Article

# Elijah - Number Four

Elia – Numero neljä

Slavery

Orjuus

Author

Jeff Pippenger

Published

October 1, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Elijah’s witness begins when he identifies that there would be no rain, except at his word for three and a half years.

Elian todistus alkaa, kun hän ilmoittaa, ettei sadetta tulisi kolmeen ja puoleen vuoteen muuten kuin hänen sanansa mukaan.

> And Elijah the Tishbite, who was of the inhabitants of Gilead, said unto Ahab, As the Lord God of Israel liveth, before whom I stand, there shall not be dew nor rain these years, but according to my word. 1 Kings 17:1.

> Ja tisbiläinen Elia, joka oli Gileadin asukkaita, sanoi Ahabille: Niin totta kuin Herra, Israelin Jumala, elää, jonka edessä minä seison, näinä vuosina ei tule kastetta eikä sadetta muuten kuin minun sanani mukaan. 1. Kun. 17:1.

Those three and a half years represent the history of Thyatira from 538 until 1798. In 1798, at the end of the period of drought Elijah summons Ahab to Carmel. The first angels’ message announced the hour of God’s judgment on October 22, 1844. The first angel’s message was the command to Ahab to call all of Israel to Carmel.

Nuo kolme ja puoli vuotta edustavat Tyatiran historiaa vuodesta 538 vuoteen 1798. Vuonna 1798, kuivuuden ajan päättyessä, Elia kutsuu Ahabin Karmelille. Ensimmäisen enkelin sanoma julisti Jumalan tuomion hetken 22. lokakuuta 1844. Ensimmäisen enkelin sanoma oli Ahabille annettu käsky kutsua koko Israel Karmelille.

> And it came to pass, when Ahab saw Elijah, that Ahab said unto him, Art thou he that troubleth Israel? And he answered, I have not troubled Israel; but thou, and thy father’s house, in that ye have forsaken the commandments of the Lord, and thou hast followed Baalim. Now therefore send, and gather to me all Israel unto mount Carmel, and the prophets of Baal four hundred and fifty, and the prophets of the groves four hundred, which eat at Jezebel’s table. So Ahab sent unto all the children of Israel, and gathered the prophets together unto mount Carmel. And Elijah came unto all the people, and said, How long halt ye between two opinions? if the Lord be God, follow him: but if Baal, then follow him. And the people answered him not a word. 1 Kings 18:17–21.

> Ja tapahtui, että kun Ahab näki Elian, Ahab sanoi hänelle: Oletko sinä se, joka saattaa Israelin onnettomuuteen? Hän vastasi: En minä ole saattanut Israelia onnettomuuteen, vaan sinä ja sinun isäsi huone, sillä te olette hylänneet Herran käskyt, ja sinä olet seurannut baaleja. Lähetä siis nyt sana ja kokoa minun luokseni koko Israel Karmelin vuorelle sekä Baalin profeetat, neljäsataa viisikymmentä, ja lehtojen profeetat, neljäsataa, jotka syövät Iisebelin pöydästä. Niin Ahab lähetti sanan kaikille israelilaisille ja kokosi profeetat yhteen Karmelin vuorelle. Ja Elia astui kaiken kansan eteen ja sanoi: Kuinka kauan te horjutte kahden kannan välillä? Jos Herra on Jumala, seuratkaa häntä; mutta jos Baal on jumala, seuratkaa häntä. Eikä kansa vastannut hänelle sanaakaan. 1. Kun. 18:17–21.

All Israel was gathered to Carmel in the time of Elijah, which in turn represented William Miller’s history when the three churches of Revelation chapter three were gathered together. The church that had initially fled into the wilderness in 538 to escape the persecution of Jezebel, as represented by the church of Thyatira, came out of the wilderness as the generation that was to be confronted with the message of Elijah, represented by William Miller. The earth beast then opened its mouth and swallowed up the flood of persecution that had been sent against her for twelve hundred and sixty years.

Koko Israel koottiin Karmelille Elian päivinä, mikä puolestaan kuvasi William Millerin historiaa, jolloin Ilmestyskirjan kolmannen luvun kolme seurakuntaa koottiin yhteen. Seurakunta, joka oli alun perin paennut erämaahan vuonna 538 välttääkseen Iisebelin vainon, niin kuin Tyatiran seurakunta sitä edustaa, tuli ulos erämaasta sukupolvena, jonka oli määrä kohdata Elian sanoma, jota William Miller edusti. Maan peto avasi sitten suunsa ja nieli vainon tulvan, joka oli lähetetty sitä vastaan tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen vuoden ajan.

> And the earth helped the woman, and the earth opened her mouth, and swallowed up the flood which the dragon cast out of his mouth. Revelation 12:16.

> Ja maa auttoi vaimoa, ja maa avasi suunsa ja nieli virran, jonka lohikäärme syöksi suustaan. Ilmestys 12:16.

In prophecy the “speaking of a nation” is the action of its legislative and judicial authorities, and in 1789 the United States established the divine document that is the Constitution of the United States, thus protecting the rights and freedom necessary to provide protection from the persecution of both the kings of Europe and the apostate Catholic church.

Profetiassa ”kansakunnan puhuminen” tarkoittaa sen lainsäädäntö- ja tuomiovallan toimintaa, ja vuonna 1789 Yhdysvallat vahvisti sen jumalallisen asiakirjan, joka on Yhdysvaltain perustuslaki, suojellen siten niitä oikeuksia ja vapautta, jotka ovat välttämättömiä turvan tarjoamiseksi sekä Euroopan kuninkaiden että luopuneen katolisen kirkon vainoa vastaan.

> “The speaking of the nation is the action of its legislative and judicial authorities.” The Great Controversy, 443.

> ”Kansakunnan puhuminen on sen lainsäädäntö- ja oikeusviranomaisten toimintaa.” Suuri taistelu, 443.

In 1789, just before the beginning of the United States’ prophetic role as the sixth kingdom of Bible prophecy began, it spake as a Lamb, but at the Sunday law it will speak as a dragon.

Vuonna 1789, juuri ennen kuin Yhdysvaltojen profeetallinen tehtävä Raamatun ennustuksen kuudentena valtakuntana alkoi, se puhui niin kuin karitsa, mutta sunnuntailaissa se on puhuva niin kuin lohikäärme.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. Revelation 13:11.

> Ja minä näin toisen pedon nousevan maasta; ja sillä oli kaksi sarvea niin kuin karitsalla, ja se puhui niin kuin lohikäärme. Ilmestys 13:11.

The beginning and ending of the earth beast are marked by its speaking. In 1798, Ahab calls all of Israel to Mount Carmel where Elijah is going to set forth a test to prove to those watching whether the God of the Hebrews or the god of Jezebel is the true God. Jezebel had four hundred and fifty prophets of Baal and four hundred prophets of the grove. The false god Baal was a male deity and the false god Ashtaroth was a female deity.

Maasta nousevan pedon alku ja loppu merkitään sen puhumisella. Vuonna 1798 Ahab kutsuu koko Israelin Karmelinvuorelle, missä Elia aikoo asettaa koetuksen osoittaakseen katselijoille, onko heprealaisten Jumala vai Iisebelin jumala tosi Jumala. Iisebelillä oli neljäsataaviisikymmentä Baalin profeettaa ja neljäsataa metsikköjen profeettaa. Väärä jumala Baal oli miespuolinen jumaluus, ja väärä jumala Astartar oli naispuolinen jumaluus.

Those two classes of false prophets represent the combination of church and state, for in prophecy when a man and woman are represented together, the woman represents a church and the man the state. Elijah was outnumbered eight hundred and fifty to one as he confronted the unholy combination of church and state, as represented by the female and male false deities and also by the marriage of Ahab and Jezebel. Ahab and Jezebel’s illustration of church and state represent the corruption of the horn of Republicanism and Baal and Ashtaroth represent the corruption of the Protestant horn.

Nuo kaksi väärien profeettojen luokkaa edustavat kirkon ja valtion yhdistelmää, sillä profetiassa, kun mies ja nainen esitetään yhdessä, nainen edustaa kirkkoa ja mies valtiota. Elia oli alakynnessä kahdeksansataaviittäkymmentä yhtä vastaan kohdatessaan kirkon ja valtion epäpyhän yhdistelmän, jota kuvasivat nais- ja miespuoliset väärät jumaluudet sekä myös Ahabin ja Iisebelin avioliitto. Ahabin ja Iisebelin havainnollistus kirkosta ja valtiosta edustaa tasavaltalaisuuden sarven turmelusta, ja Baal ja Astarte edustavat protestanttisen sarven turmelusta.

