both Noah and Moses, and they typify the one hundred and forty-four thousand who will be lifted up as an ensign offering, and who are the “eighth” that is of the seven.

Nuo viisi eläintä, kun ne jaetaan Jumalan antaman määräyksen mukaisesti, edustavat lukua ”kahdeksan”, ja siten ne edustavat niitä sieluja maailman lopulla, joita kuvattiin arkin päällä olleilla ”kahdeksalla” sielulla. Ympärileikkauksen merkki, joka on toinen vaihe Abramin kolmiosaisessa liitossa, oli toimitettava ”kahdeksantena” päivänä syntymän jälkeen, ja tämän toimituksen korvasi kaste, joka on vertauskuva Kristuksen ylösnousemuksesta, joka tapahtui ”kahdeksantena” päivänä. Luku ”kahdeksan” on vakiintunut tunnuspiirre sekä Nooan että Mooseksen liitoissa, ja ne ovat esikuvia niistä sadastaneljästäkymmenestäneljästä tuhannesta, jotka korotetaan lipuksi annettavana uhrina ja jotka ovat se ”kahdeksas”, joka on niistä seitsemästä.

Those five animals represent the five wise virgins, who are typified by the “eight” on the ark, will pass from an old world to a new world—without seeing death.

Nuo viisi eläintä edustavat viittä viisasta neitsyttä, joita kuvaavat arkin ”kahdeksan”; he siirtyvät vanhasta maailmasta uuteen maailmaan — näkemättä kuolemaa.

Abram’s offering was a pure offering, for all the animals in the offering were clean animals, and together they represent the primary animals used for whole burnt offerings. The first angel’s message includes the command to worship the Creator, and the primary sacrificial animals of the sanctuary service that was to be instituted when Abram’s prophecy was fulfilled in the time of Moses are set forth as the offerings of worship, while also typifying the first angel’s call to worship the Creator.

Abramin uhri oli puhdas uhri, sillä kaikki uhriin kuuluneet eläimet olivat puhtaita eläimiä, ja yhdessä ne edustavat tärkeimpiä eläimiä, joita käytettiin kokonaispolttouhreina. Ensimmäisen enkelin sanoma sisältää käskyn palvoa Luojaa, ja pyhäkköpalveluksen keskeiset uhrieläimet, jotka oli määrä ottaa käyttöön silloin, kun Abramin profetia täyttyi Mooseksen aikana, esitetään palvonnan uhreina samalla, kun ne myös ovat esikuvia ensimmäisen enkelin kutsusta palvoa Luojaa.

Verse eighteen explicitly states, “On that day the Lord made a covenant with Abram.” That marks the first of three steps that typify the three angels of Revelation fourteen. The covenant step in Genesis fifteen represents the first angel’s message of Revelation fourteen, which is followed by a second angel, who was typified by the second step of Abram’s covenant found in Genesis seventeen.

Kahdeksastoista jae toteaa nimenomaisesti: ”Sinä päivänä Herra teki liiton Abramin kanssa.” Tämä merkitsee ensimmäistä niistä kolmesta vaiheesta, jotka ovat Ilmestyskirjan neljäntoista luvun kolmen enkelin esikuvia. Liittovaihe 1. Mooseksen kirjan viidennessätoista luvussa edustaa Ilmestyskirjan neljännentoista luvun ensimmäisen enkelin sanomaa, jota seuraa toinen enkeli, jonka esikuvana oli Abramin liiton toinen vaihe 1. Mooseksen kirjan seitsemännessätoista luvussa.

In step number two, Abram’s name is changed to Abraham. Abram means ‘the father is exalted,’ and Abraham means ‘the father of many nations.’ In the calling of Abram, the promise of becoming a great nation was given, but the promise was not ratified until Abram’s name was changed. Then he became the first father of a chosen covenant people. The next step typified the third angel’s message as Abraham is tested upon sacrificing Isaac, which typified the cross, which typified October 22, 1844, which typifies the Sunday law—which is the third angel’s message. That third covenant step was fulfilled on the twenty-second of October in 1844, and it is set forth in Genesis twenty-two.

Toisessa vaiheessa Abramin nimi muutetaan Abrahamiksi. Abram merkitsee ’isä on korotettu’, ja Abraham merkitsee ’monien kansakuntien isä’. Abramin kutsumisessa annettiin lupaus suuren kansakunnan syntymisestä, mutta lupausta ei vahvistettu ennen kuin Abramin nimi muutettiin. Silloin hänestä tuli valitun liittokansan ensimmäinen isä. Seuraava vaihe esikuvasi kolmannen enkelin sanomaa, kun Abrahamia koeteltiin Iisakin uhraamisen yhteydessä; tämä esikuvasi ristiä, joka esikuvasi 22. lokakuuta 1844, joka esikuvallistaa sunnuntailakia — joka on kolmannen enkelin sanoma. Tuo kolmas liiton vaihe täyttyi 22. lokakuuta 1844, ja se esitetään 1. Mooseksen kirjan 22. luvussa.

In the second step, which is the second angel’s message, where Abram’s name is changed, the rite of circumcision is established as the “sign” of a covenant people and their relation to God. It is in the history of the second angel’s message, that God’s people are sealed. They are lifted up as an ensign at the third angel’s message represented by the Sunday law, but they are sealed in the period just before the Sunday law, which in Millerite history would be, just before the door closed on October 22, 1844.

