Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Five

Danielin kirja – sata viisi

The Progressive Rejection of the Gospel: From Christ’s Birth to Stephen’s Stoning

Etenevä evankeliumin hylkääminen: Kristuksen syntymästä Stefanoksen kivittämiseen

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the last article we noted that inspiration identified that the Jews “sealed their rejection” of the gospel at the cross, and then confirmed their rejection again at the stoning of Stephen. How can this be? Of course, the rejection of the gospel by the quibbling Jews of that history was accomplished progressively. They had already been passed by at His birth. Christ’s birth to the stoning of Stephen illustrates a progressive rejection of the gospel.

Edellisessä artikkelissa totesimme, että inspiraatio ilmaisi juutalaisten ”sinetöineen evankeliumin hylkäämisensä” ristillä ja vahvistaneen hylkäämisensä jälleen Stefanuksen kivittämisessä. Kuinka tämä voi olla? Evankeliumin hylkääminen tuon historian saivartelevien juutalaisten taholta tapahtui tietenkin asteittain. Heidät oli jo sivuutettu Hänen syntymänsä aikaan. Kristuksen syntymästä Stefanuksen kivittämiseen ulottuva ajanjakso havainnollistaa evankeliumin asteittaista hylkäämistä.

> “Men know it not, but the tidings fill heaven with rejoicing. With a deeper and more tender interest the holy beings from the world of light are drawn to the earth. The whole world is brighter for His presence. Above the hills of Bethlehem are gathered an innumerable throng of angels. They wait the signal to declare the glad news to the world. Had the leaders in Israel been true to their trust, they might have shared the joy of heralding the birth of Jesus. But now they are passed by.” The Desire of Ages, 47.

> “Ihmiset eivät sitä tiedä, mutta sanoma täyttää taivaan riemulla. Syvemmän ja hellämmän kiinnostuksen vallassa valon maailman pyhät olennot vetäytyvät maan puoleen. Hänen läsnäolonsa kirkastaa koko maailman. Beetlehemin kukkuloiden ylle on kokoontunut lukematon enkelijoukko. He odottavat merkkiä julistaakseen ilosanoman maailmalle. Jos Israelin johtajat olisivat olleet uskollisia heille uskotussa tehtävässä, he olisivat saaneet jakaa ilon Jeesuksen syntymän julistamisesta. Mutta nyt heidät sivuutetaan.” Alfa ja omega, 47.

From the birth of Jesus to the death of Stephen the progressive rejection of the gospel by ancient Israel is illustrated. Acknowledging the Jews rejection of Christ as progressive allows an identification of “sealing their rejection,” at both the cross, where the veil of the temple was rent, and at Stephen’s death. The rending of the veil was a symbol that they were no longer God’s covenant people, and when Stephen was stoned, Stephen saw Jesus standing on the right hand of God, which in Daniel chapter twelve, verse one is a symbol of the close of probation. The destruction of Jerusalem is also a symbol of the close of probation.

Jeesuksen syntymästä Stefanoksen kuolemaan asti havainnollistuu muinaisen Israelin asteittain etenevä evankeliumin hylkääminen. Sen tunnustaminen, että juutalaisten Kristuksen hylkääminen oli asteittain etenevä, mahdollistaa sen, että heidän hylkäämisensä ”sinetöityminen” voidaan tunnistaa sekä ristillä, jolloin temppelin esirippu repesi, että Stefanoksen kuolemassa. Esiripun repeäminen oli vertauskuva siitä, etteivät he enää olleet Jumalan liittokansa, ja kun Stefanos kivitettiin, Stefanos näki Jeesuksen seisovan Jumalan oikealla puolella, mikä Danielin kirjan luvussa kaksitoista, jakeessa yksi, on vertauskuva armonajan päättymisestä. Myös Jerusalemin hävitys on vertauskuva armonajan päättymisestä.

> “The retribution to come upon Jerusalem could be delayed only a short time; and as Christ’s eye rested upon the doomed city, he saw not merely its destruction, but the destruction of a world. He saw that as Jerusalem was given up to destruction, so the world will be given up to its doom. He saw the retribution that will be visited on the adversaries of God. The scenes that were transacted at the destruction of Jerusalem will be repeated at the great and terrible day of the Lord, but in a more fearful manner.” Review and Herald, December 7, 1897.