The issue was Elijah’s protest against the corrupt religion represented by Thyatira in Revelation chapter two. Elijah represented a Protestant, for the only definition of Protestant is someone who protests against Rome. Elijah’s protest represents a protest against the combination of church and state that is accomplished by the unholy alliance between a corrupted state with a corrupted church.

Kysymys oli Elian vastalauseesta sitä turmeltunutta uskontoa vastaan, jota Ilmestyskirjan toisen luvun Tyatira edustaa. Elia edusti protestanttia, sillä protestantin ainoa määritelmä on henkilö, joka vastustaa Roomaa. Elian vastalause edustaa vastalausetta kirkon ja valtion yhdistämistä vastaan, joka toteutetaan turmeltuneen valtion ja turmeltuneen kirkon välisen epäpyhän liiton kautta.

> Notwithstanding I have a few things against thee, because thou sufferest that woman Jezebel, which calleth herself a prophetess, to teach and to seduce my servants to commit fornication, and to eat things sacrificed unto idols. And I gave her space to repent of her fornication; and she repented not. Behold, I will cast her into a bed, and them that commit adultery with her into great tribulation, except they repent of their deeds. Revelation 2:20–22.

> Mutta minulla on muutamia asioita sinua vastaan: sinä sallit tuon naisen Iisebelin, joka sanoo itseään profeetaksi, opettaa ja eksyttää minun palvelijoitani harjoittamaan haureutta ja syömään epäjumalille uhrattua. Ja minä annoin hänelle aikaa tehdä parannus haureudestaan, mutta hän ei tehnyt parannusta. Katso, minä syöksen hänet vuoteeseen ja ne, jotka tekevät aviorikoksen hänen kanssaan, suureen ahdistukseen, elleivät he tee parannusta teoistaan. Ilmestys 2:20–22.

Eating represents the message you accept, and a message that is sacrificed to idols represents the doctrines of Catholicism, the very symbol of the abominable worship of idols. God’s people in the Dark Ages had come to accept many of the pagan doctrines of Catholicism, and especially the worship of the sun.

Syöminen edustaa sitä sanomaa, jonka hyväksyt, ja epäjumalille uhrattu sanoma edustaa katolilaisuuden oppeja, itse inhoittavan epäjumalanpalveluksen varsinaista vertauskuvaa. Jumalan kansa oli pimeinä keskiaikoina tullut hyväksymään monia katolilaisuuden pakanallisia oppeja ja erityisesti auringonpalvonnan.

Fornication is an unlawful relationship and prophetically represents the very essence of what the Constitution prohibits; the combination of church and state. Ahab was in an unlawful relationship with Jezebel, for as a king of Israel he was not to marry a heathen princess. Jesus identified John the Baptist as Elijah, and John also confronted the same unholy relationship when he rebuked Herod for marrying Herodias, his brother’s wife.

Haureus on laiton suhde ja edustaa profeetallisesti juuri sitä olemusta, minkä perustuslaki kieltää: kirkon ja valtion yhdistämistä. Ahab eli laittomassa suhteessa Iisebeliin, sillä Israelin kuninkaana hänen ei tullut ottaa puolisokseen pakanallista prinsessaa. Jeesus tunnisti Johannes Kastajan Eliakseksi, ja Johanneskin kohtasi saman epäpyhän suhteen nuhdellessaan Herodesta siitä, että tämä oli ottanut vaimokseen Herodiaan, veljensä vaimon.

> For Herod had laid hold on John, and bound him, and put him in prison for Herodias’ sake, his brother Philip’s wife. For John said unto him, It is not lawful for thee to have her. Matthew 14:3, 4.

> Sillä Herodes oli ottanut Johanneksen kiinni, sitonut hänet ja pannut vankeuteen Herodiaan tähden, joka oli hänen veljensä Filippuksen vaimo. Sillä Johannes oli sanonut hänelle: Sinun ei ole lupa pitää häntä. Matteus 14:3, 4.

Elijah’s confrontation with Ahab and Jezebel prefigured John’s confrontation with Herod and Herodias for both relationships represented an unlawful relationship of church and state. Together they represent the Elijah message of the one hundred and forty-four thousand who confronts the papacy (Jezebel & Herodias), the ten kings that represent the United Nations (Ahab & Herod) and the United States that represents the false prophet (the false prophets of Carmel and Salome, Herodias’ daughter).

Elian vastakkainasettelu Ahabin ja Iisebelin kanssa oli esikuva Johanneksen vastakkainasettelusta Herodeksen ja Herodiaan kanssa, sillä molemmat suhteet edustivat lainvastaista kirkon ja valtion välistä suhdetta. Yhdessä ne edustavat niiden sadan neljänkymmenenneljän tuhannen Elia-sanomaa, joka kohtaa paavinvallan (Iisebel ja Herodias), Yhdistyneitä Kansakuntia edustavat kymmenen kuningasta (Ahab ja Herodes) sekä Yhdysvallat, joka edustaa väärää profeettaa (Karmelin väärät profeetat ja Salome, Herodiaan tytär).

The prophetic setting at Carmel includes the defense by Elijah of the Constitution of the United States, which enshrines the principle of the separation of church and state.

Karmelin profeetalliseen asetelmaan sisältyy Elian puolustus Yhdysvaltain perustuslakia kohtaan, joka vahvistaa kirkon ja valtion erottamisen periaatteen.

> And it came to pass, when Ahab saw Elijah, that Ahab said unto him, Art thou he that troubleth Israel? And he answered, I have not troubled Israel; but thou, and thy father’s house, in that ye have forsaken the commandments of the Lord, and thou hast followed Baalim. 1 Kings 18:17, 18.

> Ja tapahtui, että kun Ahab näki Elian, Ahab sanoi hänelle: Oletko sinä se, joka saattaa Israelin onnettomuuteen? Hän vastasi: En minä ole saattanut Israelia onnettomuuteen, vaan sinä ja sinun isäsi huone, siinä että olette hylänneet Herran käskyt ja sinä olet seurannut baaleja. 1. Kun. 18:17, 18.

The Constitution established that the two horns of Republicanism and Protestantism would always stay separate from each other. But Revelation identifies that when the United States ultimately speaks as a dragon, it will do so when the apostate churches of the United States take control and combine with the apostate government.

Perustuslaissa vahvistettiin, että republikaanisuuden ja protestantismin kaksi sarvea pysyisivät aina erillään toisistaan. Mutta Ilmestyskirja osoittaa, että kun Yhdysvallat lopulta puhuu lohikäärmeen tavoin, se tekee niin silloin, kun Yhdysvaltojen luopioseurakunnat ottavat vallan ja liittyvät yhteen luopiovaltion kanssa.

> “But what is the ‘image to the beast’? and how is it to be formed? The image is made by the two-horned beast, and is an image to the beast. It is also called an image of the beast. Then to learn what the image is like and how it is to be formed we must study the characteristics of the beast itself—the papacy.

> ”Mutta mikä on ”pedon kuva”? ja kuinka se on muodostettava? Kaksisarvinen peto tekee kuvan, ja se on kuva pedolle. Sitä kutsutaan myös pedon kuvaksi. Oppiaksemme siis, millainen tuo kuva on ja kuinka se on muodostettava, meidän täytyy tutkia itse pedon ominaispiirteitä — paavikunnan.”

> “When the early church became corrupted by departing from the simplicity of the gospel and accepting heathen rites and customs, she lost the Spirit and power of God; and in order to control the consciences of the people, she sought the support of the secular power. The result was the papacy, a church that controlled the power of the state and employed it to further her own ends, especially for the punishment of ‘heresy.’ In order for the United States to form an image of the beast, the religious power must so control the civil government that the authority of the state will also be employed by the church to accomplish her own ends.” The Great Controversy, 443.

> ”Kun varhainen kirkko turmeltui luopumalla evankeliumin yksinkertaisuudesta ja omaksumalla pakanallisia menoja ja tapoja, se menetti Jumalan Hengen ja voiman; ja hallitakseen ihmisten omiatuntoja se pyrki saamaan maallisen vallan tuen. Tuloksena oli paavius, kirkko, joka hallitsi valtion valtaa ja käytti sitä omien päämääriensä edistämiseen, erityisesti ’harhaopin’ rankaisemiseen. Jotta Yhdysvallat muodostaisi pedon kuvan, uskonnollisen vallan on hallittava kansalaisvaltaa siinä määrin, että myös valtiojohto tulee kirkon käytettäväksi sen omien tarkoitusperien toteuttamiseen.” Suuri taistelu, 443.