Toisessa vaiheessa, joka on toisen enkelin sanoma, jossa Abramin nimi muutetaan, ympärileikkauksen toimitus asetetaan liittokansan ja sen suhteen Jumalaan ”merkiksi”. Juuri toisen enkelin sanoman historiassa Jumalan kansa sinetöidään. Heidät korotetaan lippumerkiksi kolmannen enkelin sanomassa, jota sunnuntailaki edustaa, mutta heidät sinetöidään aikana juuri ennen sunnuntailakia, mikä milleriläisessä historiassa olisi juuri ennen kuin ovi sulkeutui 22. lokakuuta 1844.

The same is true with the three decrees to come out of Babylon that started the 2300-year prophecy, which ended at the third angel’s arrival on October 22, 1844. The temple was finished during the history of the second decree, after the first, but before the third. The foundations were laid during the first decree and the temple building finished in the history of the second decree. The third decree in 457 BC started the 2300 years, while the decree itself returned national sovereignty to the Jews. At the third waymark a kingdom is set up, as represented by the restoration of national sovereignty at the third decree and the lifting up of the church triumphant as an ensign at the Sunday law.

Sama pätee myös niihin kolmeen Babyloniasta annettuun käskyyn, jotka käynnistivät 2300 vuoden profetian ja jotka päättyivät kolmannen enkelin saapumiseen 22. lokakuuta 1844. Temppeli valmistui toisen käskyn historian aikana, ensimmäisen jälkeen mutta ennen kolmatta. Perustukset laskettiin ensimmäisen käskyn aikana, ja temppelirakennus valmistui toisen käskyn historian aikana. Kolmas käsky vuonna 457 eKr. käynnisti 2300 vuotta, samalla kun itse käsky palautti juutalaisille kansallisen suvereniteetin. Kolmannella tienviitalla perustetaan valtakunta, kuten sitä kuvaa kansallisen suvereniteetin palauttaminen kolmannen käskyn yhteydessä sekä voittavan seurakunnan korottaminen tunnusmerkiksi sunnuntailain aikana.

The third decree typified the third angel’s arrival to the marriage on October 22, 1844. The bride makes herself ready, before the marriage, not at the marriage. The sealing of the one hundred and forty-four thousand is accomplished just before the Sunday law in the period of time prophetically represented as the image of the beast test. We are informed that the image of the beast test is the test we must pass before probation closes.

Kolmas käsky esikuvasi kolmannen enkelin saapumista häihin 22. lokakuuta 1844. Morsian valmistautuu ennen häitä, ei häissä. Sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöiminen tapahtuu juuri ennen sunnuntailakia siinä ajanjaksossa, jota profeetallisesti kuvataan pedon kuvan koetuksena. Meille ilmoitetaan, että pedon kuvan koetus on se koetus, joka meidän on läpäistävä ennen armonajan päättymistä.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. Your position is such a jumble of inconsistencies that but few will be deceived.

> Herra on osoittanut minulle selvästi, että pedon kuva muodostetaan ennen armonajan päättymistä; sillä siitä tulee Jumalan kansalle suuri koetus, jonka perusteella heidän iankaikkinen kohtalonsa ratkaistaan. Sinun kantasi on niin sekava ristiriitaisuuksien vyyhti, että vain harvat tulevat petetyiksi.

> “In Revelation 13 this subject is plainly presented; [Revelation 13:11–17, quoted].

> Ilmestyskirjan 13. luvussa tämä aihe esitetään selvästi; [Ilmestyskirja 13:11–17, lainattu].

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed. All who proved their loyalty to God by observing His law, and refusing to accept a spurious sabbath, will rank under the banner of the Lord God Jehovah, and will receive the seal of the living God. Those who yield the truth of heavenly origin and accept the Sunday sabbath, will receive the mark of the beast.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> ”Tämä on se koetus, joka Jumalan kansalla täytyy olla ennen kuin heidät sinetöidään. Kaikki, jotka osoittavat uskollisuutensa Jumalalle pitämällä Hänen lakinsa ja kieltäytymällä hyväksymästä väärää sapattia, asettuvat Herra Jumala Jehovan lipun alle ja saavat elävän Jumalan sinetin. Ne, jotka luopuvat taivaallista alkuperää olevasta totuudesta ja hyväksyvät sunnuntaisapatin, saavat pedon merkin.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

The door closed on October 22, 1844, typifying the closed door at the Sunday law. Sister White states that the image of the beast test is the test we must pass “before” probation closes, and she also states that the test is where our eternal destiny is decided. Before the Sunday law, the bride makes herself ready, and this requires having the proper wedding garment, a garment that is to be purified by the refining fires of the Messenger of the Covenant. The seal is placed before the wedding, and then the wedding takes place at the Sunday law.

