Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-One

Danielin kirja – numero kuusikymmentäyksi

Unveiling the Prophetic Tapestry: Understanding Daniel’s Visions, the Covenant, and the Sealing Time in the Last Days

Profeetallisen kudelman paljastaminen: Danielin näkyjen, liiton ja viimeisten päivien sinetöimisajan ymmärtäminen

Author

Jeff Pippenger

Published

January 25, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Gabriel came to Daniel in chapter nine to provide him with skill and understanding of the two visions which had been represented in chapter eight.

Gabriel tuli Danielin luo yhdeksännessä luvussa antaakseen hänelle ymmärrystä ja käsityskykyä niistä kahdesta näystä, jotka oli esitetty kahdeksannessa luvussa.

> And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to show thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:22, 23.

> Ja hän opetti minua ja puhui minulle sanoen: Oi Daniel, minä olen nyt tullut antamaan sinulle taitoa ja ymmärrystä. Heti kun anoit, käsky lähti liikkeelle, ja minä olen tullut ilmoittamaan sen sinulle; sillä sinä olet suuresti rakastettu. Ymmärrä siis tämä sana ja ota vaari näystä. Daniel 9:22, 23.

In order for Daniel to have the “understanding” he needed, Gabriel told him to understand both the “matter” and the “vision.” The “matter” was the vision of the trampling down of the sanctuary and host, and the “vision,” was the vision of the appearance of October 22, 1844. Sister White also emphasizes these two visions when she informs us that, Daniel was seeking to understand the relation of the seventy year captivity and the twenty-three hundred years. The seventy years are what Gabriel identified as the “matter” and the “vision” was the twenty-three hundred years. Daniel represents the “wise” of the last days, when Gabriel provides the interpretation of the twenty-three hundred years. The “wise” recognize both the “matter” and the “vision,” in Gabriel’s interpretation, the wicked do not understand. The Millerites understood the “matter” and “vision,” but only in a limited fashion.

Jotta Daniel voisi saada tarvitsemansa ”ymmärryksen”, Gabriel käski hänen ymmärtää sekä ”asian” että ”näyn”. ”Asia” oli näky pyhäkön ja joukon tallaamisesta, ja ”näky” oli näky 22. lokakuuta 1844 tapahtuvasta ilmestymisestä. Myös sisar White korostaa näitä kahta näkyä ilmoittaessaan meille, että Daniel pyrki ymmärtämään seitsemänkymmenen vuoden vankeuden ja kahdentuhannen kolmensadan vuoden välisen suhteen. Seitsemänkymmentä vuotta on se, minkä Gabriel yksilöi ”asiaksi”, ja ”näky” oli kaksituhattakolmesataa vuotta. Daniel edustaa viimeisten päivien ”ymmärrystä saaneita”, kun Gabriel antaa selityksen kaksituhattakolmesadasta vuodesta. ”Ymmärrystä saaneet” tunnistavat Gabrielin selityksessä sekä ”asian” että ”näyn”; jumalattomat eivät ymmärrä. Milleriläiset ymmärsivät ”asian” ja ”näyn”, mutta vain rajoitetulla tavalla.

The four hundred and ninety years of probationary time, was a period that was based upon four hundred and ninety years of rebellion against the covenant of the “seven times” represented in Leviticus twenty-five and twenty-six. The seventy years captivity was the sum of all the years the land was not allowed to enjoy her rest.

Neljäsataayhdeksänkymmentä koetuksen vuotta oli ajanjakso, joka perustui neljäänsataanyhdeksäänkymmeneen vuoteen kapinaa sitä “seitsemän aikaa” koskevaa liittoa vastaan, joka esitetään 3. Mooseksen kirjan luvuissa 25 ja 26. Seitsemänkymmenen vuoden vankeus oli niiden kaikkien vuosien summa, joiden aikana maan ei annettu nauttia levostaan.

The week that Christ confirmed the covenant with many, was an illustration of the quarrel of his covenant, as represented by two periods of twelve hundred and sixty days. That prophetic week was divided by the cross, which typifies the seal of God.

Viikko, jonka aikana Kristus vahvisti liiton monien kanssa, oli kuvaus hänen liittonsa riita-asiasta, sellaisena kuin sitä esittävät kaksi tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen päivän jaksoa. Tuo profeetallinen viikko jakautui ristin kohdalla, joka on Jumalan sinetin esikuva.

> “What is the seal of the living God, which is placed in the foreheads of His people? It is a mark which angels, but not human eyes, can read; for the destroying angel must see this mark of redemption. The intelligent mind has seen the sign of the cross of Calvary in the Lord’s adopted sons and daughters. The sin of the transgression of the law of God is taken away. They have on the wedding garment, and are obedient and faithful to all God’s commands.” Manuscript Releases, volume 21, 52.

> ”Mikä on elävän Jumalan sinetti, joka pannaan Hänen kansansa otsiin? Se on merkki, jonka enkelit, mutta eivät ihmissilmät, voivat lukea; sillä tuhoavan enkelin täytyy nähdä tämä lunastuksen merkki. Ymmärtävä mieli on nähnyt Golgatan ristin merkin Herran ottolapsissa, pojissa ja tyttärissä. Jumalan lain rikkomisen synti on poistettu. Heillä on yllään häävaate, ja he ovat kuuliaisia ja uskollisia kaikille Jumalan käskyille.” Manuscript Releases, osa 21, 52.

That week typified two periods of twelve hundred and sixty years divided at the Sunday law of 538, (the mark of the beast) in which paganism and then papalism trampled down the sanctuary and the host. For twelve hundred and sixty days, Christ gave His testimony, then for another twelve hundred and sixty days, Christ gave the same testimony through His disciples. For twelve hundred and sixty years, Satan gave his testimony, through paganism, and then for another twelve hundred and sixty years, Satan gave his testimony through the papacy.