Elijah at Mount Carmel represented the work of the Millerites, and the Millerites were established as the true prophet in contrast with those that had recently come out from under the influence of Catholicism, but chose through their rejection of the light of the first angel to return to Rome. Thus, the second angel’s message in the spring of 1844 consisted of identifying the Protestant denominations as daughters of Babylon, and the Millerites as the genuine Protestant horn.

Elia Karmelinvuorella edusti milleriittien työtä, ja milleriitit asetettiin todeksi profeetaksi vastakohtana niille, jotka olivat äskettäin tulleet pois katolisuuden vaikutusvallan alta mutta valitsivat ensimmäisen enkelin valon hylkäämisen kautta palata Roomaan. Näin ollen toisen enkelin sanoma keväällä 1844 koostui protestanttisten kirkkokuntien tunnistamisesta Babylonin tyttäriksi ja milleriittien tunnistamisesta aidoksi protestanttiseksi sarveksi.

When God brought ancient Israel out of the slavery of Egypt and through the waters of the Red Sea, He initiated a progressive testing process that began with the test of the heavenly manna.

Kun Jumala johdatti muinaisen Israelin pois Egyptin orjuudesta ja Punaisenmeren vesien läpi, Hän käynnisti asteittaisen koetusprosessin, joka alkoi taivaallisen mannan koetuksella.

> “Upon us is shining the accumulated light of past ages. The record of Israel’s forgetfulness has been preserved for our enlightenment. In this age God has set His hand to gather unto Himself a people from every nation, kindred, and tongue. In the advent movement He has wrought for His heritage, even as He wrought for the Israelites in leading them from Egypt. In the great disappointment of 1844 the faith of His people was tested as was that of the Hebrews at the Red Sea.” Testimonies, volume 8, 115, 116.

> ”Yllämme loistaa menneiden aikakausien kerääntynyt valo. Kertomus Israelin unohduksesta on säilytetty meidän valistukseksemme. Tänä aikakautena Jumala on ryhtynyt kokoamaan itselleen kansan jokaisesta kansakunnasta, sukukunnasta ja kielestä. Adventtiliikkeessä Hän on toiminut perintöosansa hyväksi, niin kuin Hän toimi israelilaisten hyväksi johdattaessaan heidät pois Egyptistä. Suuressa pettymyksessä vuonna 1844 Hänen kansansa uskoa koeteltiin samoin kuin heprealaisten uskoa Punaisenmeren äärellä.” Testimonies, osa 8, 115, 116.

The disappointment of October 22, 1844, led to the understanding of the heavenly sanctuary, which then presented the test of the Sabbath just as the test of the manna became the first of a series of ten tests for ancient Israel.

22. lokakuuta 1844 koettu pettymys johti taivaallisen pyhäkön ymmärtämiseen, mikä puolestaan toi esiin sapatin koetuksen, aivan kuten mannakoetus muodostui ensimmäiseksi muinaiselle Israelille annettujen kymmenen koetuksen sarjassa.

> “The Lord gave me the following view in 1847, while the brethren were assembled on the Sabbath, at Topsham, Maine.

> Herra antoi minulle seuraavan näyn vuonna 1847, kun veljet olivat kokoontuneina sapattina Topshamissa, Mainessa.

> “We felt an unusual spirit of prayer. And as we prayed the Holy Ghost fell upon us. We were very happy. Soon I was lost to earthly things and was wrapped in a vision of God’s glory. I saw an angel flying swiftly to me. He quickly carried me from the earth to the Holy City. In the city I saw a temple, which I entered. I passed through a door before I came to the first veil. This veil was raised, and I passed into the holy place. Here I saw the altar of incense, the candlestick with seven lamps, and the table on which was the shewbread. After viewing the glory of the holy, Jesus raised the second veil and I passed into the holy of holies.

> ”Tunsimme epätavallisen rukouksen hengen. Ja kun rukoilimme, Pyhä Henki lankesi päällemme. Olimme hyvin onnellisia. Pian minut temmattiin pois maallisista asioista, ja minut verhottiin näkyyn Jumalan kirkkaudesta. Näin enkelin lentävän nopeasti luokseni. Hän kantoi minut viipymättä pois maasta Pyhään Kaupunkiin. Kaupungissa näin temppelin, johon astuin sisälle. Kuljin oven kautta, ennen kuin tulin ensimmäisen esiripun luo. Tämä esirippu nostettiin, ja minä menin pyhään paikkaan. Siellä näin suitsutusalttarin, seitsemällä lampulla varustetun lampunjalan ja pöydän, jolla olivat näkyleivät. Katseltuani pyhän paikan kirkkautta Jeesus nosti toisen esiripun, ja minä menin kaikkeinpyhimpään.

> “In the holiest I saw an ark; on the top and sides of it was purest gold. On each end of the ark was a lovely cherub, with its wings spread out over it. Their faces were turned toward each other, and they looked downward. Between the angels was a golden censer. Above the ark, where the angels stood, was an exceeding bright glory, that appeared like a throne where God dwelt. Jesus stood by the ark, and as the saints’ prayers came up to Him, the incense in the censer would smoke, and He would offer up their prayers with the smoke of the incense to His Father. In the ark was the golden pot of manna, Aaron’s rod that budded, and the tables of stone which folded together like a book. Jesus opened them, and I saw the Ten Commandments written on them with the finger of God. On one table were four, and on the other six. The four on the first table shone brighter than the other six. But the fourth, the Sabbath commandment, shone above them all; for the Sabbath was set apart to be kept in honor of God’s holy name. The holy Sabbath looked glorious—a halo of glory was all around it. I saw that the Sabbath commandment was not nailed to the cross. If it was, the other nine commandments were; and we are at liberty to break them all, as well as to break the fourth. I saw that God had not changed the Sabbath, for He never changes. But the pope had changed it from the seventh to the first day of the week; for he was to change times and laws.” Early Writings, 32.

> ”Kaikkeinpyhimmässä minä näin arkin; sen päällä ja sivuilla oli puhtainta kultaa. Arkin kummassakin päässä oli ihana kerubi, siivet sen ylle levitettyinä. Niiden kasvot olivat käännetyt toisiaan kohti, ja ne katsoivat alaspäin. Enkelien välissä oli kultainen suitsutusastia. Arkin yläpuolella, siinä missä enkelit seisoivat, oli ylen kirkas kirkkaus, joka näytti valtaistuimelta, jolla Jumala asui. Jeesus seisoi arkin vieressä, ja kun pyhien rukoukset nousivat Hänen luokseen, suitsutusastian suitsuke savusi, ja Hän kantoi heidän rukouksensa suitsukkeen savun kanssa Isänsä eteen. Arkissa oli kultainen mannaa sisältävä astia, Aaronin viheriöinyt sauva ja kivitaulut, jotka sulkeutuivat yhteen kuin kirja. Jeesus avasi ne, ja minä näin niihin Jumalan sormella kirjoitetut kymmenen käskyä. Toisella taululla oli neljä ja toisella kuusi. Ensimmäisen taulun neljä loistivat kirkkaammin kuin toiset kuusi. Mutta neljäs, sapattikäsky, loisti niiden kaikkien yläpuolella; sillä sapatti oli erotettu pidettäväksi Jumalan pyhän nimen kunniaksi. Pyhä sapatti näytti loistavalta — kirkkauden kehä ympäröi sitä kokonaan. Minä näin, ettei sapattikäskyä ollut naulittu ristiin. Jos se olisi ollut, myös muut yhdeksän käskyä olisivat olleet; ja meillä olisi vapaus rikkoa ne kaikki samoin kuin rikkoa neljättä. Minä näin, ettei Jumala ollut muuttanut sapattia, sillä Hän ei koskaan muutu. Mutta paavi oli muuttanut sen viikon seitsemännestä päivästä ensimmäiseen päivään; sillä hänen oli määrä muuttaa ajat ja laki.” Early Writings, 32.

When the Protestants came out of the Dark Ages in 1798 and the book of Daniel was unsealed, the sixth kingdom of Bible prophecy, the two-horned earth beast of Revelation thirteen began its march through prophetic history. Protestantism was founded upon the sacred document called the Holy Bible and Republicanism was founded upon the sacred document called the Constitution. God had brought His church in the wilderness out of the Dark Ages, but just as with ancient Israel during the Egyptian period of slavery the Sabbath commandment had been forgotten. As Israel crossed the Red Sea on its way to the giving of the law at Sinai, modern Israel crossed the Atlantic on its way to October 22, 1844, where the law would once again be revealed. The Lord was once again raising up a people who would be the depositaries of His law, the depositaries of His prophetic revelations and who would carry the mantle of Protestantism. Ancient Israel was given the two tables of the Ten Commandments as the symbol of their work to be the depositaries of His law, and modern Israel was given the two tables of Habakkuk as the symbol of their work as depositaries of His prophetic Word.