Ovi sulkeutui 22. lokakuuta 1844, esikuvaten sitä suljettua ovea, joka liittyy sunnuntailakiin. Sisarto White toteaa, että pedon kuvan koe on se koe, joka meidän on läpäistävä ”ennen” armonaikamme päättymistä, ja hän toteaa myös, että juuri tässä kokeessa meidän iankaikkinen kohtalomme ratkaistaan. Ennen sunnuntailakia morsian valmistaa itsensä, ja tämä edellyttää oikeaa häävaatetusta, vaatetusta, joka on puhdistettava Liiton Sanansaattajan sulattavissa tulissa. Sinetti pannaan ennen häitä, ja sitten häät tapahtuvat sunnuntailain aikana.

Sister White identifies that the sealing is a settling into the truth both intellectually and spiritually. She further identifies that ‘when’ God’s people are sealed, ‘then’ the shaking of God’s judgments will come. The shaking is the judgments that begin at the earthquake of Revelation eleven, which is the Sunday law in the United States.

Sisar White ilmaisee, että sinetöiminen on asettumista totuuteen sekä älyllisesti että hengellisesti. Hän ilmaisee lisäksi, että ”kun” Jumalan kansa on sinetöity, ”silloin” tulee Jumalan tuomioiden ravistelu. Ravistelu on niitä tuomioita, jotka alkavat Ilmestyskirjan yhdestoista luvussa mainitusta maanjäristyksestä, joka on sunnuntailaki Yhdysvalloissa.

The Millerite temple was finished at the Midnight Cry, identifying that the seal is placed before the third waymark of judgment. In Abraham’s covenant the third step of judgment was Isaac on Mount Moriah, typifying not only Christ upon the cross, but also the offering of the Levites in Malachi three.

Milleriläisten temppeli valmistui Keskiyön huudon aikana, mikä osoittaa, että sinetti pannaan ennen tuomion kolmatta tienviittaa. Aabrahamin liitossa tuomion kolmas vaihe oli Iisak Morian vuorella, esikuvaten ei ainoastaan Kristusta ristillä, vaan myös leeviläisten uhria Malakian kirjan kolmannessa luvussa.

> And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years.

> Ja hän on istuva kuin hopean sulattaja ja puhdistaja; ja hän puhdistaa Leevin pojat ja kirkastaa heidät niin kuin kullan ja hopean, että he toisivat Herralle uhrilahjan vanhurskaudessa. Silloin Juudan ja Jerusalemin uhrilahja on oleva Herralle otollinen niin kuin muinaisina päivinä ja niin kuin entisinä vuosina.

> And I will come near to you to judgment; and I will be a swift witness against the sorcerers, and against the adulterers, and against false swearers, and against those that oppress the hireling in his wages, the widow, and the fatherless, and that turn aside the stranger from his right, and fear not me, saith the Lord of hosts. Malachi 3:3–5.

> Ja minä tulen teidän luoksenne tuomiolle, ja minä olen nopea todistaja noitia vastaan ja avionrikkojia vastaan ja väärin vannovia vastaan ja niitä vastaan, jotka sortavat palkkalaista hänen palkassaan, leskeä ja orpoa, ja jotka vääntävät muukalaisen oikeuden, eivätkä pelkää minua, sanoo Herra Sebaot. Malakia 3:3–5.

After the purification process, the offering will ‘then’ be as in days of old, and the offering is prepared during the final act of judgment, for it is then that the Levites who have been purified and prepared as an offering, are contrasted with the foolish virgins who Christ is to be a “swift witness against.” The “swift witness” is the “faithful witness to the Laodicean church,” who cast Shebna as a ball into a far field, and who projectile vomits the Laodiceans out of His mouth. The separation of the wheat and tares will be swift, for the final movements are rapid ones. That swift messenger is He who suddenly comes to His temple in Malachi three.

Puhdistusprosessin jälkeen uhri on ”silloin” oleva niin kuin muinaisina päivinä, ja uhri valmistetaan tuomion viimeisen toimituksen aikana, sillä juuri silloin puhdistettuja ja uhriksi valmistettuja leeviläisiä verrataan tyhmiin neitsyisiin, joita vastaan Kristuksen on oleva ”nopea todistaja”. ”Nopea todistaja” on ”uskollinen todistaja Laodikean seurakunnalle”, joka viskaa Sebnan kuin pallon kaukaiseen maahan ja joka heittää laodikealaiset suustaan ulos oksentaen. Vehnän ja lusteiden erottaminen on oleva nopea, sillä viimeiset liikkeet ovat nopeita. Tuo nopea sanansaattaja on Hän, joka äkisti tulee temppeliinsä Malakian kirjan kolmannessa luvussa.

The lifting up of the offering in Malachi “as in days of old,” is the lifting up of the ensign of the one hundred and forty-four thousand; it was the lifting up of the two Pentecostal wave loaves offering; it was the lifting up of the serpent on the pole in the wilderness; it was the lifting up of Christ on the cross and it was the lifting up of Shadrach, Meshack and Abednego in the fiery furnace with Christ while all the world marveled and wondered; it was the publication of the 1843 chart, and the intended purpose for the 1850 chart.

Uhrin kohottaminen Malakiassa ”niin kuin muinaisina päivinä” on sadan neljänkymmenenneljän tuhannen lipun kohottamista; se oli helluntain kahden huojutusleivän uhrin kohottamista; se oli käärmeen kohottamista tangon päähän erämaassa; se oli Kristuksen kohottamista ristille, ja se oli Sadrakin, Meesakin ja Abednegon kohottamista tulisessa pätsissä Kristuksen kanssa, samalla kun koko maailma ihmetteli ja hämmästeli; se oli vuoden 1843 kartan julkaiseminen sekä vuoden 1850 kartan tarkoitettu päämäärä.