Tuo viikko kuvasi esikuvallisesti kahta tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen vuoden ajanjaksoa, jotka jakautuivat vuoden 538 sunnuntailain kohdalla (pedon merkki), jolloin ensin pakanuus ja sitten paavius tallasivat pyhäkön ja joukon. Tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen päivän ajan Kristus antoi todistuksensa, ja sitten toisten tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen päivän ajan Kristus antoi saman todistuksen opetuslastensa kautta. Tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen vuoden ajan Saatana antoi todistuksensa pakanuuden kautta, ja sitten toisten tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen vuoden ajan Saatana antoi todistuksensa paaviuden kautta.

The covenant, which through ancient Israel’s disobedience, became God’s “quarrel,” was the covenant of Leviticus chapter twenty-five, that outlined the land resting, and the jubilee that was to be celebrated every forty-ninth year.

Liitto, josta muinaisen Israelin tottelemattomuuden vuoksi tuli Jumalan ”riita-asia”, oli 3. Mooseksen kirjan kahdennenkymmenennenviidennen luvun liitto, jossa säädettiin maan lepovuodesta ja riemuvuodesta, jota oli vietettävä joka neljäntenäkymmenentenäyhdeksäntenä vuonna.

> And the Lord spake unto Moses in mount Sinai, saying, Speak unto the children of Israel, and say unto them, When ye come into the land which I give you, then shall the land keep a sabbath unto the Lord. Six years thou shalt sow thy field, and six years thou shalt prune thy vineyard, and gather in the fruit thereof; But in the seventh year shall be a sabbath of rest unto the land, a sabbath for the Lord: thou shalt neither sow thy field, nor prune thy vineyard. That which groweth of its own accord of thy harvest thou shalt not reap, neither gather the grapes of thy vine undressed: for it is a year of rest unto the land. And the sabbath of the land shall be meat for you; for thee, and for thy servant, and for thy maid, and for thy hired servant, and for thy stranger that sojourneth with thee, And for thy cattle, and for the beast that are in thy land, shall all the increase thereof be meat. And thou shalt number seven sabbaths of years unto thee, seven times seven years; and the space of the seven sabbaths of years shall be unto thee forty and nine years. Then shalt thou cause the trumpet of the jubile to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. And ye shall hallow the fiftieth year, and proclaim liberty throughout all the land unto all the inhabitants thereof: it shall be a jubile unto you; and ye shall return every man unto his possession, and ye shall return every man unto his family. A jubile shall that fiftieth year be unto you: ye shall not sow, neither reap that which groweth of itself in it, nor gather the grapes in it of thy vine undressed. For it is the jubile; it shall be holy unto you: ye shall eat the increase thereof out of the field. In the year of this jubile ye shall return every man unto his possession. Leviticus 25:1–13.

> Ja Herra puhui Moosekselle Siinain vuorella sanoen: Puhu israelilaisille ja sano heille: Kun te tulette siihen maahan, jonka minä teille annan, niin maa pitäköön sapatin Herralle. Kuusi vuotta kylvä peltoasi, ja kuusi vuotta leikkaa viinitarhaasi ja korjaa sen sato; mutta seitsemäntenä vuonna olkoon maalla täydellinen levon sapatti, sapatti Herralle: älä kylvä peltoasi äläkä leikkaa viinitarhaasi. Älä korjaa sitä, mikä kasvaa itsestään sadostasi, äläkä kokoa leikkaamattoman viinipuusi rypäleitä; sillä se on levon vuosi maalle. Ja maan sapatti olkoon teille ravinnoksi: sinulle ja palvelijallesi ja palvelijattarellesi ja palkkalaisellesi ja muukalaisellesi, joka asuu luonasi, ja karjallesi ja eläimille, jotka ovat maassasi; kaikki sen tuotto olkoon ravinnoksi. Ja laske itsellesi seitsemän vuosiviikkoa, seitsemän kertaa seitsemän vuotta, niin että seitsemän vuosiviikon aika on sinulle neljäkymmentäyhdeksän vuotta. Sitten anna riemuvuoden pasuunan soida seitsemännen kuukauden kymmenentenä päivänä; sovituspäivänä antakaa pasuunan soida kautta koko maanne. Ja pyhittäkää viideskymmenes vuosi ja julistakaa vapaus kautta koko maan kaikille sen asukkaille: se olkoon teille riemuvuosi; ja jokainen teistä palatkoon omaisuutensa luo, ja jokainen palatkoon sukunsa luo. Riemuvuosi olkoon se viideskymmenes vuosi teille: älkää kylväkö älkääkä korjatko siinä sitä, mikä kasvaa itsestään, älkääkä kootko siinä leikkaamattoman viinipuusi rypäleitä. Sillä se on riemuvuosi; se olkoon teille pyhä: syökää sen tuotto kedolta. Tämän riemuvuoden aikana palatkoon jokainen omaisuutensa luo. 3. Mooseksen kirja 25:1–13.

The first period of the twenty-three hundred year prophecy, as with the week Christ confirmed the covenant, and the four-hundred and ninety years is directly associated with the “seven times” of Leviticus chapters twenty-five and twenty-six.

Kaksituhattaakolmesataavuotisen ennustuksen ensimmäinen ajanjakso, samoin kuin se viikko, jonka aikana Kristus vahvisti liiton, ja neljäsataayhdeksänkymmentä vuotta, liittyy suoraan 3. Mooseksen kirjan lukujen kaksikymmentäviisi ja kaksikymmentäkuusi ”seitsemään aikaan”.

> Know therefore and understand, that from the going forth of the commandment to restore and to build Jerusalem unto the Messiah the Prince shall be seven weeks, and threescore and two weeks: the street shall be built again, and the wall, even in troublous times. Daniel 9:2.

> Tiedä siis ja ymmärrä: siitä hetkestä, jolloin sana lähti Jerusalemin ennallistamisesta ja rakentamisesta, Messias-Ruhtinaaseen asti on kulunut seitsemän viikkoa ja kuusikymmentä kaksi viikkoa; katu rakennetaan jälleen ja muuri, ahdistavina aikoina. Daniel 9:2.

Sixty-nine weeks beginning in 457 BC, brings you to Christ’s baptism, and the beginning of the week in which he confirmed the covenant, which was the covenant of God’s “quarrel.” But there was a week of weeks (forty-nine years), that was isolated from the sixty-nine weeks by the phrase “seven weeks, and threescore and two weeks.” Beginning in 457 BC, there was to be forty-nine years, a clear reference to the covenant of Leviticus chapter twenty-five, and to the jubilee celebration. Those forty-nine years were not only a symbol of the jubilee cycles, but also of Pentecost, which is the fiftieth day that follows the forty-nine days of the feast of weeks.

