Article

# Panium - Number Eight

Panium – Numero kahdeksan

Third Line Overview

Kolmannen linjan yleiskatsaus

Author

Jeff Pippenger

Published

March 17, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

Seleucus III Ceraunus, ruled briefly as king from 226 to 223 BC before being assassinated or dying under mysterious circumstances. Seleucus III was the immediate predecessor of Antiochus III. The two brothers represent the “sons” of verse ten, and they represent Reagan and Bush in 1989.

Seleukos III Keraunos hallitsi lyhyen aikaa kuninkaana vuosina 226–223 eKr., ennen kuin hänet salamurhattiin tai hän kuoli salaperäisissä olosuhteissa. Seleukos III oli Antiokhos III:n välitön edeltäjä. Nämä kaksi veljestä edustavat jakeen kymmenen ”poikia”, ja he edustavat Reagania ja Bushia vuonna 1989.

> But his sons shall be stirred up, and shall assemble a multitude of great forces: and one shall certainly come, and overflow, and pass through: then shall he return, and be stirred up, even to his fortress. Daniel 11:10.

> Mutta hänen poikansa varustautuvat sotaan ja kokoavat suuren sotajoukon; ja yksi niistä tulee varmasti ja tulvii yli ja käy läpi; sitten hän palaa ja varustautuu sotaan aina linnoitukseensa saakka. Daniel 11:10.

Verse ten is the third line and it represents the “time of the end” in 1989. It ties together with verse forty of chapter eleven and Isaiah eight verse eight. The connection of these three verses identifies that verse eleven represents the current Ukrainian war, with Putin and Zelenskyy as the antagonists represented in the Battle of Raphia set forth in verse eleven. Verse twelve identifies the aftermath of the Ukrainian war and the fate of Putin. Verse thirteen through fifteen is the battle of Panium.

Kymmenes jae on kolmas rivi, ja se edustaa ”lopun aikaa” vuonna 1989. Se liittyy yhteen 11. luvun neljännenkymmenennen jakeen ja Jesajan 8:8:n kanssa. Näiden kolmen jakeen yhteys osoittaa, että yhdestoista jae kuvaa nykyistä Ukrainan sotaa, jossa Putin ja Zelenskyi ovat ne vastustajat, joita yhdestoista jae esittää Raphian taistelussa. Kahdestoista jae osoittaa Ukrainan sodan jälkiseuraukset ja Putinin kohtalon. Jakeet kolmestatoista viiteentoista kuvaavat Paniumin taistelua.

The theme of verse ten is the “time of the end” and in agreement with the principles associated with the unsealing of truth at the “time of the end” the verse, though only one verse has a multitude of prophetic lines represented. Verse ten identifies the beginning of the hidden history of verse forty, which marks the beginning of the movement of the third angel and the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Kymmenennen jakeen aiheena on ”lopun aika”, ja sopusoinnussa niiden periaatteiden kanssa, jotka liittyvät totuuden avaamiseen ”lopun aikana”, tämä jae, vaikka onkin vain yksi jae, sisältää lukuisia edustettuina olevia profeetallisia linjoja. Kymmenes jae osoittaa neljännenkymmenennen jakeen kätketyn historian alun, mikä merkitsee kolmannen enkelin liikkeen ja sadanneljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisen alkua.

The verse connects the seven times of Leviticus twenty-six as identified in the vision which begins in Isaiah chapter seven. That connection marks the combining of divinity with humanity, which is the finishing of the mystery of godliness during the sounding of the seventh trumpet, which is the third woe of Islam.

Jae yhdistää 3. Mooseksen kirjan kahdenkymmenennenkuudennen luvun seitsemän aikaa, sellaisina kuin ne on yksilöity näyssä, joka alkaa Jesajan kirjan seitsemännessä luvussa. Tämä yhteys merkitsee jumaluuden yhdistämistä ihmisyyteen, mikä on jumalisuuden salaisuuden päättäminen seitsemännen pasuunan soidessa, mikä on islamin kolmas voi.

The verse marks 1989 as the time of the end, and with the connection of Leviticus twenty-six’s seven times, it includes the foundational truth of William Miller, and the rebellion of 1863. The verse starts the hidden history of verse forty. It is therefore an essential element of the increase of knowledge that arrives at the time of the end in 1989 and begins the prophetic illustration of the external events that make up the hidden history of verse forty, and through its connection with the seven times also identifies the internal events in the history between 1989 and the Sunday law.