It was in the second step of Abraham’s covenant that the rite of circumcision was enacted and enforced, thus becoming the sign of the covenant. Abraham, unlike Moses, immediately circumcised Isaac, so when he lifted him up as an offering in the third step, Isaac would represent the sign. That sign would later be replaced by baptism, which together provide two witnesses to the sign of the cross.

Abrahamin liiton toisessa vaiheessa ympärileikkauksen toimitus säädettiin ja pantiin täytäntöön, ja näin siitä tuli liiton merkki. Abraham, toisin kuin Mooses, ympärileikkasi Iisakin heti, niin että nostaessaan hänet uhriksi kolmannessa vaiheessa Iisak edustaisi merkkiä. Myöhemmin tuo merkki korvattaisiin kasteella, jotka yhdessä antavat kaksi todistajaa ristin merkille.

> “What is the seal of the living God, which is placed in the foreheads of His people? It is a mark which angels, but not human eyes, can read; for the destroying angel must see this mark of redemption. The intelligent mind has seen the sign of the cross of Calvary in the Lord’s adopted sons and daughters. The sin of the transgression of the law of God is taken away. They have on the wedding garment, and are obedient and faithful to all God’s commands.” Manuscript Release, number 21, 51.

> ”Mikä on elävän Jumalan sinetti, joka asetetaan Hänen kansansa otsiin? Se on merkki, jonka enkelit, mutta eivät ihmissilmät, voivat lukea; sillä tuhoavan enkelin täytyy nähdä tämä lunastuksen merkki. Ymmärtävä mieli on nähnyt Golgatan ristin merkin Herran ottolapsissa, pojissa ja tyttärissä. Jumalan lain rikkomisen synti on poistettu. Heillä on yllään häävaate, ja he ovat kuuliaisia ja uskollisia kaikille Jumalan käskyille.” Manuscript Release, numero 21, 51.

In the first step of the covenant in Genesis fifteen, a time prophecy of 400 years in bondage is identified, and Paul identifies the same period as 430 years. Paul’s calculation begins with the calling in Exodus twelve, for he includes Abram’s time of sojourning. When closely considered the four hundred years in relation to thirty years is one symbol set forth by Paul, and four hundred years set forth by Abram is another symbol. So, what does the four-hundred-year period represent, and what does the four-hundred and thirty year period represent, and what does the thirty years represent?

Liiton ensimmäisessä vaiheessa 1. Mooseksen kirjan luvussa viisitoista osoitetaan neljäsataa vuotta kestävä aikaprofetia orjuudessa, ja Paavali osoittaa saman ajanjakson neljäksisadaksikolmeksikymmeneksi vuodeksi. Paavalin laskelma alkaa 2. Mooseksen kirjan luvun kaksitoista kutsumisesta, sillä hän sisällyttää siihen Abramin muukalaisena asumisen ajan. Tarkoin tarkasteltuna neljäsataa vuotta suhteessa kolmeenkymmeneen vuoteen on yksi Paavalin esittämä symboli, ja Abramin esittämä neljäsataa vuotta on toinen symboli. Mitä siis neljänsadan vuoden ajanjakso edustaa, mitä neljäsataakolmekymmentä vuotta kestävä ajanjakso edustaa, ja mitä kolmekymmentä vuotta edustaa?

The scholars have aptly demonstrated that the four hundred and thirty years can be divided into two periods of two hundred and fifteen years, the first period free of bondage and slavery, the second is slavery.

Tutkijat ovat osuvasti osoittaneet, että neljäsataakolmekymmentä vuotta voidaan jakaa kahteen kahdensadanviidentoista vuoden jaksoon: ensimmäinen jakso on vapaa orjuudesta ja orjanasemasta, toinen on orjuuden aikaa.

Abraham entered Canaan at the age of 75, and Isaac was born when Abraham was 100 years old (25 years later). Jacob was born when Isaac was 60 years old, and Jacob entered Egypt when he was 130 years old. This totals 215 years in Canaan and 215 years in Egypt, for a total of 430 years. For a student of prophecy this provides two testimonies, from two covenant symbols, for Paul, as with Abram had his name changed. Paul identifies 430 and Abram 400. The line upon line fulfillment of two related time prophecies is associated with the first covenant period that led to the establishment of God’s chosen people.

Abraham tuli Kanaaniin 75 vuoden iässä, ja Iisak syntyi, kun Abraham oli 100-vuotias (25 vuotta myöhemmin). Jaakob syntyi, kun Iisak oli 60-vuotias, ja Jaakob tuli Egyptiin 130 vuoden iässä. Tämä tekee yhteensä 215 vuotta Kanaanin maassa ja 215 vuotta Egyptissä, yhteensä 430 vuotta. Profetian tutkijalle tämä tarjoaa kaksi todistusta, kahdesta liiton vertauskuvasta, Paavalia varten, samoin kuin Abram sai nimensä muutetuksi. Paavali osoittaa luvun 430 ja Abram luvun 400. Kahden toisiinsa liittyvän aikaprofetian rivi rivin päälle tapahtuva täyttymys liittyy ensimmäisen liiton ajanjaksoon, joka johti Jumalan valitun kansan perustamiseen.