Kuusikymmentäyhdeksän viikkoa, alkaen vuodesta 457 eKr., vie sinut Kristuksen kasteeseen ja sen viikon alkuun, jonka aikana hän vahvisti liiton, joka oli Jumalan ”riidan” liitto. Mutta oli olemassa viikkoviikko, neljäkymmentäyhdeksän vuotta, joka oli erotettu kuudestakymmenestäyhdeksästä viikosta ilmauksella ”seitsemän viikkoa ja kuusikymmentäkaksi viikkoa”. Alkaen vuodesta 457 eKr. oli määrä kulua neljäkymmentäyhdeksän vuotta, mikä on selvä viittaus 3. Mooseksen kirjan kahdenkymmenennenviidennen luvun liittoon ja riemuvuoden viettoon. Nuo neljäkymmentäyhdeksän vuotta eivät olleet ainoastaan riemuvuosikiertojen vertauskuva, vaan myös helluntain, joka on viideskymmenes päivä ja seuraa viikkojuhlan neljääkymmentäyhdeksää päivää.

The first forty-nine years of the twenty-three hundred years, the four hundred and ninety years, and the week the covenant was confirmed are all directly connected with the twenty-five hundred and twenty years, represented as “seven times,” in Leviticus twenty-six. Every element of the twenty-three hundred year prophecy is directly connected to the “seven times” which Adventism set aside and rejected in 1863. The “seven times” is a symbol of the jubilee covenant, and for this reason it is also to be noted that when the twenty-three hundred years ended on October 22, 1844, so too, did the twenty-five hundred and twenty years end on that very day, for Moses recorded in Leviticus chapter twenty-five:

Kaksituhattakolmensadan vuoden ensimmäiset neljäkymmentäyhdeksän vuotta, neljäsataayhdeksänkymmentä vuotta sekä se viikko, jolloin liitto vahvistettiin, ovat kaikki välittömässä yhteydessä kahteentuhanteen viiteensataan kahteenkymmeneen vuoteen, joka on kuvattu ”seitsemänä aikana” 3. Mooseksen kirjan 26. luvussa. Kaksituhattakolmensadan vuoden profetian jokainen osa on välittömästi sidoksissa ”seitsemään aikaan”, jonka adventismi pani syrjään ja hylkäsi vuonna 1863. ”Seitsemän aikaa” on riemuvuoden liiton vertauskuva, ja tästä syystä on myös pantava merkille, että kun kaksituhattakolmesataa vuotta päättyi 22. lokakuuta 1844, myös kaksituhattaviisisataakaksikymmentä vuotta päättyi juuri samana päivänä, sillä Mooses kirjoitti 3. Mooseksen kirjan 25. luvussa:

> And thou shalt number seven sabbaths of years unto thee, seven times seven years; and the space of the seven sabbaths of years shall be unto thee forty and nine years. Then shalt thou cause the trumpet of the jubile to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. Leviticus 25:8, 9.

> Ja laske itsellesi seitsemän vuosiviikkoa, seitsemän kertaa seitsemän vuotta; ja noiden seitsemän vuosiviikon aika olkoon sinulle neljäkymmentäyhdeksän vuotta. Sitten anna riemuvuoden pasuunan soida seitsemännen kuun kymmenentenä päivänä; sovituspäivänä antakaa pasuunan soida kautta koko maanne. 3. Moos. 25:8, 9.

Every prophetic period within the twenty-three hundred years, is directly associated with the “seven times” of Leviticus twenty-six, including the day both prophetic periods ended. The first forty-nine years identified the work of rebuilding and restoring Jerusalem that would be finalized as God’s people came out of Babylon. The temple was finished before the third decree, as was the Millerite temple finished before the third angel arrived. Yet after 457 BC, “the street” still needed to “be built again, and the wall, even in troublous times.” As Alpha and Omega, Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing, and after October 22, 1844, the Millerites were to finish “the street” “and the wall,” “in troublous times.”

Jokainen profeetallinen ajanjakso kahdentuhannen kolmensadan vuoden sisällä liittyy suoraan 3. Mooseksen kirjan kahteenkymmeneen kuuteen lukuun sisältyviin ”seitsemään aikaan”, mukaan lukien päivä, jona molemmat profeetalliset ajanjaksot päättyivät. Ensimmäiset neljäkymmentäyhdeksän vuotta osoittivat Jerusalemin jälleenrakentamisen ja ennalleenasettamisen työn, joka saatettaisiin päätökseen, kun Jumalan kansa lähtisi Babylonista. Temppeli valmistui ennen kolmatta käskyä, samoin kuin milleriittien temppeli valmistui ennen kuin kolmas enkeli saapui. Kuitenkin vuoden 457 eKr. jälkeen ”katu” oli yhä ”rakennettava jälleen, ja muuri, ahdistavina aikoina”. Alfana ja Omegana Jeesus havainnollistaa aina asian lopun asian alulla, ja 22. lokakuuta 1844 jälkeen milleriittien tuli saattaa valmiiksi ”katu” ja ”muuri” ”ahdistavina aikoina”.

Sister White identifies the literal wall of protection around Jerusalem as a symbol of God’s law, and immediately after October 22, 1844, the faithful were led into the heavenly sanctuary and recognized God’s law (the wall). In order to recognize God’s law, including the Sabbath, the Millerites were led back to the covenant of ancient Israel. The restoration of the literal “street,” is the restoration that was spiritually accomplished when the Millerites returned to Jeremiah’s “old paths”. The “troublous times” that were to be in the period the wall and street were established was to be accomplished after 1844, and the Civil War that was then approaching, and soon beginning in that very history, represented those troublous times.