Jae osoittaa vuoden 1989 lopun ajaksi, ja 3. Mooseksen kirjan kahdenkymmenennen kuudennen luvun seitsemän ajan yhteyden kautta se sisältää William Millerin perustavan totuuden sekä vuoden 1863 kapinan. Jae aloittaa neljännenkymmenennen jakeen kätketyn historian. Sen vuoksi se on olennainen osa tiedon lisääntymistä, joka saapuu lopun aikana vuonna 1989, ja se aloittaa niiden ulkonaisten tapahtumien profeetallisen kuvauksen, jotka muodostavat neljännenkymmenennen jakeen kätketyn historian, sekä yhteytensä kautta seitsemään aikaan se myös yksilöi sisäiset tapahtumat historiassa vuosien 1989 ja sunnuntailain välillä.

The number ten is a symbol of a test, and the verses’ connection with the vision of Isaiah seven which places an emphasis upon understanding the truth.

Luku kymmenen on koetuksen vertauskuva, ja jakeiden yhteys Jesajan seitsemännen luvun näkyyn korostaa totuuden ymmärtämistä.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:8, 9.

> Sillä Aramin pää on Damaskos, ja Damaskoksen pää on Resin; ja kuudenkymmenen viiden vuoden kuluessa Efraim murskataan niin, ettei se enää ole kansa. Ja Efraimin pää on Samaria, ja Samarian pää on Remaljan poika. Ellette usko, ette totisesti pysy lujina. Jesaja 7:8, 9.

You will not be established if you do not believe that a “head” represents a capital city (Samaria and Damascus) and a king (Rezin and Remaliah’s son Pekah). If you do not understand those three interchangeable symbols, in the context of Isaiah eight, verse eight, (which is the same vision as chapter seven) then you will not be able to identify Putin and Russia as the king of the south in verses eleven through fifteen.

Teitä ei vahvisteta, jos ette usko, että ”pää” edustaa pääkaupunkia (Samariaa ja Damaskosta) sekä kuningasta (Resiniä ja Remaljan poikaa Pekahia). Jos ette ymmärrä noita kolmea keskenään vaihdettavaa symbolia Jesajan kirjan kahdeksannen luvun kahdeksannen jakeen yhteydessä (joka on sama näky kuin seitsemäs luku), ette kykene tunnistamaan Putinia ja Venäjää etelän kuninkaaksi jakeissa yksitoista–viisitoista.

> Now therefore, behold, the Lord bringeth up upon them the waters of the river, strong and many, even the king of Assyria, and all his glory: and he shall come up over all his channels, and go over all his banks: And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:7, 8.

> Niinpä katso, Herra nostattaa heidän ylitseen virran vedet, väkevät ja suuret, nimittäin Assyrian kuninkaan ja kaiken hänen loistonsa; ja se nousee yli kaikkien uomiensa ja tulvii yli kaikkien rantojensa. Ja se tunkeutuu Juudaan; se tulvii ja vyöryy yli, se ulottuu kaulaan saakka; ja sen siipien levittäytyminen täyttää sinun maasi avaruuden, oi Immanuel. Jesaja 8:7, 8.

The theme of verse ten is a three-step testing process that begins at the time of the end and leads to the close of probation at the Sunday law.

Kymmenennen jakeen aiheena on kolmivaiheinen koettelemusprosessi, joka alkaa lopun aikana ja johtaa armonajan päättymiseen sunnuntilain yhteydessä.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> Ja hän sanoi: Mene, Daniel, sillä nämä sanat pysyvät suljettuina ja sinetöityinä lopun aikaan asti. Monet puhdistetaan, valkaistaan ja koetellaan; mutta jumalattomat tekevät jumalattomasti, eikä yksikään jumalattomista ymmärrä; mutta viisaat ymmärtävät. Daniel 12:9, 10.

At the “time of the end” the book of Daniel is “unsealed” and a three-step testing process as represented by “purified, and made white, and tried” begins. The “wise” understand, the “wicked” do not understand. Their lack of understanding, just as their lack of oil in the parable of the ten virgins causes them to be destroyed.