When Christ came into history to confirm the covenant with many for one week, that week represented two interrelated time prophecies. The four-hundred and thirty year prophecy of Paul can be divided into two equal parts, as with the week of Christ. 215 years in Canaan followed by the 215 years in Egypt, typifying the testimony of Christ in person for 1260 days, followed by 1260 days of Christ’s testimony in the person of His disciples. The 2520 days Christ confirmed the covenant also represents the seven times that are the “quarrel of His covenant.”

Kun Kristus tuli historiaan vahvistaakseen liiton monille yhdeksi viikoksi, tuo viikko edusti kahta toisiinsa liittyvää aikaprofetiaa. Paavalin neljäsataakolmekymmentä vuotta käsittävä profetia voidaan jakaa kahteen yhtä suureen osaan, samoin kuin Kristuksen viikko. 215 vuotta Kanaanin maassa, joita seurasi 215 vuotta Egyptissä, esikuvallisena Kristuksen todistuksesta hänen omassa persoonassaan 1260 päivän ajan, mitä seurasi 1260 päivää Kristuksen todistusta hänen opetuslastensa persoonassa. Ne 2520 päivää, joiden ajan Kristus vahvisti liiton, edustavat myös niitä seitsemää aikaa, jotka ovat ”hänen liittonsa riita”.

From 723 BC unto 1798 is 2520 years, and those years are divided into two periods of 1260 years, representing paganism trampling down the sanctuary and host for 1260 years, followed by papalism trampling down the sanctuary and host for 1260 years. The middle of Christ’s week was the cross, and the middle of the week (538) produces 1260 years of pagan testimony followed by 1260 years of pagan testimony from the papal disciple of paganism. When Christ’s kingdom of grace was empowered at the cross it typified 538, when the antichrist’s kingdom was empowered. At the cross, literal Israel was passed by and spiritual Israel began. In 538, literal paganism was passed by, and spiritual paganism began.

Vuodesta 723 eKr. vuoteen 1798 ulottuu 2520 vuotta, ja nämä vuodet jakautuvat kahteen 1260 vuoden jaksoon, jotka kuvaavat pakanallisuuden pyhäkön ja sotajoukon tallaamista 1260 vuoden ajan, minkä jälkeen paavillisuus tallaa pyhäkköä ja sotajoukkoa 1260 vuoden ajan. Kristuksen viikon keskikohta oli risti, ja viikon keskikohta (538) tuottaa 1260 vuotta pakanallista todistusta, jota seuraa 1260 vuotta pakanallista todistusta paavillisen pakanallisuuden opetuslapsen taholta. Kun Kristuksen armon valtakunta sai voimansa ristillä, se oli esikuvana vuodelle 538, jolloin antikristuksen valtakunta sai voimansa. Ristillä kirjaimellinen Israel sivuutettiin, ja hengellinen Israel alkoi. Vuonna 538 kirjaimellinen pakanallisuus sivuutettiin, ja hengellinen pakanallisuus alkoi.

Abram’s prophecy of four hundred years, is also four hundred and thirty years. It is the same prophecy, but set forth by two covenant symbols. Those two related time prophecies were identifying the bondage and deliverance of God’s people that would be fulfilled at the beginning of ancient Israel’s covenant history. At the end of ancient Israel’s covenant history, there is one time prophecy that aligns with another, in a day for a year relationship, thus identifying two time-prophecies emphasizing deliverance and bondage.

Abramin profetia neljästäsadasta vuodesta on myös neljäsataakolmekymmentä vuotta. Se on sama profetia, mutta esitettynä kahden liittosymbolin kautta. Nämä kaksi toisiinsa liittyvää aikaprofetiaa yksilöivät Jumalan kansan orjuuden ja vapautuksen, jotka täyttyisivät muinaisen Israelin liittohistorian alussa. Muinaisen Israelin liittohistorian lopussa on yksi aikaprofetia, joka asettuu yhdenmukaiseksi toisen kanssa päivä-vuosi-suhteessa ja näin yksilöi kaksi aikaprofetiaa, jotka korostavat vapautusta ja orjuutta.

In the middle history of the beginning and ending of ancient Israel we find Daniel in the captivity of Babylon. From that covenant history, which identifies bondage and a promise of delivery; the prophecy which ties ancient Israel covenant history together with modern Israel’s covenant history is set forth. In the book of Daniel, two time-prophecies are identified. The “oath” of Moses’ “seven times” of Leviticus twenty-six is identified in Daniel 9/11, as well as verse thirteen’s question in Daniel eight, that leads to the answer of verse fourteen, that identifies the prophecy of 2300 years. The “oath,” which if broken, is the “curse of Moses” in Daniel nine eleven, when carried out in 677 BC against the southern kingdom and it concluded on October 22, 1844, as did the 2300 years. Both 2520 scatterings are located in the question of verse thirteen, and verse fourteen’s answer is the 2300.