Sisar White tunnistaa Jerusalemin ympärillä olevan kirjaimellisen suojamuurin Jumalan lain vertauskuvaksi, ja heti 22. lokakuuta 1844 jälkeen uskolliset johdatettiin taivaalliseen pyhäkköön ja he tunnistivat Jumalan lain (muurin). Tunnistaakseen Jumalan lain, sapatti mukaan lukien, milleriitit johdatettiin takaisin muinaisen Israelin liittoon. Kirjaimellisen ”kadun” ennalleenasettaminen on se ennalleenasettaminen, joka hengellisesti toteutui, kun milleriitit palasivat Jeremian ”vanhoille poluille”. ”Vaikeat ajat”, joiden oli määrä vallita sinä ajanjaksona, jolloin muuri ja katu vahvistettiin, oli määrä toteutua vuoden 1844 jälkeen, ja sisällissota, joka tuolloin lähestyi ja pian alkoi juuri tuossa historiassa, edusti noita vaikeita aikoja.

Had they been faithful they would have reached the symbolic fiftieth year of the jubilee (where the slaves are released), which was also represented by the fiftieth day of Pentecost (where the message of emancipation goes to all the world). But after 1844 most opposed the Sabbath light, and in 1863, they also rejected the message of Moses (the “seven times”), which had been delivered to them by Elijah (William Miller.) In other words, they turned away from “the street” (the old paths) that they were to restore and walk in.

Jos he olisivat olleet uskollisia, he olisivat saavuttaneet riemuvuoden vertauskuvallisen viidennenkymmenennen vuoden (jolloin orjat vapautetaan), jota edusti myös helluntain viideskymmenes päivä (jolloin vapautuksen sanoma menee koko maailmaan). Mutta vuoden 1844 jälkeen useimmat vastustivat sapatin valoa, ja vuonna 1863 he hylkäsivät myös Mooseksen sanoman (“seitsemän aikaa”), jonka Elia (William Miller) oli heille toimittanut. Toisin sanoen he kääntyivät pois “kadulta” (vanhoilta poluilta), jonka heidän oli määrä ennallistaa ja jolla heidän oli määrä vaeltaa.

Jesus always illustrates the end by the beginning, and when the parable of the ten virgins is repeated in the last days, the work of restoring Jerusalem is again to be accomplished. The “street and wall” will be built in “troublous times”. We are now entering into those troublous times. October 22, 1844, typifies the soon-coming Sunday law, so when the “hour of the great earthquake,” of Revelation eleven arrives, the street and wall will be built in troublous times. We will now identify those troublous times as the “angering of the nations” produced by the escalating warfare of Islam.

Jeesus havainnollistaa aina lopun alun kautta, ja kun vertaus kymmenestä neitsyestä toistuu viimeisinä päivinä, Jerusalemin ennallistamistyö on jälleen saatettava päätökseen. ”Katu ja muuri” rakennetaan ”ahdistavina aikoina”. Me olemme nyt astumassa noihin ahdistaviin aikoihin. Lokakuun 22. päivä 1844 on tulevan sunnuntailain esikuva, joten kun Ilmestyskirjan yhdentoista luvun ”suuren maanjäristyksen hetki” koittaa, katu ja muuri rakennetaan ahdistavina aikoina. Tunnistamme nyt nuo ahdistavat ajat kansojen vihastumiseksi, jonka aiheuttaa islamin kärjistyvä sodankäynti.

While explaining what had been previously written concerning a “time of trouble,” she gave an explanation that is recorded in the book Early Writings.

Selittäessään sitä, mitä oli aiemmin kirjoitettu ”ahdistuksen ajasta”, hän antoi selityksen, joka on tallennettu teokseen Early Writings.

> “1. On page 33 is given the following: ‘I saw that the holy Sabbath is, and will be, the separating wall between the true Israel of God and unbelievers; and that the Sabbath is the great question to unite the hearts of God’s dear, waiting saints. I saw that God had children who do not see and keep the Sabbath. They have not rejected the light upon it. And at the commencement of the time of trouble, we were filled with the Holy Ghost as we went forth and proclaimed the Sabbath more fully.’

> ”1. Sivulla 33 esitetään seuraavaa: ’Näin, että pyhä sapatti on ja tulee olemaan erottava muuri Jumalan todellisen Israelin ja epäuskoisten välillä; ja että sapatti on se suuri kysymys, joka yhdistää Jumalan rakkaiden, odottavien pyhien sydämet. Näin, että Jumalalla oli lapsia, jotka eivät näe sapattia eivätkä sitä pidä. He eivät olleet hylänneet siitä annettua valoa. Ja ahdistuksen ajan alkaessa me täytyimme Pyhällä Hengellä lähtiessämme julistamaan sapattia täydellisemmin.’”

> “This view was given in 1847 when there were but very few of the Advent brethren observing the Sabbath, and of these but few supposed that its observance was of sufficient importance to draw a line between the people of God and unbelievers. Now the fulfillment of that view is beginning to be seen. ‘The commencement of that time of trouble,’ here mentioned does not refer to the time when the plagues shall begin to be poured out, but to a short period just before they are poured out, while Christ is in the sanctuary. At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> ”Tämä näky annettiin vuonna 1847, jolloin sapatin viettäviä adventtiveljiä oli vain hyvin vähän, ja näistäkin vain harvat katsoivat, että sen noudattaminen oli kyllin tärkeää vetämään rajan Jumalan kansan ja epäuskoisten välille. Nyt tuon näyn täyttymys alkaa tulla näkyviin. Tässä mainittu ’tuon ahdistuksen ajan alku’ ei viittaa aikaan, jolloin vitsaukset alkavat vuodatettaviksi, vaan lyhyeen ajanjaksoon juuri ennen kuin ne vuodatetaan, Kristuksen ollessa pyhäkössä. Tuona aikana, samalla kun pelastustyö on päättymässä, ahdistus on kohtaava maata, ja kansakunnat vihastuvat, mutta niitä pidetään hillittyinä, etteivät ne estäisi kolmannen enkelin työtä. Tuona aikana on tuleva ’myöhäissade’ eli virvoitus Herran kasvojen edestä antamaan voimaa kolmannen enkelin voimalliselle huudolle ja valmistamaan pyhät kestämään aikana, jolloin ne seitsemän viimeistä vitsausta vuodatetaan.” Early Writings, 85.