Kun protestantit nousivat pimeästä keskiajasta vuonna 1798 ja Danielin kirja avattiin sineteistään, Raamatun profetian kuudes valtakunta, Ilmestyskirjan kolmattatoista luvun kaksisarvinen maapeto, alkoi kulkunsa profeetallisessa historiassa. Protestantismi perustui pyhään asiakirjaan, jota kutsutaan Pyhäksi Raamatuksi, ja republikaanisuus perustui pyhään asiakirjaan, jota kutsutaan perustuslaiksi. Jumala oli tuonut kirkkonsa erämaassa ulos pimeästä keskiajasta, mutta samoin kuin muinaisen Israelin kohdalla Egyptin orjuuden aikana sapattikäsky oli unohtunut. Niin kuin Israel ylitti Punaisenmeren matkallaan lain antamiseen Siinailla, samoin nykyajan Israel ylitti Atlantin matkallaan kohti 22. lokakuuta 1844, jolloin laki jälleen ilmoitettaisiin. Herra oli jälleen herättämässä kansan, joka olisi Hänen lakinsa haltija, Hänen profeetallisten ilmoitustensa haltija ja joka kantaisi protestantismin vaippaa. Muinaiselle Israelille annettiin kymmenen käskyn kaksi taulua heidän työnsä vertauskuvaksi, että he olisivat Hänen lakinsa haltijoita, ja nykyajan Israelille annettiin Habakukin kaksi taulua heidän työnsä vertauskuvaksi Hänen profeetallisen Sanansa haltijoina.

Modern Israel was to carry both sets of two tables as it presented the third angel’s message to the world, which is the message proclaimed by those who carry the mantle of Protestantism. The Protestantism that came out of the Dark Ages was then incomplete as was ancient Israel as they crossed through the Red Sea. Protestantism had professed the motto of the Bible and the Bible alone, but had an incomplete understanding of God’s Word through centuries of eating the pagan doctrines of Roman Catholicism (things sacrificed unto idols). God designed that a true Protestant would represent the entire Word of God as symbolized by the “law and the prophets,” the two sets of two tables that represent both the work of God’s people and God’s character. The work of the first angel was to produce a genuine Protestant people that would be both the depositaries of His law and of his prophetic Word.

Nykyaikaisen Israelin tuli kantaa kumpaakin kahden taulun sarjaa esittäessään maailmalle kolmannen enkelin sanomaa, joka on se sanoma, jota julistavat ne, jotka kantavat protestantismin vaippaa. Pimeästä keskiajasta esiin tullut protestantismi oli tuolloin vajavainen, samoin kuin muinainen Israel oli kulkiessaan Punaisenmeren halki. Protestantismi oli tunnustanut tunnuslauseekseen Raamatun ja yksin Raamatun, mutta sillä oli vajavainen ymmärrys Jumalan Sanasta, koska se oli vuosisatojen ajan ravinnut itseään roomalaiskatolisuuden pakanallisilla opeilla (epäjumalille uhratuilla asioilla). Jumala tarkoitti, että todellinen protestantti edustaisi koko Jumalan Sanaa, kuten sitä symboloivat ”laki ja profeetat”, ne kaksi kahden taulun sarjaa, jotka edustavat sekä Jumalan kansan työtä että Jumalan luonnetta. Ensimmäisen enkelin työnä oli synnyttää aito protestanttinen kansa, joka olisi sekä Hänen lakinsa että Hänen profeetallisen Sanansa haltija.

> “God has called His church in this day, as He called ancient Israel, to stand as a light in the earth. By the mighty cleaver of truth, the messages of the first, second, and third angels, He has separated them from the churches and from the world to bring them into a sacred nearness to Himself. He has made them the depositaries of His law and has committed to them the great truths of prophecy for this time. Like the holy oracles committed to ancient Israel, these are a sacred trust to be communicated to the world. The three angels of Revelation 14 represent the people who accept the light of God’s messages and go forth as His agents to sound the warning throughout the length and breadth of the earth.” Testimonies, volume 5, 455.

> ”Jumala on kutsunut kirkkonsa näinä päivinä, niin kuin Hän kutsui muinaisen Israelin, seisomaan valona maan päällä. Totuuden väkevällä halkaisijalla, ensimmäisen, toisen ja kolmannen enkelin sanomilla, Hän on erottanut heidät kirkoista ja maailmasta saattaakseen heidät pyhään läheisyyteen itsensä kanssa. Hän on tehnyt heistä lakinsa haltijoita ja uskonut heille tämän ajan profetian suuret totuudet. Niin kuin muinaiselle Israelille uskotut pyhät oraakkelilauselmat, nämä ovat pyhä talletus, joka on välitettävä maailmalle. Ilmestyskirjan 14. luvun kolme enkeliä edustavat niitä ihmisiä, jotka ottavat vastaan Jumalan sanomien valon ja lähtevät Hänen edustajinaan kuuluttamaan varoitusta kautta koko maan pituuden ja leveyden.” Testimonies, osa 5, 455.

The warning that is to be proclaimed by those who have been identified as the depositaries of the two sets of two tables is against receiving the mark of Catholicism. That protest is against the unlawful relationship of Ahab and Jezebel and was represented by Elijah on Mount Carmel. The giving of the two tables of stone at Mount Sinai typified the giving of Habakkuk’s two tables of cloth in the history of 1842 through 1849. Habakkuk’s two tables are the symbol of the covenant relationship between God and His Protestant people. To reject those tables would be the same as ancient Israel rejecting God’s law.

Varoitus, jonka niiden tulee julistaa, jotka on tunnistettu kahden kaksiosaisten taulujen sarjan haltijoiksi, kohdistuu katolilaisuuden merkin vastaanottamista vastaan. Tuo vastalause kohdistuu Ahabin ja Iisebelin laittomaan suhteeseen, ja sitä edusti Elia Karmelinvuorella. Kahden kivitaulun antaminen Siinainvuorella oli esikuva Habakukin kahden kangastaulun antamisesta vuosien 1842–1849 historiassa. Habakukin kaksi taulua ovat liittosuhteen vertauskuva Jumalan ja Hänen protestanttisen kansansa välillä. Noiden taulujen hylkääminen olisi sama asia kuin se, että muinainen Israel hylkäsi Jumalan lain.

The Millerites entered into the Most Holy Place and received the light of the Sabbath, but the testing process was yet unfinished. Simultaneously the horn of Republicanism was proceeding through the very same history. And both horns would reach a milestone in their march together in 1863.

Milleriitit astuivat kaikkeinpyhimpään ja vastaanottivat valon sapatista, mutta koettelemisen prosessi ei ollut vielä päättynyt. Samanaikaisesti republikaanisuuden sarvi kulki läpi aivan saman historian. Ja molemmat sarvet saavuttaisivat yhdessä kulkiessaan erään merkkipaalun vuonna 1863.

Miller’s Elijah message produced a progressive purification process with the intended purpose of establishing the Protestant horn and in the identical history the Republican horn was involved with a progressive process of political development. Both horns are on the same earth beast, so they must travel in unison through the entire history of the earth beast.

Millerin Elia-sanoma synnytti asteittaisen puhdistumisprosessin tarkoituksenaan protestanttisen sarven vahvistaminen, ja samassa historiassa republikaaninen sarvi oli osallisena asteittaisessa poliittisen kehityksen prosessissa. Molemmat sarvet ovat samalla maapetolla, joten niiden täytyy kulkea yksimielisesti koko maapedon historian läpi.

The first prophetic characteristic of the Republican horn of the earth beast was the action of speaking the Constitution into effect in 1789. In 1798, (the time of the end when the book of Daniel was unsealed), the earth beast would speak for the first time as the sixth kingdom of Bible prophecy. 1798 was the beginning of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy, and the speaking that occurred at the beginning of the earth beast’s history in 1798 would typify the last time the sixth kingdom would speak, and that time is represented as the voice of the dragon. When we consider the laws passed by the Republican horn in the United States in 1798, we should expect to see a typification of the laws that will be passed in conjunction with the Sunday law when the United States speaks as a dragon. As we consider the following four laws, ask yourself if the four laws passed in 1798 have the prophetic signature of Alpha and Omega?