”Lopun aikana” Danielin kirja ”avataan”, ja kolmivaiheinen koettelemisen prosessi, jota ilmaistaan sanoilla ”puhdistetaan, valkaistaan ja koetellaan”, alkaa. ”Viisaat” ymmärtävät, ”jumalattomat” eivät ymmärrä. Heidän ymmärtämättömyytensä, samoin kuin heidän öljyn puutteensa kymmenen neitsyen vertauksessa, aiheuttaa heidän tuhoutumisensa.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Minun kansani tuhoutuu tiedon puutteen tähden. Koska sinä olet hylännyt tiedon, hylkään myös minä sinut, niin ettet enää ole minun pappini. Koska olet unohtanut Jumalasi lain, unohdan myös minä sinun lapsesi. Hoosea 4:6.

The words “My people” means a covenant people, and these covenant people are to be rejected and destroyed for “lack of knowledge.” The Sunday law in the United States is the waymark where things are forgotten or remembered. Remember the Sabbath day is present truth at that point. It is there the whore of Tyre is remembered. It is there that God remembers the sins of Babylon in Revelation.

Sanat ”minun kansani” tarkoittavat liittokansaa, ja tämä liittokansa on hylättävä ja tuhottava ”tiedon puutteen” tähden. Sunnuntailaki Yhdysvalloissa on se tienviitta, jossa asiat unohdetaan tai muistetaan. ”Muista pyhittää lepopäivä” on siinä kohdassa nykyhetken totuus. Siellä Tyyron portto muistetaan. Siellä Jumala Ilmestyskirjassa muistaa Babylonin synnit.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Reward her even as she rewarded you, and double unto her double according to her works: in the cup which she hath filled fill to her double. Revelation 18:4–6.

> Ja minä kuulin toisen äänen taivaasta sanovan: Lähtekää siitä ulos, minun kansani, ettette tulisi osallisiksi hänen synneistään ettekä saisi osaksenne hänen vitsauksiaan. Sillä hänen syntinsä ulottuvat taivaaseen asti, ja Jumala on muistanut hänen vääryytensä. Kostakaa hänelle niin kuin hän on teille kostanut, ja antakaa hänelle kaksinkertaisesti hänen tekojensa mukaan: siihen maljaan, jonka hän on täyttänyt, täyttäkää hänelle kaksin verroin. Ilmestys 18:4–6.

It is there that the children, or the prophetic last generation of Laodicean Adventism is cut off. It is there that those who Daniel calls the “wicked” manifest that they had “forgot” God’s law, and the portion of God’s law which they forgot is God’s prophetic rules or laws. The context is clearly that they lack the “knowledge” that is increased when the book of Daniel is unsealed. Daniel contrasts the “wise” with the “wicked” and Jesus the “wise virgins” with the “foolish virgins.” Amos identifies the same class as “fair virgins” as those who are unable to find the prophetic message represented by the east, north and seas.

Juuri siinä lapset, eli Laodikean adventismin profeetallinen viimeinen sukupolvi, hävitetään. Juuri siinä ne, joita Daniel kutsuu ”jumalattomiksi”, osoittavat, että he olivat ”unohtaneet” Jumalan lain, ja se osa Jumalan laista, jonka he unohtivat, on Jumalan profeetalliset säännöt eli lait. Asiayhteys osoittaa selvästi, että heiltä puuttuu se ”tieto”, joka lisääntyy, kun Danielin kirja avataan. Daniel asettaa vastakkain ”viisaat” ja ”jumalattomat”, ja Jeesus ”viisaat neitsyet” ja ”tyhmät neitsyet”. Aamos yksilöi saman ryhmän ”kauniiksi neitsyiksi”, jotka eivät kykene löytämään sitä profeetallista sanomaa, jota itä, pohjoinen ja meret edustavat.

> Behold, the days come, saith the Lord God, that I will send a famine in the land, not a famine of bread, nor a thirst for water, but of hearing the words of the Lord: And they shall wander from sea to sea, and from the north even to the east, they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it. In that day shall the fair virgins and young men faint for thirst. They that swear by the sin of Samaria, and say, Thy god, O Dan, liveth; and, The manner of Beersheba liveth; even they shall fall, and never rise up again. Amos 8:11–14.