There is a “short period of time,” that precedes the close of probation, when “the nations will be angry, yet held in check.” At the same time “the latter rain” arrives. The “angering of the nations,” is a symbol that is identified in Revelation chapter eleven.

On olemassa ”lyhyt ajanjakso”, joka edeltää koetusajan päättymistä ja jonka aikana ”kansakunnat vihastuvat, mutta niitä pidetään kurissa”. Samanaikaisesti saapuu ”myöhäissade”. ”Kansakuntien vihastuminen” on vertauskuva, joka yksilöidään Ilmestyskirjan yhdettätoista lukua koskevassa esityksessä.

> And the nations were angry, and thy wrath is come, and the time of the dead, that they should be judged, and that thou shouldest give reward unto thy servants the prophets, and to the saints, and them that fear thy name, small and great; and shouldest destroy them which destroy the earth. Revelation 11:18.

> Ja kansakunnat vihastuivat, ja sinun vihasi on tullut, ja on tullut kuolleitten aika, että heidät tuomittaisiin, ja että sinä antaisit palkan palvelijoillesi profeetoille ja pyhille ja niille, jotka pelkäävät sinun nimeäsi, pienille ja suurille, ja että sinä hävittäisit ne, jotka turmelevat maan. Ilmestys 11:18.

Sister White comments on this verse.

Sisarten White kommentoi tätä jaetta.

> “I saw that the anger of the nations, the wrath of God, and the time to judge the dead were separate and distinct, one following the other, also that Michael had not stood up, and that the time of trouble, such as never was, had not yet commenced. The nations are now getting angry, but when our High Priest has finished His work in the sanctuary, He will stand up, put on the garments of vengeance, and then the seven last plagues will be poured out.

> Näin, että kansojen viha, Jumalan viha ja kuolleiden tuomitsemisen aika olivat erillisiä ja toisistaan selvästi erotettavia, toistaan seuraavia tapahtumia; näin myös, ettei Miikael ollut vielä noussut, eikä sellainen ahdistuksen aika, jollaista ei ole milloinkaan ollut, ollut vielä alkanut. Kansat ovat nyt vihastumassa, mutta kun meidän Ylipappimme on saanut työnsä pyhäkössä päätökseen, Hän nousee, pukee ylleen koston vaatteet, ja silloin ne seitsemän viimeistä vitsausta vuodatetaan.

> “I saw that the four angels would hold the four winds until Jesus’ work was done in the sanctuary, and then will come the seven last plagues.” Early Writings, 36.

> ”Näin, että ne neljä enkeliä pidättävät neljää tuulta, kunnes Jeesuksen työ pyhäkössä on päättynyt, ja sitten tulevat ne seitsemän viimeistä vitsausta.” Early Writings, 36.

The “angering of the nations” occurs just before probation closes, for it is followed by the “wrath of God.” The “wrath of God” occurs when probation closes, and the “time to judge the dead,” refers to a judgment that occurs during the millennium, and does not refer to the judgment of the dead that began in 1844.

“Kansojen vihastuminen” tapahtuu aivan ennen kuin koetusaika päättyy, sillä sitä seuraa “Jumalan viha”. “Jumalan viha” ilmenee, kun koetusaika päättyy, ja “aika tuomita kuolleet” viittaa tuomioon, joka tapahtuu tuhatvuotiskauden aikana, eikä viittaa siihen kuolleiden tuomioon, joka alkoi vuonna 1844.

> And I saw an angel come down from heaven, having the key of the bottomless pit and a great chain in his hand. And he laid hold on the dragon, that old serpent, which is the Devil, and Satan, and bound him a thousand years, And cast him into the bottomless pit, and shut him up, and set a seal upon him, that he should deceive the nations no more, till the thousand years should be fulfilled: and after that he must be loosed a little season. And I saw thrones, and they sat upon them, and judgment was given unto them: and I saw the souls of them that were beheaded for the witness of Jesus, and for the word of God, and which had not worshipped the beast, neither his image, neither had received his mark upon their foreheads, or in their hands; and they lived and reigned with Christ a thousand years. Revelation 20:1–4.

> Ja minä näin enkelin astuvan alas taivaasta, ja hänellä oli syvyyden avain ja suuret kahleet kädessään. Ja hän tarttui lohikäärmeeseen, siihen vanhaan käärmeeseen, joka on Perkele ja Saatana, ja sitoi hänet tuhanneksi vuodeksi, ja heitti hänet syvyyteen ja sulki hänet sinne ja pani sinetin hänen päälleen, ettei hän enää pettäisi kansoja, ennen kuin ne tuhat vuotta olisivat täyttyneet; sen jälkeen hänet pitää päästettämän irti vähäksi aikaa. Ja minä näin valtaistuimia, ja he istuivat niille, ja heille annettiin tuomiovalta; ja minä näin niiden sielut, jotka oli mestattu Jeesuksen todistuksen tähden ja Jumalan sanan tähden, ja jotka eivät olleet kumartaneet petoa eivätkä sen kuvaa eivätkä ottaneet sen merkkiä otsaansa tai käteensä; ja he virkosivat eloon ja hallitsivat Kristuksen kanssa tuhannen vuotta. Ilmestys 20:1–4.

The judgment that is “given unto” the saints, identifies that they will pass judgment upon the wicked during the millennium, not that they are judged.

Tuomio, joka ”annetaan” pyhille, osoittaa, että he panevat täytäntöön tuomion jumalattomille tuhatvuotiskauden aikana, ei sitä, että he ovat tuomittavina.

> “During the thousand years between the first and the second resurrection the judgment of the wicked takes place. The apostle Paul points to this judgment as an event that follows the second advent. ‘Judge nothing before the time, until the Lord come, who both will bring to light the hidden things of darkness, and will make manifest the counsels of the hearts.’ 1 Corinthians 4:5. Daniel declares that when the Ancient of Days came, ‘judgment was given to the saints of the Most High.’ Daniel 7:22. At this time the righteous reign as kings and priests unto God. John in the Revelation says: ‘I saw thrones, and they sat upon them, and judgment was given unto them.’ ‘They shall be priests of God and of Christ, and shall reign with Him a thousand years.’ Revelation 20:4, 6. It is at this time that, as foretold by Paul, ‘the saints shall judge the world.’ 1 Corinthians 6:2. In union with Christ they judge the wicked, comparing their acts with the statute book, the Bible, and deciding every case according to the deeds done in the body. Then the portion which the wicked must suffer is meted out, according to their works; and it is recorded against their names in the book of death.