Maan pedon tasavaltalaisen sarven ensimmäinen profeetallinen tunnusmerkki oli se teko, että se saattoi perustuslain voimaan vuonna 1789. Vuonna 1798 (lopun aikana, jolloin Danielin kirja avattiin) maan peto puhuisi ensimmäisen kerran raamatullisen profetian kuudentena valtakuntana. Vuosi 1798 oli Yhdysvaltojen alku raamatullisen profetian kuudentena valtakuntana, ja se puhuminen, joka tapahtui maan pedon historian alussa vuonna 1798, olisi esikuva viimeisestä kerrasta, jolloin kuudes valtakunta puhuisi, ja tuo aika esitetään lohikäärmeen äänenä. Kun tarkastelemme niitä lakeja, jotka tasavaltalainen sarvi sääti Yhdysvalloissa vuonna 1798, meidän tulisi odottaa näkevämme niissä esikuvallisuuden niistä laeista, jotka tullaan säätämään sunnuntailain yhteydessä, kun Yhdysvallat puhuu lohikäärmeenä. Kun tarkastelemme seuraavia neljää lakia, kysy itseltäsi, onko neljällä vuonna 1798 säädetyllä lailla Alfan ja Omegan profeetallinen tunnusmerkki?

In 1798, the United States passed several significant laws known as the Alien and Sedition Acts. These acts were a series of four laws passed by the Federalist-controlled Congress and signed into law by President John Adams, the second president of the United States and former vice president of George Washington.

Vuonna 1798 Yhdysvalloissa säädettiin useita merkittäviä lakeja, jotka tunnetaan nimellä Alien and Sedition Acts. Nämä säädökset muodostivat neljän lain kokonaisuuden, jonka federalistien hallitsema kongressi hyväksyi ja jonka allekirjoitti laiksi presidentti John Adams, Yhdysvaltain toinen presidentti ja George Washingtonin entinen varapresidentti.

The Naturalization Act: This law extended the residency requirement for immigrants to become U.S. citizens from 5 to 14 years. It was aimed primarily at curbing the influence of recent immigrants, who were often aligned with the opposition party, the Democratic-Republicans.

Kansalaistamislaki: Tämä laki pidensi maahanmuuttajilta Yhdysvaltain kansalaisiksi tulemiseen vaaditun asumisajan 5 vuodesta 14 vuoteen. Sen ensisijaisena tarkoituksena oli hillitä viimeaikaisten maahanmuuttajien vaikutusvaltaa, sillä he asettuivat usein opposition eli demokraattis-republikaanien puolelle.

The Alien Friends Act: This act authorized the president to deport non-citizens deemed to be a threat to the security of the United States during peacetime. It allowed the president to detain and deport any non-citizen he considered dangerous.

Ulkomaalaisia ystäviä koskeva laki: Tämä laki valtuutti presidentin karkottamaan rauhan aikana sellaiset ei-kansalaiset, joiden katsottiin olevan uhka Yhdysvaltojen turvallisuudelle. Se antoi presidentille oikeuden pidättää ja karkottaa jokaisen ei-kansalaisen, jota hän piti vaarallisena.

The Alien Enemies Act: This law provided for the apprehension, restraint, and deportation of citizens from countries at war with the United States. It was enacted as a precaution during the tense atmosphere of the late 1790s.

Vihollismaalaislaki: Tämä laki sääti Yhdysvaltojen kanssa sodassa olevien maiden kansalaisten kiinniottamisesta, pidättämisestä ja karkottamisesta. Se säädettiin varotoimena 1790-luvun lopun jännittyneessä ilmapiirissä.

The Sedition Act: This is the most controversial of the Alien and Sedition Acts. It made it a criminal offense to publish “false, scandalous, and malicious” writings against the government or its officials, with the intent to defame them or bring them into disrepute. Critics saw this as a direct attack on freedom of speech and the press.

Kapinalaki sa Paghihimagsik: Ito ang pinakakontrobersiyal sa mga Alien and Sedition Acts. Ginawa nitong isang paglabag na may kaparusahang kriminal ang paglalathala ng “mali, eskandaloso, at may masamang hangarin” na mga sulatin laban sa pamahalaan o sa mga opisyal nito, na may layuning siraan sila o ilagay sila sa kahihiyan. Itinuring ito ng mga kritiko bilang isang tuwirang pag-atake sa kalayaan sa pananalita at sa pamamahayag.

The Alien and Sedition Acts were highly controversial and led to significant opposition from Democratic-Republicans, who believed these laws violated fundamental Constitutional rights and targeted their political party. They argued that the laws were an infringement on the First Amendment, which protects freedom of speech and the press. Eventually, these laws played a role in the election of 1800, when Thomas Jefferson and the Democratic-Republicans won the presidency and Congress, leading to the repeal of the Sedition Act.

Muukalais- ja kapinalait olivat erittäin kiistanalaisia ja herättivät huomattavaa vastustusta demokraattis-republikaanien taholta, sillä he katsoivat näiden lakien loukkaavan perustuslaillisia perusoikeuksia ja kohdistuvan heidän poliittiseen puolueeseensa. He väittivät, että lait rikkoivat ensimmäistä lisäystä, joka suojaa sananvapautta ja lehdistönvapautta. Lopulta nämä lait vaikuttivat osaltaan vuoden 1800 vaaleihin, jolloin Thomas Jefferson ja demokraattis-republikaanit voittivat presidentinvaalin ja saivat enemmistön kongressissa, mikä johti kapinalain kumoamiseen.

The Democratic-Republican party believed these laws violated the fundamental rights upheld by the Constitution, and they also believed the laws were targeting the opposing political party. It matters not that these laws were repealed or later expired, the Alpha and Omega illustrates the end with the beginning. In the history where these laws were enacted or “spoke” into law the Federalist party was opposed by a party called Democrat-Republicans. The evolution of the Democrat-Republican party ultimately produces the Republican party. A political party primarily coalesced together based upon an anti-slavery position.

Demokraattis-republikaaninen puolue katsoi, että nämä lait loukkasivat perustuslain turvaamia perustavanlaatuisia oikeuksia, ja he uskoivat myös, että lait oli suunnattu vastustavaa poliittista puoluetta vastaan. Sillä ei ole merkitystä, että nämä lait kumottiin tai myöhemmin raukesivat; Alfa ja Omega havainnollistaa lopun alun kautta. Siinä historian vaiheessa, jolloin nämä lait säädettiin eli ”puhuttiin” laiksi, federalistista puoluetta vastusti puolue nimeltä demokraattis-republikaanit. Demokraattis-republikaanisen puolueen kehitys tuottaa lopulta republikaanisen puolueen. Poliittisen puolueen, joka ensisijaisesti muotoutui yhteen orjuuden vastaiseen kantaan perustuen.

The historians identify 1863 as the very center point of the civil war, a war which was premised upon the issue of slavery. 1863 is also a waymark for the new standard bearers of the Protestant horn, who then rejected the first time-prophecy given to Miller by angels (the prophecy of “seven times” from Leviticus twenty-six). Could it be a simple coincidence that the prophecy of the seven times just happens to be based upon the laws of slavery set forth in the previous chapter of Leviticus? The “curse” identified by the “seven times” was the promise that if the covenant laws of chapter twenty-five were to be disobeyed, Israel would then end its history by returning into the slavery it was taken out of when it began its journey at the Red Sea.

Historioitsijat tunnistavat vuoden 1863 sisällissodan varsinaiseksi keskipisteeksi, sodan, joka perustui orjuuskysymykseen. Vuosi 1863 on myös tienviitta protestanttisen sarven uusille lipunkantajille, jotka silloin hylkäsivät ensimmäisen ajan ennustuksen, jonka enkelit antoivat Millerille (ennustuksen ”seitsemästä ajasta” 3. Mooseksen kirjan 26. luvusta). Voisiko olla pelkkä sattuma, että seitsemän ajan ennustus juuri sattuu perustumaan niihin orjuutta koskeviin säädöksiin, jotka esitetään 3. Mooseksen kirjan edellisessä luvussa? ”Kirous”, joka ilmaistaan ”seitsemän ajan” kautta, oli lupaus siitä, että jos kahdennenkymmenennenviidennen luvun liiton lakeja rikottaisiin, Israel päättäisi silloin historiansa palaamalla siihen orjuuteen, josta se oli otettu pois aloittaessaan matkansa Punaiselta mereltä.

From 1798 to 1863 the political party that was the Democratic–Republican party went through a series of purges or shakings. From 1798 onward, and especially from August 11, 1840 onward through 1863 the Millerite movement went through a series of purges and shakings.

Vuodesta 1798 vuoteen 1863 poliittinen puolue, joka oli demokraattis-republikaaninen puolue, kävi läpi sarjan puhdistuksia tai ravisteluja. Vuodesta 1798 alkaen, ja erityisesti 11. elokuuta 1840 alkaen aina vuoteen 1863 saakka, milleriittiliike kävi läpi sarjan puhdistuksia ja ravisteluja.