> Katso, päivät tulevat, sanoo Herra, Herra Jumala, jolloin minä lähetän maahan nälän, en leivän nälkää enkä veden janoa, vaan Herran sanojen kuulemisen nälän. Ja he harhailevat merestä mereen ja pohjoisesta aina itään asti; he juoksevat sinne tänne etsimään Herran sanaa, mutta eivät sitä löydä. Sinä päivänä kauniit neitsyet ja nuorukaiset menehtyvät janoon. Ne, jotka vannovat Samarian synnin kautta ja sanovat: Niin totta kuin sinun jumalasi, oi Dan, elää; ja: Niin totta kuin Beerseban tapa elää — he kaatuvat eivätkä enää koskaan nouse. Aamos 8:11–14.

The message they cannot find is represented by where they are looking as they “wander from sea to sea, and from the north even to the east.” Amos says these “fair virgins” are in a “famine” of hearing “the Word of the Lord,” and that “in that day they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it.” The message that was unsealed from the book of Daniel at the time of the end in 1989 in fulfillment of verse forty and also of verse ten of chapter eleven is summarized in the final two verses of chapter eleven.

Sanoma, jota he eivät voi löytää, kuvataan siinä, mistä he sitä etsivät, heidän ”harhaillessaan merestä mereen ja pohjoisesta aina itään asti”. Aamos sanoo, että nämä ”ihanat neitsyet” ovat ”nälänhädässä”, joka koskee ”Herran sanan” kuulemista, ja että ”sinä päivänä he juoksevat sinne tänne etsimään Herran sanaa eivätkä sitä löydä”. Sanoma, joka avattiin Danielin kirjasta lopun aikana vuonna 1989 jakeen neljäkymmentä täyttymyksenä sekä myös luvun yksitoista jakeen kymmenen täyttymyksenä, esitetään tiivistetysti luvun yksitoista kahdessa viimeisessä jakeessa.

> But tidings out of the east and out of the north shall trouble him: therefore he shall go forth with great fury to destroy, and utterly to make away many. And he shall plant the tabernacles of his palace between the seas in the glorious holy mountain; yet he shall come to his end, and none shall help him. Daniel 11:44, 45.

> Mutta sanomia idästä ja pohjoisesta tulee häntä pelästyttämään; sentähden hän lähtee liikkeelle suuressa vihassa hävittääkseen ja perin juurin tuhotakseen monet. Ja hän pystyttää palatsinsa telttamajat merien välille pyhälle, ihanalle vuorelle; mutta hän tulee loppuunsa, eikä ole auttajaa hänelle. Daniel 11:44, 45.

The foolish, fair and wicked virgins who lack the oil, the message of the east, north and seas who rejected knowledge and God’s covenant and Law are remembered by God at the Sunday law. Three battles are represented in verses ten through fifteen. I separate these three battles into three histories, but they are also a line when considered together, for verse ten opens up the “time of the end” and therefore initiates a three-step testing process.

Tyhmät, kauniit ja jumalattomat neitsyet, joilta puuttuu öljy, sekä idän, pohjoisen ja merien sanoma, ne, jotka hylkäsivät tiedon sekä Jumalan liiton ja lain, muistetaan Jumalan edessä sunnuntailain aikana. Jakeissa kymmenestä viiteentoista esitetään kolme taistelua. Erotan nämä kolme taistelua kolmeksi historiaksi, mutta yhdessä tarkasteltuina ne muodostavat myös yhden linjan, sillä jae kymmenen avaa ”lopun ajan” ja siten käynnistää kolmivaiheisen koetuksen.

Verse ten connects with the seven times of Leviticus twenty-six and therefore the foundations of Adventism and William Miller’s work. The second step of the three steps is a visual test that began when the light of verse eleven and the Ukrainian war opened up. The second test is visual and represents a test concerning our ability to recognize current events in the light of God’s prophetic Word. The third test is the Battle of Panium of verse fifteen, where Simon Barjonah’s name was changed to Peter, and thus marked the sealing of the one hundred and forty-four thousand just before probation closes at the Sunday law of verse sixteen.

Kymmenes jae liittyy 3. Mooseksen kirjan kahdenkymmenennen kuudennen luvun seitsemään aikaan ja siten adventismin perustuksiin sekä William Millerin työhön. Kolmiportaisen etenemisen toinen askel on visuaalinen koetus, joka alkoi, kun yhdestoistae jakeen valo ja Ukrainan sota avautuivat. Toinen koetus on visuaalinen ja kuvaa koetusta, joka koskee kykyämme tunnistaa ajankohtaiset tapahtumat Jumalan profeetallisen sanan valossa. Kolmas koetus on viidennentoista jakeen Paniumin taistelu, jossa Simon Barjonan nimi muutettiin Pietariksi, ja näin merkittiin sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöiminen juuri ennen kuin koetusaika päättyy kuudennentoista jakeen sunnuntailaissa.