> ”Ensimmäisen ja toisen ylösnousemuksen välisen tuhannen vuoden aikana tapahtuu jumalattomien tuomio. Apostoli Paavali viittaa tähän tuomioon tapahtumana, joka seuraa toista adventtia. ”Älkää sentähden lausuko mitään tuomiota, ennenkuin aika on, kunnes Herra tulee, joka myös on saattava valoon pimeyden kätköt ja tuova ilmi sydänten aivoitukset.” 1. Korinttolaiskirje 4:5. Daniel julistaa, että kun Vanhainen tuli, ”tuomio annettiin Korkeimman pyhille”. Daniel 7:22. Tänä aikana vanhurskaat hallitsevat kuninkaina ja pappeina Jumalalle. Johannes sanoo Ilmestyskirjassa: ”Minä näin valtaistuimia, ja he istuivat niille, ja heille annettiin tuomiovalta.” ”He tulevat olemaan Jumalan ja Kristuksen pappeja ja hallitsevat hänen kanssaan tuhannen vuotta.” Ilmestyskirja 20:4, 6. Juuri tänä aikana, kuten Paavali ennusti, ”pyhät tulevat tuomitsemaan maailman”. 1. Korinttolaiskirje 6:2. Yhdessä Kristuksen kanssa he tuomitsevat jumalattomat, verraten heidän tekojaan lain kirjaan, Raamattuun, ja ratkaisten jokaisen tapauksen ruumiissa tehtyjen tekojen mukaan. Sitten mitataan se osa, joka jumalattomien täytyy kärsiä, heidän tekojensa mukaan; ja se merkitään heidän nimiensä kohdalle kuoleman kirjaan.

> “Satan also and evil angels are judged by Christ and His people. Says Paul: ‘Know ye not that we shall judge angels?’ Verse 3. And Jude declares that ‘the angels which kept not their first estate, but left their own habitation, He hath reserved in everlasting chains under darkness unto the judgment of the great day.’ Jude 6.

> ”Myös Saatana ja pahat enkelit joutuvat Kristuksen ja Hänen kansansa tuomittaviksi. Paavali sanoo: ”Ettekö tiedä, että me tulemme tuomitsemaan enkeleitä?” Jae 3. Ja Juudas julistaa, että ”ne enkelit, jotka eivät säilyttäneet alkuperäistä arvoasemaansa, vaan jättivät oman asumuksensa, Hän on pannut pimeyteen iankaikkisissa kahleissa säilytettäviksi suuren päivän tuomioon asti.” Juud. 6.

> “At the close of the thousand years the second resurrection will take place. Then the wicked will be raised from the dead and appear before God for the execution of ‘the judgment written.’ Thus the revelator, after describing the resurrection of the righteous, says: ‘The rest of the dead lived not again until the thousand years were finished.’ Revelation 20:5. And Isaiah declares, concerning the wicked: ‘They shall be gathered together, as prisoners are gathered in the pit, and shall be shut up in the prison, and after many days shall they be visited.’ Isaiah 24:22.” The Great Controversy, 660, 661.

> ”Tuhannen vuoden päättyessä tapahtuu toinen ylösnousemus. Silloin jumalattomat herätetään kuolleista ja ilmestyvät Jumalan eteen toimeenpantavaksi se ’kirjoitettu tuomio’. Niinpä ilmestyksensaaja vanhurskaiden ylösnousemusta kuvattuaan sanoo: ’Mutta muut kuolleet eivät vironneet eloon, ennen kuin ne tuhat vuotta olivat loppuun kuluneet.’ Ilmestys 20:5. Ja Jesaja julistaa jumalattomista: ’Heidät kootaan yhteen, niin kuin vangit kootaan vankikuoppaan, ja heidät suljetaan vankeuteen, ja monien päivien jälkeen heitä etsiskellään.’ Jesaja 24:22.” Suuri taistelu, 660, 661.

It is therefore clear that “the angering of the nations” refers to the “troublous times” that comes upon the world before probation closes, and that when “the nations are angered,” they are simultaneously “held in check.”

On siis selvää, että ”kansojen vihastuminen” viittaa niihin ”vaivanaikoihin”, jotka tulevat maailman ylle ennen armonajan päättymistä, ja että silloin, kun ”kansat vihastuvat”, niitä samalla ”pidätellään kurissa”.

> “I saw that the anger of the nations, the wrath of God, and the time to judge the dead were separate and distinct, one following the other.” Early Writings, 36.

> ”Näin, että kansojen viha, Jumalan viha ja aika tuomita kuolleet olivat erillisiä ja toisistaan selvästi erottuvia, toinen toistaan seuraten.” Early Writings, 36.

At the time when the “nations are angered,” the latter rain begins to fall.

Sinä aikana, jolloin ”kansat ovat vihoissaan”, myöhäissade alkaa langeta.

> “At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> ”Tuona aikana, pelastustyön lähestyessä päättymistään, ahdistus on tuleva maan päälle, ja kansat vihastuvat, mutta niitä pidetään kurissa, etteivät ne estäisi kolmannen enkelin työtä. Tuona aikana on tuleva ’myöhäissade’ eli virvoitus Herran kasvojen edestä antamaan voimaa kolmannen enkelin suurelle huudolle ja valmistamaan pyhät kestämään sinä aikana, jolloin ne seitsemän viimeistä vitsausta vuodatetaan.” Early Writings, 85.

There is a point when the “nations are angered,” but they are simultaneously “held in check.” Then it is that Christ sets up His kingdom of glory, for He sets up His kingdom during the time of the latter rain.

On ajankohta, jolloin ”kansat vihastuivat”, mutta samalla ne ”pidetään aisoissa”. Silloin Kristus perustaa kirkkauden valtakuntansa, sillä Hän perustaa valtakuntansa myöhäissateen aikana.