Muinaisen Israelin alun ja lopun välisestä historiasta löydämme Danielin Babylonian vankeudessa. Tästä liittohistoriasta, joka osoittaa orjuuden ja vapautuksen lupauksen, esitetään se profetia, joka liittää muinaisen Israelin liittohistorian yhteen nykyajan Israelin liittohistorian kanssa. Danielin kirjassa tunnistetaan kaksi aikaprofetiaa. Mooseksen ”seitsenkertainen aika” 3. Mooseksen kirjan kahdennessakymmenennessäkuudennessa luvussa oleva ”vala” tunnistetaan kohdassa Daniel 9/11, samoin kuin Danielin kirjan kahdeksannen luvun jakeen kolmetoista kysymys, joka johtaa jakeen neljäntoista vastaukseen, joka osoittaa 2300 vuoden profetian. ”Vala”, joka rikottaessa on ”Mooseksen kirous” Danielin kirjan yhdeksännen luvun yhdennessätoista jakeessa, pantiin täytäntöön vuonna 677 eKr. eteläistä valtakuntaa vastaan, ja se päättyi 22. lokakuuta 1844, samoin kuin 2300 vuotta. Molemmat 2520 hajotusta sisältyvät jakeen kolmetoista kysymykseen, ja jakeen neljäntoista vastaus on 2300.

As with Moses, the alpha of ancient Israel’s covenant history, and as with Christ, the omega of ancient Israel’s covenant history, the beginning alpha history of modern Israel included two interrelated time prophecies. One represented bondage and slavery and the other deliverance. The division of 430 years into two equal periods in the alpha history of ancient Israel typified, the prophetic division that was repeated in the week Christ confirmed the covenant, and the interrelated period of judgment for breaking the covenant which was divided into two equal periods, sets forth two witnesses; that the alpha history of modern Israel would have a similar prophetic anchor. The 2520 years and 2300 years ending together provide the third witness of two interrelated time-prophecies, which possess a prophecy that is divided equally in the middle.

Niin kuin Mooseksen kohdalla, muinaisen Israelin liittohistorian alfassa, ja niin kuin Kristuksen kohdalla, muinaisen Israelin liittohistorian omegassa, myös nyky-Israelin alkuvaiheen alfahistoriaan sisältyi kaksi toisiinsa liittyvää aikaprofetiaa. Toinen kuvasi kahleutta ja orjuutta, toinen vapautusta. Muinaisen Israelin alfahistorian 430 vuoden jakautuminen kahteen yhtä suureen jaksoon esikuvasi sitä profeetallista jakautumista, joka toistui siinä viikossa, jonka aikana Kristus vahvisti liiton, ja liiton rikkomisesta seuranneen tuomion siihen liittyvä ajanjakso, joka jakautui kahteen yhtä suureen jaksoon, esittää kahta todistajaa siitä, että nyky-Israelin alfahistorialla olisi samankaltainen profeetallinen ankkuri. Ne 2520 vuotta ja 2300 vuotta, jotka päättyvät yhdessä, antavat kolmannen todistajan kahdesta toisiinsa liittyvästä aikaprofetiasta, joihin sisältyy profetia, joka jakautuu tasan keskeltä.

Three witnesses would lead a soul to expect that when the Lord enters into covenant with the one hundred and forty-four thousand in the omega history of modern Israel, that there would be two related prophecies of prophetic time, and a period connected that is divided into two equal parts, but this cannot be so, for when the Lord entered into covenant with modern Israel, He raised His hand to heaven and proclaimed that time would be no longer.

Kolme todistajaa johdattaisi sielun odottamaan, että silloin kun Herra tekee liiton sadan neljänkymmenenneljän tuhannen kanssa nykyisen Israelin omegahistoriassa, olisi olemassa kaksi toisiinsa liittyvää profeetallista aikaprofetiaa sekä siihen liittyvä ajanjakso, joka jakautuu kahteen yhtä suureen osaan; mutta näin ei voi olla, sillä kun Herra teki liiton nykyisen Israelin kanssa, Hän kohotti kätensä taivasta kohti ja julisti, ettei aikaa enää olisi.

The covenant of the one hundred and forty-four thousand is represented by two wave loaves of the first fruit wheat offering. The prophetic structure of three witnesses, followed by a twofold witness that lacks the distinction of prophetic time, is found in Abram’s offering of a heifer (that was divided equally), a she goat (that was divided equally), and a ram (that was divided equally), followed by a turtledove and a pigeon.

Sadan neljänkymmenenneljän tuhannen liittoa edustavat ensihedelmävehnäuhrin kaksi häälytysleipää. Kolmen todistajan profeetallinen rakenne, jota seuraa kaksinkertainen todistus vailla profeetallisen ajan erottelua, ilmenee Abramin uhrissa: hieho (joka halkaistiin tasan), vuohi (joka halkaistiin tasan) ja pässi (joka halkaistiin tasan), joita seurasivat metsäkyyhky ja kyyhkysenpoikanen.

The first three offerings all had three years attached to their symbolism, identifying they represent three offerings which possessed prophetic time. Not only did the three offerings all possess prophetic time, they each had prophetic time that was equally divided into two periods. The turtledove and the pigeon have no age attached, they simply needed to be young, for they represent the last generation of covenant people, who is represented by two birds, or two flocks.