The Democratic-Republican Party, which was one of the early political parties in the United States, did not directly transform into the modern Republican Party as it exists today. Instead, it underwent a series of changes and splits over time, ultimately leading to the formation of several different political parties before the emergence of the Republican Party.

Demokraattis-republikaaninen puolue, joka oli yksi Yhdysvaltojen varhaisista poliittisista puolueista, ei muuttunut suoraan nykyiseksi republikaaniseksi puolueeksi sellaisena kuin se tänä päivänä on olemassa. Sen sijaan se kävi ajan mittaan läpi joukon muutoksia ja hajaannuksia, jotka lopulta johtivat useiden erilaisten poliittisten puolueiden muodostumiseen ennen republikaanisen puolueen syntyä.

The Democratic-Republican Party, often associated with Thomas Jefferson and James Madison, was founded in the late 18th century as a response to the Federalist Party. The Democratic-Republicans favored a strict interpretation of the Constitution, states’ rights, and agrarian interests.

Demokraattis-republikaaninen puolue, joka usein yhdistetään Thomas Jeffersoniin ja James Madisoniin, perustettiin 1700-luvun loppupuolella vastaukseksi federalistiselle puolueelle. Demokraattis-republikaanit kannattivat perustuslain tiukkaa tulkintaa, osavaltioiden oikeuksia ja maatalousvaltaisia etuja.

However, by the 1820s, the Democratic-Republican Party began to fracture along regional and ideological lines. The primary split occurred during the Era of Good Feelings (1817–1825), when there was a lack of strong opposition to James Monroe’s presidency. This period of political tranquility contributed to the decline of the Democratic-Republican Party. The party eventually split into several factions and evolved into the following political groups:

Kuitenkin 1820-luvulle tultaessa demokraattis-republikaaninen puolue alkoi hajota alueellisten ja ideologisten jakolinjojen mukaisesti. Ensisijainen jakautuminen tapahtui niin sanotun Hyvien tunteiden aikakauden (1817–1825) aikana, jolloin James Monroen presidenttikautta vastaan ei ollut vahvaa oppositiota. Tämä poliittisen tyyneyden kausi myötävaikutti demokraattis-republikaanisen puolueen rappeutumiseen. Puolue jakautui lopulta useiksi ryhmittymiksi ja kehittyi seuraaviksi poliittisiksi ryhmiksi:

Democratic Party: The followers of Andrew Jackson, who became the seventh president in 1829, formed the Democratic Party. Jacksonian Democrats supported a strong executive branch, westward expansion, and a broader suffrage for white males.

Demokraattinen puolue: Andrew Jacksonin seuraajat, joka tuli seitsemänneksi presidentiksi vuonna 1829, muodostivat Demokraattisen puolueen. Jacksonilaiset demokraatit kannattivat vahvaa toimeenpanovaltaa, länteen suuntautuvaa laajentumista ja valkoisille miehille laajempaa äänioikeutta.

National Republican Party: This party emerged as a response to Andrew Jackson’s presidency and later merged with other anti-Jackson factions to become the Whig Party. The National Republicans were generally more supportive of a strong federal government and economic development.

Kansallinen republikaanipuolue: Tämä puolue nousi vastauksena Andrew Jacksonin presidenttikauteen ja sulautui myöhemmin muiden Jacksonin-vastaisten ryhmittymien kanssa muodostaen whig-puolueen. Kansalliset republikaanit suhtautuivat yleisesti myönteisemmin vahvaan liittovaltion hallitukseen ja taloudelliseen kehitykseen.

Anti-Masonic Party: This was a short-lived political party that emerged in the 1820s, primarily in response to concerns about the influence of the secretive Masonic fraternity. It absorbed some former Democratic-Republicans.

Anti-Muuraripuolue: Tämä oli lyhytikäinen poliittinen puolue, joka syntyi 1820-luvulla ensisijaisesti vastauksena huoleen salamyhkäisen vapaamuurariveljeskunnan vaikutusvallasta. Se otti riveihinsä joitakin entisiä demokraattis-republikaaneja.

The Whig Party: Formed in the 1830s, the Whigs included former National Republicans, Anti-Masons, and other opposition groups. They were characterized by their opposition to Jacksonian policies, support for a strong federal government, and promotion of industrial and economic development.

Whig-puolue: 1830-luvulla muodostettu whig-puolue koostui entisistä kansallisrepublikaaneista, vapaamuurarien vastustajista sekä muista oppositioryhmistä. Sille olivat ominaisia vastustus jacksonilaista politiikkaa kohtaan, vahvan liittovaltion hallituksen tukeminen sekä teollisen ja taloudellisen kehityksen edistäminen.

The modern Republican Party was founded in the 1850s as a direct response to the growing sectional tensions over slavery. It attracted former Whigs, anti-slavery Democrats, Free Soilers, and others who opposed the expansion of slavery into new territories. The first Republican presidential candidate, John C. Fremont, ran in the 1856 election, and the party’s first successful candidate, Abraham Lincoln, was elected in 1860. So, the Republican Party emerged separately from the Democratic-Republican tradition and had a distinct trajectory in American political history.

Nykyaikainen republikaaninen puolue perustettiin 1850-luvulla suorana vastauksena orjuutta koskevien alueellisten jännitteiden kärjistymiseen. Se kokosi puoleensa entisiä whigejä, orjuuden vastaisia demokraatteja, Free Soil -liikkeen kannattajia sekä muita, jotka vastustivat orjuuden leviämistä uusille territorioille. Ensimmäinen republikaanien presidenttiehdokas, John C. Fremont, oli ehdolla vuoden 1856 vaaleissa, ja puolueen ensimmäinen menestynyt ehdokas, Abraham Lincoln, valittiin vuonna 1860. Näin ollen republikaaninen puolue nousi erillään demokraattis-republikaanisesta perinteestä, ja sillä oli oma erillinen kehityskulkunsa Yhdysvaltain poliittisessa historiassa.

By 1860, the Republican party elected its first president. It was based upon a coalition of political parties that were opposed to slavery. In 1863 the Emancipation Proclamation “spoke” slavery out of existence. In 1863 the Republican horn, then represented by the Republican party “spoke” slavery out of existence, while the Protestant horn ceased to be a movement and became the Seventh-day Adventist church. The movement of the Millerites legally and officially ended in May of 1863, and in that year Moses’ oath, the prophecy of slavery was rejected. He that has an ear, let him hear.

Vuoteen 1860 mennessä republikaaninen puolue valitsi ensimmäisen presidenttinsä. Se perustui niiden poliittisten puolueiden liittoumaan, jotka vastustivat orjuutta. Vuonna 1863 vapautusjulistus ”puhui” orjuuden olemattomiin. Vuonna 1863 republikaaninen sarvi, jota tuolloin edusti republikaaninen puolue, ”puhui” orjuuden olemattomiin, samalla kun protestanttinen sarvi lakkasi olemasta liike ja tuli Seitsemännen päivän adventtikirkoksi. Milleriittien liike päättyi laillisesti ja virallisesti toukokuussa 1863, ja tuona vuonna Mooseksen vala, orjuutta koskeva profetia, hylättiin. Jolla on korva, se kuulkoon.

At this point it might be informative to provide a brief overview of the “oath of Moses” as labelled by the prophet Daniel.

Tässä kohden saattaa olla valaisevaa esittää lyhyt yleiskatsaus siitä, mitä profeetta Daniel kutsuu ”Mooseksen valaksi”.

> Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. Daniel 9:11.

> Niin, koko Israel on rikkonut sinun lakisi ja poikennut pois, niin ettei ole totellut sinun ääntäsi; sen tähden kirous on vuodatettu meidän yllemme, samoin vala, joka on kirjoitettu Mooseksen, Jumalan palvelijan, lakiin, koska me olemme tehneet syntiä häntä vastaan. Daniel 9:11.

William Miller who was guided by Gabriel and other angels as he studied the Word of God, was first led to the “seven times” of Leviticus twenty-six. Miller’s testimony is that in his study of the Bible, he began in the book of Genesis and therefore he obviously came to Leviticus well before he reached the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight and verse fourteen. He exclusively used the Bible and a Cruden’s concordance.