When we consider Antiochus Magnus appearance in each of the three battles represented by verse ten, eleven and fifteen we also see the history of verse nine through sixteen the rise and fall of the false prophet of Bible prophecy.

Kun tarkastelemme Antiochus Magnuksen esiintymistä jokaisessa niistä kolmesta taistelusta, joita jakeet kymmenen, yksitoista ja viisitoista kuvaavat, näemme myös jakeiden yhdeksästä kuuteentoista historian: Raamatun profetian väärän profeetan nousun ja lankeemuksen.

Verses one through four identify the rise and fall of the dragon power. Verses nine and ten identify 1798 and 1989 respectively and in so doing, verses nine through sixteen identify the rise and fall of the false prophet. Verses forty to forty-five represent the rise and fall of the beast. Verses nine and ten also align with verse forty’s two “time of the ends” in 1798 and 1989.

Jakeet yhdestä neljään yksilöivät lohikäärmeen vallan nousun ja lankeemuksen. Jakeet yhdeksän ja kymmenen yksilöivät vastaavasti vuodet 1798 ja 1989, ja siten jakeet yhdeksästä kuuteentoista yksilöivät väärän profeetan nousun ja lankeemuksen. Jakeet neljäkymmentä–neljäkymmentäviisi kuvaavat pedon nousua ja lankeemusta. Jakeet yhdeksän ja kymmenen vastaavat myös jakeen neljäkymmentä kahta ”lopun aikaa” vuosina 1798 ja 1989.

Sister White informs us clearly that to misunderstand the “time of the end” produces confusion as to where to apply the prophecies.

Sisar White ilmoittaa meille selvästi, että ”lopun ajan” väärin ymmärtäminen aiheuttaa hämmennystä siinä, mihin profetioita tulee soveltaa.

> “Many are doing the same thing today, in 1897, because they have not had experience in the testing message comprehended in the first, second, and third angels’ messages. There are those who are searching the Scriptures for proof that these messages are still in the future. They gather together the truthfulness of the messages, but they fail to give them their proper place in prophetic history. Therefore such are in danger of misleading the people in regard to locating the messages. They do not see and understand the time of the end, or when to locate the messages. The day of God is coming with stealthy tread, but the supposed wise and great men are prating about ‘higher education’ which they suppose originates with finite men. They know not the signs of Christ’s coming, or of the end of the world.” Sermons and Talks, volume 1, 290.

> ”Monet tekevät nykyään, vuonna 1897, samoin, koska heillä ei ole ollut kokemusta siitä koettelevasta sanomasta, joka sisältyy ensimmäisen, toisen ja kolmannen enkelin sanomiin. On niitä, jotka tutkivat kirjoituksia löytääkseen todistuksen siitä, että nämä sanomat ovat yhä tulevaisuudessa. He kokoavat yhteen sanomien totuudenmukaisuuden, mutta eivät anna niille niiden oikeaa paikkaa profeetallisessa historiassa. Sen vuoksi tällaiset ovat vaarassa johtaa kansaa harhaan sanomien sijoittamisen suhteen. He eivät näe eivätkä ymmärrä lopun aikaa eivätkä sitä, mihin sanomat on sijoitettava. Jumalan päivä on tulossa hiipivin askelin, mutta muka viisaat ja suuret miehet lavertelevat ”korkeammasta koulutuksesta”, jonka he otaksuvat olevan lähtöisin rajallisilta ihmisiltä. He eivät tunne Kristuksen tulemuksen merkkejä eivätkä maailman lopun merkkejä.” Sermons and Talks, osa 1, 290.

Verse ten’s theme is the “time of the end” and there are several “time of the ends” identified in chapter eleven. If you “do not see and understand” the “time of the ends” in chapter eleven, you will not know when “to locate the messages.” She says, “there are those who are searching the Scriptures,” and as with all prophets her words are addressing the last days, so in the last days those she is identifying are a class who do not understand the time of the end, so they are also Amos’ “fair virgins” who fall and never rise again.