> ”Jerusalemin ylle tulevaa kostoa voitiin viivyttää vain lyhyen ajan; ja kun Kristuksen katse viipyi tuomitun kaupungin yllä, hän ei nähnyt ainoastaan sen hävitystä, vaan maailman hävityksen. Hän näki, että niin kuin Jerusalem oli annettu hävitettäväksi, samoin maailma tullaan antamaan perikatoon. Hän näki sen koston, joka kohtaa Jumalan vastustajia. Ne tapahtumat, jotka toteutuivat Jerusalemin hävityksessä, tulevat toistumaan Herran suurena ja peljättävänä päivänä, mutta vielä kauheammalla tavalla.” Review and Herald, December 7, 1897.

It was only God’s mercy that prevented Jerusalem from being destroyed at the cross.

Vain Jumalan armo esti Jerusalemia tulemasta hävitetyksi ristillä.

> “In the Jews’ crucifixion of Christ was involved the destruction of Jerusalem. The blood shed upon Calvary was the weight that sank them to ruin for this world and for the world to come. So it will be in the great final day, when judgment shall fall upon the rejecters of God’s grace. Christ, their rock of offense, will then appear to them as an avenging mountain. The glory of His countenance, which to the righteous is life, will be to the wicked a consuming fire. Because of love rejected, grace despised, the sinner will be destroyed.” The Desire of Ages, 600.

> Juutalaisten Kristuksen ristiinnaulitsemiseen sisältyi Jerusalemin hävitys. Golgatalla vuodatettu veri oli se paino, joka upotti heidät perikatoon sekä tässä maailmassa että tulevassa. Niin on oleva suurena viimeisenä päivänä, jolloin tuomio kohtaa Jumalan armon hylkääjät. Kristus, heidän loukkauskallionsa, näyttäytyy silloin heille kostavana vuorena. Hänen kasvojensa kirkkaus, joka vanhurskaille on elämä, on oleva jumalattomille kuluttava tuli. Hylätyn rakkauden, halveksitun armon tähden syntinen joutuu hävitetyksi.” Alfa ja omega, 600.

It was only God’s mercy that lingered in not bringing Jerusalem’s destruction at the time of the cross.

Vain Jumalan armo viivytti Jerusalemin tuhon toteutumista ristin hetkellä.

> “For nearly forty years after the doom of Jerusalem had been pronounced by Christ Himself, the Lord delayed His judgments upon the city and the nation. Wonderful was the long-suffering of God toward the rejectors of His gospel and the murderers of His Son.” The Great Controversy, 27.

> ”Lähes neljänkymmenen vuoden ajan sen jälkeen, kun Kristus itse oli julistanut Jerusalemin tuomion, Herra viivytti tuomioitaan kaupungin ja kansan ylle. Ihmeellinen oli Jumalan pitkämielisyys niitä kohtaan, jotka hylkäsivät Hänen evankeliuminsa ja murhasivat Hänen Poikansa.” Suuri taistelu, 27.

At the time of His last temple cleansing Jesus had set forth the warning to flee Jerusalem when the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, was seen by His followers. The first time He cleansed the temple He had stated that the Jews had made His father’s house a den of thieves, but the last time He said “your house” is left unto you desolate. Even before the cross, which was just about to take place, the temple where the veil was to be rent at the crucifixion had already been identified as the Jew’s house, not God’s house. Sister White addresses when Christ made that declaration, and as her testimony proceeds she also addresses the forty years of extended mercy.

Viimeisen temppelinpuhdistuksensa aikaan Jeesus oli esittänyt varoituksen paeta Jerusalemista, kun hänen seuraajansa näkisivät sen hävityksen kauhistuksen, josta profeetta Daniel oli puhunut. Ensimmäisellä kerralla, kun Hän puhdisti temppelin, Hän oli todennut, että juutalaiset olivat tehneet Hänen Isänsä huoneesta ryövärien luolan, mutta viimeisellä kerralla Hän sanoi: ”teidän huoneenne” jätetään teille autioksi. Jo ennen ristiä, jonka toteutuminen oli aivan käsillä, temppeli, jossa esiripun oli määrä revetä ristiinnaulitsemisen hetkellä, oli jo määritelty juutalaisten huoneeksi, ei Jumalan huoneeksi. Sisär White käsittelee sitä, milloin Kristus antoi tuon julistuksen, ja todistuksensa edetessä hän käsittelee myös neljääkymmentä vuotta jatkunutta pidennettyä armon aikaa.