> “The latter rain is coming on those that are pure—all then will receive it as formerly.

> ”Myöhäissade tulee niiden päälle, jotka ovat puhtaat — silloin kaikki saavat sen niin kuin ennenkin.

> “When the four angels let go, Christ will set up His kingdom. None receive the latter rain but those who are doing all they can.” Spalding and Magan, 3.

> ”Kun neljä enkeliä päästää irti, Kristus pystyttää valtakuntansa. Kukaan ei saa myöhäissadetta paitsi ne, jotka tekevät kaikkensa.” Spalding and Magan, 3.

The two previous passages from Early Writings identify that when the nations are angered, and simultaneously “held in check,” the four angels restrain the four winds. The angering of the nations is therefore represented as the “four winds”. She also noted that at the time the four angels hold the angry nations in check, the latter rain would arrive. The period of time that begins when the latter rain arrives, which is also when the nations are angered, yet held in check, continues until Michael stands up and human probation closes. That period of time is the period when salvation is closing, and therefore represents the last work of Christ in the Most Holy Place, which is identified as the period of time when He is either blotting out men’s sins or their names from the books of judgment. That time period, when the angels are holding the four winds, is the sealing time of the one hundred and forty-four thousand.

Kaksi edellistä kohtaa teoksesta Early Writings osoittavat, että kun kansat vihastuvat ja niitä samanaikaisesti ”pidetään aisoissa”, neljä enkeliä pidättävät neljää tuulta. Kansojen vihastuminen esitetään siis ”neljänä tuulena”. Hän huomautti myös, että siihen aikaan, kun neljä enkeliä pitävät vihaiset kansat aisoissa, myöhäissade saapuisi. Aikajakso, joka alkaa myöhäissateen saapuessa, mikä on samalla se hetki, jolloin kansat vihastuvat mutta niitä pidetään aisoissa, jatkuu siihen asti, kunnes Miikael nousee ja ihmisen koetusaika päättyy. Tuo aikajakso on se ajanjakso, jolloin pelastuksen aika sulkeutuu, ja näin ollen se edustaa Kristuksen viimeistä työtä kaikkeinpyhimmässä, jonka on todettu olevan se ajanjakso, jolloin Hän joko pyyhkii pois ihmisten synnit tai heidän nimensä tuomiokirjoista. Tuo ajanjakso, jolloin enkelit pidättävät neljää tuulta, on sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisen aika.

Islam of the third Woe is the power which “angers the nations,” and the third Woe arrived on September 11, 2001, but Islam was immediately “held in check.” The “east wind” is a symbol of Islam, and Isaiah identifies the “east wind” as the “rough wind,” that God “stayeth” (restrains). The warfare of Islam is repeatedly portrayed as a woman in labor, for it is an escalating warfare that began on September 11, 2001, when the mighty angel of Revelation eighteen descended, as marked by the bringing down of the great buildings of New York City.

Kolmannen voi-huudon islam on se valta, joka ”vihastuttaa kansakunnat”, ja kolmas voi saapui 11. syyskuuta 2001, mutta islam ”pidätettiin” välittömästi. ”Itätuuli” on islamin vertauskuva, ja Jesaja osoittaa ”itätuulen” olevan se ”raju tuuli”, jonka Jumala ”hillitsee” (pidättää). Islamin sodankäyntiä kuvataan toistuvasti synnyttävänä naisena, sillä se on kärjistyvää sodankäyntiä, joka alkoi 11. syyskuuta 2001, jolloin Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun mahtava enkeli laskeutui alas, minkä merkkinä olivat New York Cityn suurten rakennusten sortuminen.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> ”Nytkö tulee se sana, jonka mukaan olen julistanut, että New Yorkin on määrä pyyhkiytyä pois hyökyaallon mukana? Tätä en ole koskaan sanonut. Olen sanonut, kun katselin siellä kohoavia suuria rakennuksia, kerros kerrokselta: ’Mitkä kauheat näkymät tulevatkaan toteutumaan, kun Herra nousee järisyttämään maata kauheasti! Silloin Ilmestyskirjan 18:1–3 sanat täyttyvät.’ Koko Ilmestyskirjan kahdeksastoista luku on varoitus siitä, mikä on tuleva maan päälle. Mutta minulla ei ole mitään erityistä valoa siitä, mitä New Yorkia kohtaa, paitsi että tiedän, että jonakin päivänä siellä olevat suuret rakennukset syöstään maahan Jumalan voiman kääntämisen ja mullistamisen kautta. Minulle annetun valon perusteella tiedän, että maailmassa on hävitys. Yksi sana Herralta, yksi kosketus hänen mahtavasta voimastaan, ja nämä valtavat rakennelmat sortuvat. Tapahtuu näkyjä, joiden kauheutta emme kykene kuvittelemaan.” Review and Herald, 5. heinäkuuta 1906.

On the 1843 and 1850 charts Islam is represented as “war horses”. In Revelation chapter nine, where Islam of the first and second Woe is set forth, the character of Islam is identified by the name of Islam’s king.

Vuoden 1843 ja 1850 kartoissa islam on esitetty ”sotahevosina”. Ilmestyskirjan 9. luvussa, jossa esitetään ensimmäisen ja toisen voi-huudon islam, islamin luonne ilmaistaan islamin kuninkaan nimellä.

> And they had a king over them, which is the angel of the bottomless pit, whose name in the Hebrew tongue is Abaddon, but in the Greek tongue hath his name Apollyon. Revelation 9:11.

> Ja heillä oli kuninkaanaan syvyyden enkelin, jonka nimi hepreaksi on Abaddon, mutta kreikaksi hänen nimensä on Apollyon. Ilmestys 9:11.

The verse, which is chapter NINE, and verse ELEVEN, prophetically identifies that whether represented in the Old Testament (the Hebrew) or in the New Testament (the Greek), the character of Islam is Abaddon or Apollyon. Both names mean “destruction and death”.