Kolmeen ensimmäiseen uhrilahjaan liittyi kuhunkin kolmen vuoden symboliikka, mikä osoittaa, että ne edustavat kolmea uhria, joihin sisältyi profeetallinen aika. Näillä kolmella uhrilla ei ainoastaan ollut profeetallista aikaa, vaan kunkin profeetallinen aika jakautui tasan kahteen jaksoon. Metsäkyyhkysellä ja kyyhkysenpojalla ei ole niihin liitettyä ikää; niiden tuli yksinkertaisesti olla nuoria, sillä ne edustavat liittokansan viimeistä sukupolvea, jota kuvataan kahdella linnulla eli kahdella laumalla.

The two flocks represent the great multitude and the one hundred and forty-four thousand, but the two birds hold a secondary meaning. The pigeon is one of the offerings for the sanctuary, and when you look up the identification of the pigeon as an offering, more times than not it means a type of dove; whereas the pigeon in Abram’s offering is identifying a bird that is so young it has no feathers, or worse yet, a bird whose feathers have been plucked off. At this prophetic level the two birds are the wheat and tares.

Nämä kaksi laumaa edustavat suurta joukkoa ja yhtä sataa neljääkymmentäneljää tuhatta, mutta näillä kahdella linnulla on toissijainen merkitys. Kyyhkynen on yksi pyhäkön uhreista, ja kun tarkastelet kyyhkysen tunnistamista uhriksi, useimmiten sillä tarkoitetaan eräänlaista metsäkyyhkyä; sitä vastoin Abramin uhrissa kyyhkynen osoittaa linnun, joka on niin nuori, ettei sillä ole höyheniä, tai mikä pahempaa, linnun, jolta höyhenet on nyhdetty pois. Tällä profeetallisella tasolla nämä kaksi lintua ovat vehnä ja luste.

In the last days the ensign will be lifted up to the heavens as a bird, and it will do so at the very time that two unclean birds are going to lift up wickedness and place her on her throne in Shinar.

Viimeisinä päivinä tunnusmerkki kohotetaan taivaisiin kuin lintu, ja tämä tapahtuu juuri siihen aikaan, kun kaksi saastaista lintua on kohottava jumalattomuuden ja asettava hänet valtaistuimelleen Sinearin maassa.

> Then the angel that talked with me went forth, and said unto me, Lift up now thine eyes, and see what is this that goeth forth. And I said, What is it? And he said, This is an ephah that goeth forth. He said moreover, This is their resemblance through all the earth. And, behold, there was lifted up a talent of lead: and this is a woman that sitteth in the midst of the ephah.

> Sitten enkeli, joka puhui kanssani, astui esiin ja sanoi minulle: “Nosta nyt silmäsi ja katso, mikä tämä on, joka tulee esiin.” Ja minä sanoin: “Mikä se on?” Ja hän sanoi: “Tämä on eefa, joka tulee esiin.” Ja hän sanoi vielä: “Tämä on heidän kaltaisensa kautta koko maan.” Ja katso, lyijystä tehty talentti nostettiin ylös; ja tämä on nainen, joka istuu eefan keskellä.

> And he said, This is wickedness. And he cast it into the midst of the ephah; and he cast the weight of lead upon the mouth thereof.

> Ja hän sanoi: Tämä on jumalattomuus. Ja hän heitti sen eefan keskelle; ja hän heitti lyijykannen sen suulle.

> Then lifted I up mine eyes, and looked, and, behold, there came out two women, and the wind was in their wings; for they had wings like the wings of a stork: and they lifted up the ephah between the earth and the heaven. Then said I to the angel that talked with me, Whither do these bear the ephah? And he said unto me, To build it an house in the land of Shinar: and it shall be established, and set there upon her own base. Zechariah 5:5–11.

> Ja minä nostin silmäni ja katsoin, ja katso, sieltä tuli esiin kaksi naista, ja tuuli oli heidän siivissään; sillä heillä oli siivet niin kuin haikaran siivet; ja he nostivat eefan maan ja taivaan välille. Silloin minä sanoin enkelille, joka puhui kanssani: Minne nämä vievät eefan? Ja hän sanoi minulle: Rakentaakseen sille huoneen Sinearin maahan; ja se on oleva vahvistettu ja asetettu sinne omalle jalustalleen. Sakarja 5:5–11.

The papacy, represented as “wickedness,” or by Paul as “that wicked,” received its deadly wound in 1798, when a talent of lead was placed over the basket she sits in. Thereafter spiritualism and apostate Protestantism are going lift her up and build her a house in Shinar, at the same point that God has finished building the house that He is going to lift up as an ensign. In Zechariah the counterfeit ensign is the woman of wickedness and the ensign are represented as doves. The world with then be choosing between Rome, which is the cage of every unclean and hateful bird, or the dove, a symbol of God’s covenant with mankind.

Paavius, jota kuvataan ”jumalattomuutena” tai josta Paavali puhuu nimityksellä ”tuo laiton”, sai kuolettavan haavansa vuonna 1798, kun leiviskä lyijyä asetettiin sen korin päälle, jossa hän istuu. Sen jälkeen spiritualismi ja luopioprotestantismi tulevat nostamaan hänet ylös ja rakentamaan hänelle huoneen Sinearin maahan, samassa kohdassa, jossa Jumala on saanut valmiiksi sen huoneen rakentamisen, jonka Hän aikoo nostaa lipuksi. Sakarjan kirjassa väärennetty lippu on jumalattomuuden nainen, ja lippua kuvataan kyyhkysinä. Maailma tulee silloin valitsemaan Rooman välillä, joka on kaikkien saastaisten ja inhottavien lintujen häkki, tai kyyhkysen, joka on Jumalan liiton vertauskuva ihmiskunnan kanssa.