Kymmenennen jakeen teema on ”lopun aika”, ja yhdestoista luku osoittaa useita ”lopun aikoja”. Ellette ”näe ja ymmärrä” yhdestoista luvun ”lopun aikoja”, ette tiedä, milloin ”sanomat on sijoitettava”. Hän sanoo: ”on niitä, jotka tutkivat Kirjoituksia”, ja niin kuin kaikkien profeettojen kohdalla, hänen sanansa kohdistuvat viimeisiin päiviin; näin ollen viimeisinä päivinä ne, joita hän tässä yksilöi, ovat ryhmä, joka ei ymmärrä lopun aikaa, ja siten he ovat myös Aamoksen ”ihanat neitsyet”, jotka kaatuvat eivätkä enää koskaan nouse.

In chapter eleven verse one Darius and Cyrus stand together to mark the time of the end in 1989. When Ptolemy went to Babylon and took the northern king into captivity in Egypt in 246 BC, in turn typifying 1798 as represented in verses seven through nine, it was a “time of the end.” Verse ten is the “time of the end” in 1989.

Luvussa yksitoista, jakeessa yksi, Darius ja Kyyros seisovat yhdessä merkitäkseen lopun ajan vuonna 1989. Kun Ptolemaios meni Babyloniin ja vei pohjoisen kuninkaan vankeuteen Egyptiin vuonna 246 eKr., mikä puolestaan esikuvasi vuotta 1798 sellaisena kuin se esitetään jakeissa seitsemästä yhdeksään, se oli ”lopun aika”. Jae kymmenen on ”lopun aika” vuonna 1989.

1798 is the end of the twenty-five hundred and twenty years of scattering against the northern kingdom of Israel which began in 723 BC. Twelve hundred and sixty years later in 538 the papacy ruled for twelve hundred and sixty years until 1798. 1798 is a “time of the end,” for it is the end of the seven times, and also the twelve hundred and sixty years, as well as the twelve hundred and ninety years of Daniel chapter twelve. 1798 is a “time of the end” and therefore 538 is also a “time of the end.” 538 is the end of the twelve hundred and sixty years that paganism trampled down God’s sanctuary and His host which preceded papalism doing the same work for the same amount of time.

1798 on kahdentuhannen viidensadan kahdenkymmenen hajottamisvuoden päätepiste, jotka kohdistuivat Israelin pohjoiseen valtakuntaan ja jotka alkoivat vuonna 723 eKr. Tuhat kaksisataa kuusikymmentä vuotta myöhemmin, vuonna 538, paavius hallitsi tuhat kaksisataa kuusikymmentä vuotta aina vuoteen 1798 asti. Vuosi 1798 on ”lopun aikaa”, sillä se on sekä niiden seitsemän ajan loppu että myös sen tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen vuoden sekä Danielin kahdennessatoista luvussa mainitun tuhannen kahdensadan yhdeksänkymmenen vuoden loppu. Vuosi 1798 on ”lopun aikaa”, ja sen vuoksi myös vuosi 538 on ”lopun aikaa”. Vuosi 538 on sen tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen vuoden päätepiste, jonka ajan pakanuus tallasi maahan Jumalan pyhäkön ja Hänen joukkonsa, ennen kuin paavius teki samaa työtä saman ajan.

538 represents the empowerment of the papacy and in so doing it represents the empowerment of the papacy again at the Sunday law. The Sunday law identifies a “time of the end.” Therefore, verse sixteen, as well as verse one, seven through nine and verse ten all mark the “time of the end.” This truth is to be understood by those who know when to locate the messages. Pompey fulfilled verse sixteen when he took Jerusalem. He was followed by Julius Caesar, Augustus Caesar and Tiberias Caesar. Jesus’ birth was a “time of the end” and it took place in the time of Augustus Caesar.

538 merkitsee paaviuden valtaannousua, ja siten se merkitsee paaviuden valtaannousua jälleen sunnuntailain yhteydessä. Sunnuntailaki osoittaa ”lopun ajan”. Sen vuoksi sekä jae kuusitoista että jae yksi, jakeet seitsemästä yhdeksään sekä jae kymmenen kaikki merkitsevät ”lopun aikaa”. Niiden, jotka tietävät, mihin sanomat on sijoitettava, tulee ymmärtää tämä totuus. Pompeius täytti jakeen kuusitoista valloittaessaan Jerusalemin. Häntä seurasivat Julius Caesar, Augustus Caesar ja Tiberius Caesar. Jeesuksen syntymä oli ”lopun aika”, ja se tapahtui Augustus Caesarin aikana.