Jakeessa, joka on yhdeksäs luku ja yhdestoista jae, tunnistetaan profeetallisesti, että edustettuna sitten Vanhassa testamentissa (hepreaksi) tai Uudessa testamentissa (kreikaksi) islamin luonne on Abaddon eli Apollyon. Molemmat nimet merkitsevät ”hävitystä ja kuolemaa”.

> “Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> ”Enkelit pidättävät neljää tuulta, jotka esitetään vihaisena hevosena, joka pyrkii pääsemään irti ja syöksymään yli koko maan pinnan, tuho ja kuolema kulkunsa jäljessä.” Manuscript Releases, osa 20, 217.

The four winds are the angry horse of Bible prophecy, that is seeking to break loose. One of the prophetic characteristics of the angry horse is that it is restrained, but it is seeking to break loose and bring “destruction and death”, upon the whole earth.

Neljä tuulta ovat raivokas hevonen Raamatun profetiassa, joka pyrkii pääsemään irti. Yksi raivokkaan hevosen profeetallisista tunnuspiirteistä on se, että sitä pidätellään, mutta se pyrkii pääsemään irti ja tuomaan koko maan päälle ”hävitystä ja kuolemaa”.

We will continue to address these subjects in the next article.

Jatkamme näiden aiheiden käsittelyä seuraavassa artikkelissa.

> “O that God’s people had a sense of the impending destruction of thousands of cities, now almost given to idolatry! But many of those who should be proclaiming the truth are accusing and condemning their brethren. When the converting power of God comes upon minds, there will be a decided change. Men will have no inclination to criticize and tear down. They will not stand in a position that hinders the light from shining to the world. Their criticism, their accusing, will cease. The powers of the enemy are mustering for battle. Stern conflicts are before us. Press together, my brethren and sisters, press together. Bind up with Christ. ‘Say ye not, A confederacy, . . . neither fear ye their fear, nor be afraid. Sanctify the Lord of hosts himself; and let him be your fear, and let him be your dread. And he shall be for a sanctuary; but for a stone of stumbling and for a rock of offense to both the houses of Israel, for a gin and for a snare to the inhabitants of Jerusalem. And many among them shall stumble, and fall, and be broken, and be snared, and be taken.’

> Oi, jospa Jumalan kansalla olisi taju tuhansia kaupunkeja uhkaavasta lähestyvästä hävityksestä, kaupunkeja, jotka ovat nyt melkein kokonaan antautuneet epäjumalanpalvelukselle! Mutta monet niistä, joiden tulisi julistaa totuutta, syyttävät ja tuomitsevat veljiään. Kun Jumalan käännyttävä voima tulee mielten ylle, tapahtuu ratkaiseva muutos. Ihmisillä ei ole halua arvostella ja repiä maahan. He eivät asetu sellaiseen asemaan, joka estää valoa loistamasta maailmalle. Heidän arvostelunsa, heidän syyttelynsä, lakkaa. Vihollisen voimat kokoontuvat taisteluun. Ankarat kamppailut ovat edessämme. Liittykää yhteen, veljeni ja sisareni, liittykää yhteen. Sitoutukaa Kristukseen. ”Älkää sanoko: Salaliitto, kaikesta siitä, mistä tämä kansa sanoo: Salaliitto; älkääkä pelätkö sitä, mitä se pelkää, älkääkä säikähtäkö. Herra Sebaot pitäkää pyhänä; hän olkoon teidän pelkonne, hän olkoon teidän kauhistuksenne. Niin hän on oleva pyhäkkö; mutta loukkauksen kivi ja kompastuksen kallio molemmille Israelin heimoille, paula ja ansa Jerusalemin asukkaille. Ja monet heidän joukossaan kompastuvat ja kaatuvat ja ruhjoutuvat, joutuvat paulaan ja tulevat vangituiksi.”

> “The world is a theater. The actors, its inhabitants, are preparing to act their part in the last great drama. God is lost sight of. With the great masses of mankind there is no unity, except as men confederate to accomplish their selfish purposes. God is looking on. His purposes in regard to his rebellious subjects will be fulfilled. The world has not been given into the hands of men, though God is permitting the elements of confusion and disorder to bear sway for a season. A power from beneath is working to bring about the last great scenes in the drama,—Satan coming as Christ, and working with all deceivableness of unrighteousness in those who are binding themselves together in secret societies. Those who are yielding to the passion for confederation are working out the plans of the enemy. The cause will be followed by the effect.

> ”Maailma on näyttämö. Näyttelijät, sen asukkaat, valmistautuvat esittämään osansa viimeisessä suuressa draamassa. Jumala on kadotettu näkyvistä. Ihmiskunnan suurten joukkojen keskuudessa ei ole yhtenäisyyttä muuten kuin siinä, että ihmiset liittoutuvat toteuttaakseen itsekkäät tarkoitusperänsä. Jumala katsoo tätä kaikkea. Hänen tarkoituksensa kapinallisten alamaistensa suhteen toteutuvat. Maailmaa ei ole annettu ihmisten käsiin, vaikka Jumala sallii hämmennyksen ja epäjärjestyksen ainesten hallita jonkin aikaa. Alhaalta tuleva voima toimii saattaakseen esiin draaman viimeiset suuret kohtaukset — Saatanan, joka tulee Kristuksena, ja joka toimii kaiken vääryyden eksytyksen voimalla niiden keskuudessa, jotka sitovat itsensä yhteen salaseuroissa. Ne, jotka antautuvat liittoutumisen kiihkolle, toteuttavat vihollisen suunnitelmia. Syytä seuraa seuraus.

> “Transgression has almost reached its limit. Confusion fills the world, and a great terror is soon to come upon human beings. The end is very near. We who know the truth should be preparing for what is soon to break upon the world as an overwhelming surprise.” Review and Herald, September 10, 1903.

> ”Rikkomus on melkein saavuttanut täyden mittansa. Sekasorto täyttää maailman, ja suuri kauhu on pian kohtaava ihmisiä. Loppu on aivan lähellä. Meidän, jotka tunnemme totuuden, tulisi valmistautua siihen, mikä pian on puhkeava maailman ylle musertavana yllätyksenä.” Review and Herald, 10. syyskuuta 1903.

Back to Articles