> And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. Revelation 18:2.

> Ja hän huusi voimallisella äänellä sanoen: Kukistunut, kukistunut on Babylon, se suuri, ja siitä on tullut riivaajien asumus, jokaisen saastaisen hengen tyyssija ja jokaisen saastaisen ja vihattavan linnun häkki. Ilmestys 18:2.

Christ stated in connection with His death and resurrection, ‘destroy this temple, and I will raise it up in three days.’ Those three days represent a prophetic period when a temple is raised up, as was the case with Moses, with Christ and with the Millerites. The three-year-old requirement for Abram’s offering of a heifer, she goat and ram represent that within each of the three covenant histories we are now considering, a temple would be erected. The final covenant temple of the one hundred and forty-four thousand is the ensign is to be lifted up as a crown unto heaven. For this reason; the heifer, she goat and ram are earth beasts, thus making the distinction with the birds that fly in the heavens. The covenant temple that is erected in the last days is when Jerusalem is lifted up above all the hills and mountains.

Kristus lausui kuolemansa ja ylösnousemuksensa yhteydessä: ”hajottakaa tämä temppeli, niin minä pystytän sen kolmessa päivässä.” Nuo kolme päivää edustavat profeetallista ajanjaksoa, jonka aikana temppeli pystytetään, kuten oli Mooseksen, Kristuksen ja milleriläisten kohdalla. Abramin uhrissa vaadittu kolmivuotias hieho, vuohi ja pässi merkitsevät sitä, että jokaisessa niistä kolmesta liittohistoriasta, joita nyt tarkastelemme, oli pystytettävä temppeli. Sadan neljänkymmenenneljän tuhannen lopullinen liittotemppeli on lippumerkki, joka on kohotettava kruununa taivasta kohti. Tästä syystä hieho, vuohi ja pässi ovat maan petoja, tehden siten eron niihin lintuihin nähden, jotka lentävät taivaissa. Viimeisinä päivinä pystytettävä liittotemppeli on se, kun Jerusalem korotetaan kaikkien kukkuloiden ja vuorten yläpuolelle.

Though I have not yet identified every element of Abram’s first of three covenant steps, so far, every element we have considered has a counterpart in the beginning and ending of ancient literal Israel, and in the beginning of modern Israel. We have shown the three steps of the angels of Revelation fourteen in Abram’s first covenant step. The fractal of the three angels that is in the first covenant step of Abram, will be even more clearly upheld when we consider Abram’s second and third covenant steps.

Vaikka en ole vielä tunnistanut jokaista osatekijää Abramin liiton kolmesta ensimmäisestä vaiheesta, tähän mennessä jokaisella tarkastelemallamme osatekijällä on vastineensa muinaisen kirjaimellisen Israelin alussa ja lopussa sekä nykyajan Israelin alussa. Olemme osoittaneet Ilmestyskirjan neljäntoista luvun kolmen enkelin kolme vaihetta Abramin liiton ensimmäisessä vaiheessa. Kolmen enkelin fraktaali, joka on Abramin liiton ensimmäisessä vaiheessa, vahvistuu vielä selvemmin, kun tarkastelemme Abramin liiton toista ja kolmatta vaihetta.

Abram’s “eight” offerings represent not only offerings that would become part of Moses’ sanctuary rituals, but they identify and confirm the role of prophetic time in the story of God’s covenant people. They confirm the beginning and endings of Israel as God’s chosen people, whether literal or spiritual.

Abramin ”kahdeksan” uhria eivät ainoastaan edusta uhreja, joista tuli osa Mooseksen pyhäkkörituaaleja, vaan ne osoittavat ja vahvistavat profeetallisen ajan merkityksen Jumalan liittokansaa koskevassa kertomuksessa. Ne vahvistavat Israelin alun ja loppujen Jumalan valittuna kansana, olipa kyse kirjaimellisesta tai hengellisestä Israelista.

Paul’s 430 years, is a prophetic period that cannot be logically separated from Abram’s 400 years. When laid over the top of one another they produce a thirty-year period, followed by four hundred years. This is where we will continue the next article.

Paavalin 430 vuotta on profeetallinen ajanjakso, jota ei voida loogisesti erottaa Abramin 400 vuodesta. Kun nämä asetetaan toistensa päälle, ne muodostavat kolmenkymmenen vuoden jakson, jota seuraa neljäsataa vuotta. Tästä jatkamme seuraavassa artikkelissa.

> “The prophecies recorded in the Old Testament are the word of the Lord for the last days, and will be fulfilled as surely as we have seen the desolation of San Francisco.” Letter 154, May 26, 1906.

> ”Vanhassa testamentissa muistiin merkityt profetiat ovat Herran sanaa viimeisille päiville, ja ne täyttyvät yhtä varmasti kuin olemme nähneet San Franciscon hävityksen.” Kirje 154, 26. toukokuuta 1906.

Back to Articles