> Then shall stand up in his estate a raiser of taxes in the glory of the kingdom: but within few days he shall be destroyed, neither in anger, nor in battle. Daniel 11:20.

> Silloin hänen sijaansa nousee veronkantaja valtakunnan loistoon; mutta muutamien päivien kuluttua hänet murskataan, ei vihassa eikä taistelussa. Daniel 11:20.

Verse twenty adds to the list of “time of the ends” in chapter eleven, and so does Tiberias Caesar who ruled during the crucifixion of Christ.

Kahdeskymmenes jae lisää luvun yksitoista luetteloon ”lopun ajoista”, samoin kuin keisari Tiberius, joka hallitsi Kristuksen ristiinnaulitsemisen aikana.

> And in his estate shall stand up a vile person, to whom they shall not give the honour of the kingdom: but he shall come in peaceably, and obtain the kingdom by flatteries. And with the arms of a flood shall they be overflown from before him, and shall be broken; yea, also the prince of the covenant. Daniel 11:21, 22.

> Ja hänen sijaansa nousee kelvoton mies, jolle ei anneta kuninkuuden arvoa; mutta hän tulee rauhallisesti ja anastaa kuninkuuden viekkailla houkutuksilla. Ja tulvan tavoin vyöryvät sotajoukot pyyhkäistään pois hänen tieltään ja murskataan; niin myös liiton ruhtinas. Daniel 11:21, 22.

The cross stands at the center of the prophetic week which Christ came to confirm with many.

Risti seisoo sen profeetallisen viikon keskuksessa, jonka Kristus tuli vahvistamaan monille.

> And he shall confirm the covenant with many for one week: and in the midst of the week he shall cause the sacrifice and the oblation to cease, and for the overspreading of abominations he shall make it desolate, even until the consummation, and that determined shall be poured upon the desolate. Daniel 9:27.

> Ja hän vahvistaa liiton monien kanssa yhdeksi viikoksi; ja viikon puolivälissä hän lakkauttaa teurasuhrin ja ruokauhrin, ja kauhistusten leviämisen tähden hän tekee sen autioksi aina loppuun asti, ja se, mikä on säädetty, vuodatetaan aution päälle. Daniel 9:27.

In the midst of the week, we have a beginning and an ending for the first twelve hundred and sixty days ended right where the next twelve hundred and sixty days started. The week aligns with the seven times of scattering against the northern kingdom that represented both paganism and papalism trampling down the sanctuary and host.

Viikon puolivälissä meillä on alku ja loppu, sillä ensimmäiset tuhat kaksisataa kuusikymmentä päivää päättyivät juuri siihen, missä seuraavat tuhat kaksisataa kuusikymmentä päivää alkoivat. Viikko vastaa pohjoista valtakuntaa vastaan langetettuja seitsemää hajotuksen aikaa, jotka kuvasivat sekä pakanuuden että paaviuden suorittamaa pyhäkön ja sotajoukon tallaamista.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Sitten minä kuulin erään pyhän puhuvan, ja toinen pyhä sanoi sille eräälle pyhälle, joka puhui: Kuinka kauan kestää näky jokapäiväisestä uhrista ja hävityksen rikkomuksesta, joka antaa sekä pyhäkön että sotajoukon tallattavaksi? Daniel 8:13.

538 is a “time of the end” and it aligns with the cross, which is also the end of a prophetic period. 538 and the cross provide two witnesses that both the beginning and ending of a prophecy is prophetically marked as a “time of the end.”

538 on ”lopun aika”, ja se on linjassa ristin kanssa, joka sekin on profeetallisen ajanjakson loppu. 538 ja risti antavat kaksi todistajaa siitä, että sekä profetian alku että loppu on profeetallisesti merkitty ”lopun ajaksi”.

Verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.” Verse twenty-three identifies the league the Maccabean Jews made with pagan Rome in 161 to 158 BC. The history of the Hasmonean Dynasty from their initial battle unto their ending in the destruction of Jerusalem in 70 AD represents apostate Protestantism in the United States beginning in 1844, the end of a time prophecy, and therefore a “time of the end,” and ending at the Sunday law as represented by 70 AD.