William Miller, jota Gabriel ja muut enkelit johdattivat hänen tutkiessaan Jumalan sanaa, johdatettiin ensin 3. Mooseksen kirjan kahdenkymmenennenkuudennen luvun ”seitsemään aikaan”. Millerin todistus on, että Raamattua tutkiessaan hän aloitti 1. Mooseksen kirjasta, ja siksi hän ilmeisesti tuli 3. Mooseksen kirjaan kauan ennen kuin hän saavutti Danielin kirjan kahdeksannen luvun neljännentoista jakeen kaksituhattakolmesataa vuotta. Hän käytti yksinomaan Raamattua ja Crudenin konkordanssia.

Cruden’s concordance has no references to the Hebrew or Greek words that were thereafter translated into the English of the King James Bible. Miller considered the “context” of the passage he was studying to guide his understanding of a word or passage of Scripture. When it came to his understanding of the “seven times” it is very simple to see the context for the “seven times” of chapter twenty-six of Leviticus is chapter twenty-five.

Crudenin konkordanssissa ei ole viittauksia niihin heprean- tai kreikankielisiin sanoihin, jotka myöhemmin käännettiin King James -Raamatun englanniksi. Miller piti tutkimansa kohdan ”asiayhteyttä” ohjenuoranaan ymmärtäessään jotakin sanaa tai raamatunkohtaa. Mitä tulee hänen käsitykseensä ”seitsemästä ajasta”, on hyvin yksinkertaista nähdä, että 3. Mooseksen kirjan kahdennenkymmenennen kuudennen luvun ”seitsemän ajan” asiayhteys on kahdennenkymmenennen viidennen luvun sisältö.

Chapter twenty-five outlines the resting of the land, the Jubilee and the rules of slavery. The rules of chapter twenty-five are part of “the law of Moses the servant of God” that produces a blessing if obeyed and a “curse” if disobeyed. In chapter twenty-six the curse of the “seven times” equates to twenty-five hundred and twenty years and is set forth in the obvious context of the rules of the land resting and the principles of slavery. In chapter twenty-six the punishment is called the “quarrel of my covenant.”

Kahdeskymmenesviides luku esittää maan levon, riemuvuoden ja orjuutta koskevat säädökset. Kahdennenkymmenennenviidennen luvun säädökset ovat osa ”Jumalan palvelijan Mooseksen lakia”, joka tuottaa siunauksen, jos sitä noudatetaan, ja ”kirouksen”, jos sitä rikotaan. Kahdennessakymmenennessäkuudennessa luvussa ”seitsemän ajan” kirous vastaa kahtatuhatta viittäsataa kahtakymmentä vuotta, ja se esitetään ilmeisessä yhteydessä maan lepoa koskeviin säädöksiin ja orjuuden periaatteisiin. Kahdennessakymmenennessäkuudennessa luvussa rangaistusta kutsutaan ”minun liittoni riidaksi”.

> Then will I also walk contrary unto you, and will punish you yet seven times for your sins. And I will bring a sword upon you, that shall avenge the quarrel of my covenant: and when ye are gathered together within your cities, I will send the pestilence among you; and ye shall be delivered into the hand of the enemy. Leviticus 26:24, 25.

> Silloin minäkin käyn teitä vastaan, ja rankaisen teitä vielä seitsenkertaisesti syntienne tähden. Ja minä tuon miekan teidän päällenne kostamaan minun liittoni rikkomisen; ja kun te kokoonnutte kaupunkeihinne, minä lähetän teidän keskuuteenne ruton, ja teidät annetaan vihollisen käsiin. 3. Mooseksen kirja 26:24, 25.

In context the “covenant” that God has a “quarrel” over would be the covenant previously cited in chapter twenty-five. The punishment of the seven times is called the “quarrel of” God’s “covenant” and the “curse” attached to it is that Israel would be “delivered into the hand of their” enemies, and once in the enemies’ land, (as Daniel was) Israel would become the slaves of their enemies.

Asiayhteydessä se ”liitto”, josta Jumalalla on ”riita”, on se liitto, johon aiemmin viitattiin luvussa kaksikymmentäviisi. Seitsemänkertaisen rangaistuksen sanotaan olevan Jumalan ”liiton riita”, ja siihen liittyvä ”kirous” on se, että Israel ”annettaisiin heidän” vihollistensa käsiin, ja kerran vihollisten maassa, (niin kuin Daniel oli) Israelista tulisi vihollistensa orjia.

When Moses recorded Leviticus twenty-six ancient Israel had just been delivered from the slavery of Egypt and the principles of slavery represented in chapter twenty-five would bring either a blessing or a curse. Ancient Israel never practiced the rules of the Jubilee and ultimately both the northern and southern kingdoms were scattered for “seven times” in fulfillment of what Daniel called the “curse of Moses.”

Kun Mooses kirjoitti 3. Mooseksen kirjan kahdennenkymmenennen kuudennen luvun, muinainen Israel oli juuri vapautettu Egyptin orjuudesta, ja kahdennessakymmenennessä viidennessä luvussa esitetyt orjuuden periaatteet toisivat joko siunauksen tai kirouksen. Muinainen Israel ei koskaan noudattanut riemuvuoden säädöksiä, ja lopulta sekä pohjoinen että eteläinen valtakunta hajotettiin ”seitsemäksi ajaksi” sen täyttymyksenä, mitä Daniel kutsui ”Mooseksen kiroukseksi”.

The covenant relationship between God and Israel which had begun with their slavery in Egypt, ended with their slavery to Assyria and Babylon. The “seven times” against the northern kingdom ended in 1798, and “seven times” against the southern kingdom ended in 1844. The starting point for the two periods of seven times is marked in Isaiah chapter seven with a prophecy of sixty-five years that was proclaimed by Isaiah to king Ahaz of Judah in 742 BC.

Jumalan ja Israelin välinen liittosuhde, joka oli alkanut heidän orjuudestaan Egyptissä, päättyi heidän orjuuteensa Assyrialle ja Babylonille. Pohjoista valtakuntaa vastaan määrätyt ”seitsemän aikaa” päättyivät vuonna 1798, ja eteläistä valtakuntaa vastaan määrätyt ”seitsemän aikaa” päättyivät vuonna 1844. Näiden kahden seitsemän ajan jakson lähtökohta merkitään Jesajan luvussa seitsemän kuudenkymmenenviiden vuoden ennustuksella, jonka Jesaja julisti Juudan kuninkaalle Ahaalle vuonna 742 eKr.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:8, 9.

> Sillä Aramin pää on Damaskos, ja Damaskoksen pää on Resin; ja kuudenkymmenen viiden vuoden kuluessa Efraim murskataan, niin ettei se enää ole kansa. Ja Efraimin pää on Samaria, ja Samarian pää on Remaljan poika. Ellette usko, ette varmasti pysy lujina. Jesaja 7:8, 9.

Isaiah had identified that “within” sixty-five years from the time when the prophecy was set forth in 742 BC, the northern kingdom would be broken. Nineteen years later in 723 BC the northern kingdom of Israel was taken into slavery by the king of Assyria and forty-six years later the king of Babylon took the southern kingdom of Judah into slavery in 677 BC. The prophecy of sixty-five years produces six historical waymarks. The first is 742 BC when the prediction is set forth. Nineteen years later in 723 BC, the northern kingdom was taken into slavery by the Assyrians. Forty-six years later in 677 BC the southern kingdom was taken into slavery by the Babylonians. The first twenty-five hundred and twenty years that began in 723 BC then ended in 1798. Then is 1844 the twenty-five hundred and twenty years that began in 677 BC concluded. From 1844, the prediction extended nineteen years to 1863 in order to complete the entire prophetic structure, for when the Alpha and Omega marked nineteen years to begin the prophetic structure there must be nineteen years to reach its end.

Jesaja oli todennut, että kuudenkymmenenviiden vuoden ”kuluessa” siitä ajasta, jolloin profetia esitettiin vuonna 742 eKr., pohjoinen valtakunta murskattaisiin. Yhdeksäntoista vuotta myöhemmin, vuonna 723 eKr., Assyrian kuningas vei Israelin pohjoisen valtakunnan pakkosiirtolaisuuteen, ja neljäkymmentäkuusi vuotta myöhemmin Babylonian kuningas vei Juudan eteläisen valtakunnan pakkosiirtolaisuuteen vuonna 677 eKr. Kuudenkymmenenviiden vuoden profetia tuottaa kuusi historiallista tienviittaa. Ensimmäinen on vuosi 742 eKr., jolloin ennustus esitetään. Yhdeksäntoista vuotta myöhemmin, vuonna 723 eKr., assyrialaiset veivät pohjoisen valtakunnan pakkosiirtolaisuuteen. Neljäkymmentäkuusi vuotta myöhemmin, vuonna 677 eKr., babylonialaiset veivät eteläisen valtakunnan pakkosiirtolaisuuteen. Ensimmäiset kaksituhattaviisisataakaksikymmentä vuotta, jotka alkoivat vuonna 723 eKr., päättyivät sitten vuonna 1798. Sitten vuonna 1844 päättyivät ne kaksituhattaviisisataakaksikymmentä vuotta, jotka alkoivat vuonna 677 eKr. Vuodesta 1844 ennustus ulottui yhdeksäntoista vuotta vuoteen 1863 saakka täydentääkseen koko profeetallisen rakenteen, sillä kun Alfa ja Omega merkitsivät yhdeksäntoista vuotta profeetallisen rakenteen aluksi, täytyi olla yhdeksäntoista vuotta sen loppuun saavuttamiseksi.

Ancient Israel was delivered from the slavery of Egypt and through disobedience both the northern and southern kingdoms were returned to slavery. The prophecies transcend from the prophetic history of ancient literal Israel to modern spiritual Israel and in so doing the theme of all the prophetic waymarks is slavery.

Muinainen Israel vapautettiin Egyptin orjuudesta, ja tottelemattomuuden tähden sekä pohjoinen että eteläinen valtakunta palautettiin orjuuteen. Profetiat ulottuvat muinaisen kirjaimellisen Israelin profeetallisesta historiasta nykyiseen hengelliseen Israeliin, ja näin tehdessään kaikkien profeetallisten tienviittojen teemana on orjuus.

The prophecy in Isaiah seven was presented to the wicked king Ahaz by Isaiah in 742BC when an impending civil war between the north and south was being identified. The southern kingdom of Ahaz was the literal glorious land of ancient Israel. In 1798, the spiritual glorious land of Bible prophecy began to rule as the sixth kingdom of Bible prophecy. When the seven times against the literal glorious land ended in 1844, there was, as in the history of king Ahaz an impending civil war. By 1844, the turmoil of political parties breaking apart and forming alliances had almost fully settled into two classes of political persuasions. In terms of slavery the Democrats were pro-slavery and the Republicans were anti-slavery. From 1798 to the beginning of the civil war in 1860 the process of developing two classes of political parties had been settled.

Jesajan seitsemännessä luvussa oleva profetia esitettiin pahalle kuningas Aahakselle Jesajan toimesta vuonna 742 eKr., kun pohjoisen ja etelän välillä uhkaava sisällissota oli tunnistettavissa. Aahaksen eteläinen valtakunta oli muinaisen Israelin kirjaimellinen ihana maa. Vuonna 1798 Raamatun profetian hengellinen ihana maa alkoi hallita Raamatun profetian kuudentena valtakuntana. Kun kirjaimellista ihanaa maata vastaan määrätyt seitsemän aikaa päättyivät vuonna 1844, oli, kuten kuningas Aahaksen historian aikana, uhkaava sisällissota. Vuoteen 1844 mennessä hajoavien ja liittoutuvien poliittisten puolueiden kuohunta oli lähes täysin asettunut kahdeksi poliittisten vakaumusten luokaksi. Orjuuden suhteen demokraatit kannattivat orjuutta ja republikaanit vastustivat orjuutta. Vuosien 1798 ja vuonna 1860 alkaneen sisällissodan välisenä aikana kahden poliittisten puolueiden luokan muodostumisprosessi oli vakiintunut.

Ahaz represented the literal glorious land and therefore typified the spiritual glorious land. The history of Ahaz typifies the prophetic history where the prophecy was proclaimed in 742 BC therefore typifies the history where the prophecy ended. In the beginning history the northern kingdom consisting of ten tribes had broken away from the other two tribes in protest against the divinely established government of the southern two tribes. The ten northern tribes had formed a confederacy with Syria, typifying the alliance between the southern confederacy and a power represented symbolically by Syria.

Aahas edusti kirjaimellista ihanaa maata ja siten esikuvasi hengellistä ihanaa maata. Aahaksen historia esikuvallistaa sitä profeetallista historiaa, jossa profetia julistettiin vuonna 742 eKr., ja siten se esikuvallistaa sitä historiaa, jossa profetia päättyi. Alkuvaiheen historiassa pohjoinen valtakunta, joka koostui kymmenestä heimosta, oli irtautunut kahdesta muusta heimosta vastalauseena eteläisten kahden heimon jumalallisesti asetettua hallintoa vastaan. Kymmenen pohjoista heimoa olivat muodostaneet liiton Syyrian kanssa, esikuvallistaen eteläisen liittouman ja Syyrian symbolisesti edustaman vallan välistä liittoa.

This brief summary is identifying that the seven times of Leviticus twenty-six is a covenant promise that sets forth either a blessing for obedience or the “curse” of slavery for disobedience. The northern and southern kingdoms started together as one nation that was delivered out of slavery, only to be delivered back into slavery at their respective endings.

Tämä lyhyt yhteenveto osoittaa, että 3. Mooseksen kirjan 26. luvun seitsemän aikaa on liittolupaus, joka asettaa esiin joko siunauksen kuuliaisuudesta tai tottelemattomuuden ”kirouksen”, orjuuden. Pohjoinen ja eteläinen valtakunta alkoivat yhdessä yhtenä kansakuntana, joka vapautettiin orjuudesta, mutta joutuivat kumpikin omassa lopussaan jälleen palautetuiksi orjuuteen.

The sixty-five years at the ending of those prophecies of slavery concluded with spiritual Israel in the spiritual glorious land, at the very dead center of a civil war of the north against the south. The antagonists in the civil war was a kingdom that formed a confederacy and broke away from the divinely established government that was located in the opposing kingdom.

Noiden profetioiden lopussa olevat kuusikymmentäviisi vuotta päättyivät siihen, että hengellinen Israel oli hengellisessä kirkkaassa maassa, keskellä kansalaissotaa, jossa pohjoinen taisteli etelää vastaan. Kansalaissodan vastapuolina oli valtakunta, joka muodosti valaliiton ja irtautui jumalallisesti asetetusta hallituksesta, joka sijaitsi vastakkaisessa valtakunnassa.

From 1798 onward to the civil war, the horn of Republicanism was put through a process which produced two classes of political antagonists that represent two sides of the issues of slavery. The proslavery antagonists that sought to continue the practice of slavery lost the battle.

Vuodesta 1798 alkaen aina sisällissotaan saakka republikaanisuuden sarvi johdettiin prosessin läpi, joka synnytti kaksi poliittisten vastustajien luokkaa, jotka edustavat kahta puolta orjuuskysymyksessä. Orjuuden kannattajat, jotka pyrkivät jatkamaan orjuuden harjoittamista, hävisivät taistelun.

From 1798 onward to the civil war, the horn of Protestantism was put through a process which produced two classes of religious antagonists that represent two sides of the issues of slavery. The proslavery antagonists that sought to continue the original understanding of the prophecy of slavery lost the battle.

Vuodesta 1798 alkaen aina sisällissotaan saakka protestantismin sarvi joutui prosessiin, joka tuotti kaksi uskonnollisten vastustajien ryhmää, jotka edustavat orjuuskysymyksen kahta puolta. Orjuuden kannattajina toimineet vastustajat, jotka pyrkivät jatkamaan orjuutta koskevan profetian alkuperäistä ymmärrystä, hävisivät taistelun.

In 1863 the horn of Republicanism succeeded in rejecting the practice of slavery.

Vuonna 1863 republikaanisuuden sarvi onnistui hylkäämään orjuuden käytännön.

In 1863 the horn of Protestantism succeeded in rejecting the prophecy of slavery.

Vuonna 1863 protestantismin sarvi onnistui torjumaan orjuutta koskevan profetian.

In doing so they rejected the work of Miller, the Elijah for his time. In so doing they also rejected “the oath of Moses,” the foundation stone for their time. Moses and Elijah were then rejected, only to return on September 11, 2001.

Näin tehdessään he hylkäsivät Millerin työn, hänen aikansa Elian. Näin tehdessään he hylkäsivät myös ”Mooseksen valan”, heidän aikansa kulmakiven. Mooses ja Elia hylättiin silloin, mutta palasivat vasta 11. syyskuuta 2001.

Alpha and Omega, the wonderful linguist recorded His divine signature throughout the time prophecy of the “oath of Moses” that He himself proclaimed as Palmoni, the Wonderful Numberer. If ye will not believe, surely ye shall not be established.

Alfa ja Omega, ihmeellinen kielitieteilijä, on tallentanut jumalallisen allekirjoituksensa kautta koko ”Mooseksen valan” aikaprofetian, jonka Hän itse julisti Palmonina, Ihmeellisenä Laskijana. Ellette usko, ette varmasti pysy lujina.

Back to Articles