Jakeet kaksikymmentäyksi ja kaksikymmentäkaksi, jae kaksikymmentä, jae kuusitoista, jae kymmenen, jakeet seitsemästä yhdeksään sekä jae yksi merkitsevät kaikki ”lopun aikaa”. Jae kaksikymmentäkolme yksilöi liiton, jonka makkabealaiset juutalaiset tekivät pakanallisen Rooman kanssa vuosina 161–158 eKr. Hasmonealaisdynastian historia heidän ensimmäisestä taistelustaan aina heidän loppuunsa Jerusalemin hävityksessä vuonna 70 jKr. saakka kuvaa luopioprotestantismia Yhdysvalloissa alkaen vuodesta 1844, joka on aikaprofetian päättyminen ja sen tähden ”lopun aika”, ja päättyen sunnuntailakiin, jota vuosi 70 jKr. edustaa.

Verse twenty-three identifies a “time of the end” in 167 BC at the battle of Modein and also in 70 AD, both typifying 1844 and the Sunday law respectively. Verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Jae kaksikymmentäkolme osoittaa ”lopun ajan” vuonna 167 eKr. Modeinin taistelussa sekä myös vuonna 70 jKr., jotka ovat esikuvia vastaavasti vuodesta 1844 ja sunnuntailaista. Jae kaksikymmentäkolme, jakeet kaksikymmentäyksi ja kaksikymmentäkaksi, jae kaksikymmentä, jae kuusitoista, jae kymmenen, jakeet seitsemästä yhdeksään sekä jae yksi kaikki merkitsevät ”lopun ajan”.

Verse twenty-four identifies the three-hundred-and-sixty-year supremacy of pagan Rome, thus marking both the beginning in 31 BC and ending in 330 as “time of the ends.” Verse twenty-seven and twenty-nine identify both the beginning and ending of that period, so verse twenty-four, verse twenty-seven, verse twenty-nine, verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Jae 24 yksilöi pakanallisen Rooman kolmensadankuudenkymmenen vuoden herruuden ja merkitsee siten sekä alun vuonna 31 eKr. että lopun vuonna 330 ”lopun ajaksi”. Jakeet 27 ja 29 yksilöivät tuon ajanjakson sekä alun että lopun, joten jae 24, jae 27, jae 29, jae 23, jakeet 21 ja 22, jae 20, jae 16, jae 10, jakeet 7–9 ja jae 1 merkitsevät kaikki ”lopun ajan”.

Verse thirty-one identifies 538 when the abomination that maketh desolate was placed and verses thirty-six and forty identify 1798 as the “time of the end.” 538 in verse thirty-one and 1798 in verses thirty-six and forty, verses twenty-seven and twenty-nine, verse twenty-four, verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Kolmaskymmenesensimmäinen jae osoittaa vuoteen 538, jolloin hävityksen kauhistus asetettiin, ja jakeet kolmekymmentäkuusi ja neljäkymmentä osoittavat vuoden 1798 ”lopun ajaksi”. Vuosi 538 jakeessa kolmekymmentäyksi ja vuosi 1798 jakeissa kolmekymmentäkuusi ja neljäkymmentä, jakeet kaksikymmentäseitsemän ja kaksikymmentäyhdeksän, jae kaksikymmentäneljä, jae kaksikymmentäkolme, jakeet kaksikymmentäyksi ja kaksikymmentäkaksi, jae kaksikymmentä, jae kuusitoista, jae kymmenen, jakeet seitsemästä yhdeksään sekä jae yksi merkitsevät kaikki ”lopun aikaa”.

The “time of the end” is marked thirteen times before verse forty-one which is the Sunday law and another “time of the end,” as is verse forty-five when the pope comes to his end with none to help. Fifteen times the “time of the end” is located in chapter eleven. Verse ten’s theme is the “time of the end.” It represents the truths which are unsealed in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand.

”Lopun aika” mainitaan kolmetoista kertaa ennen neljättäkymmenettä ensimmäistä jaetta, joka on sunnuntailaki, ja jälleen eräs toinen ”lopun aika”, samoin kuin neljäskymmenes viides jae, jolloin paavi tulee loppuunsa ilman auttajaa. Viidettätoista kertaa ”lopun aika” sijoittuu yhdenteentoista lukuun. Kymmenennen jakeen teema on ”lopun aika”. Se edustaa niitä totuuksia, jotka avataan sinetistä sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisen aikana.

We will continue in the next article.

Jatkamme seuraavassa artikkelissa.

Back to Articles