> “Christ’s words to the priests and rulers, ‘Behold, your house is left unto you desolate’ (Matthew 23:38), had struck terror to their hearts. They affected indifference, but the question kept rising in their minds as to the import of these words. An unseen danger seemed to threaten them. Could it be that the magnificent temple, which was the nation’s glory, was soon to be a heap of ruins? . . .

> Kristuksen sanat papeille ja hallitusmiehille: ”Katso, teidän huoneenne jätetään teille autioksi” (Matteus 23:38), olivat saattaneet kauhun heidän sydämiinsä. He teeskentelivät välinpitämättömyyttä, mutta kysymys näiden sanojen merkityksestä nousi lakkaamatta heidän mieleensä. Näkymätön vaara näytti uhkaavan heitä. Saattoiko olla, että tuo suurenmoinen temppeli, kansakunnan kunnia, olisi pian raunioina?...

> “Christ gave His disciples a sign of the ruin to come on Jerusalem, and He told them how to escape: ‘When ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out; and let not them that are in the countries enter thereinto. For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled.’ This warning was given to be heeded forty years after, at the destruction of Jerusalem. The Christians obeyed the warning, and not a Christian perished in the fall of the city.” The Desire of Ages, 628, 630.

> ”Kristus antoi opetuslapsilleen merkin siitä hävityksestä, joka oli kohtaava Jerusalemia, ja Hän kertoi heille, kuinka paeta: ’Mutta kun näette Jerusalemin sotajoukkojen saartamana, silloin tietäkää, että sen hävitys on lähellä. Silloin ne, jotka ovat Juudeassa, paetkoot vuorille, ja ne, jotka ovat sen keskellä, lähtekööt pois, älköötkä ne, jotka ovat maaseudulla, menkö sinne sisälle. Sillä ne ovat koston päiviä, jotta kaikki, mikä on kirjoitettu, kävisi toteen.’ Tämä varoitus annettiin noudatettavaksi neljäkymmentä vuotta myöhemmin, Jerusalemin hävityksen aikana. Kristityt tottelivat varoitusta, eikä yksikään kristitty menehtynyt kaupungin kukistuessa.” Alfa ja omega, osa 4, s. 628, 630.

Christ was crucified in the year 31, and nearly forty years later in the year 70, Jerusalem was destroyed after a three-and-a-half-year siege. How could Jerusalem have been destroyed at the cross in the year 31, if there was still three and a half years of probationary time identified as seventy weeks in Daniel chapter nine, verse twenty-four? How can these seeming inconsistencies be resolved? The easiest resolution is to simply identify the fact that when it comes to the close of the probationary time represented by the seventy weeks, that it must be understood as a progressive close of probation. This is true, but it removes any prophetic specificity when applying the waymarks of that history. I will try to explain.

Kristus ristiinnaulittiin vuonna 31, ja lähes neljäkymmentä vuotta myöhemmin, vuonna 70, Jerusalem hävitettiin kolmen ja puolen vuoden piirityksen jälkeen. Kuinka Jerusalem olisi voitu hävittää ristillä vuonna 31, jos jäljellä oli vielä kolme ja puoli vuotta koeaikaa, joka Danielin kirjan yhdeksännen luvun jakeessa kaksikymmentäneljä määritellään seitsemäksikymmeneksi viikoksi? Kuinka nämä näennäiset ristiriidat voidaan ratkaista? Helpoin ratkaisu on yksinkertaisesti todeta, että kun on kyse seitsemänkymmenen viikon edustaman koeajan päättymisestä, se on ymmärrettävä koeajan asteittaisena päättymisenä. Tämä pitää paikkansa, mutta se poistaa kaiken profeetallisen täsmällisyyden sovellettaessa tuon historian tienviittoja. Yritän selittää.

If Pentecost represents the soon-coming Sunday law where the other flock in Babylon is called out, why was it three and a half years after Pentecost that the gospel went to the Gentiles? Is the death of Christ or the death of Stephen a sign of the close of probation for ancient Israel? If Laodicean Adventism ceases to be a church at the soon-coming Sunday law, did the destruction of the temple in the year 70, represent the end of the temple of Laodicean Adventism at the Sunday law? What might appear as seeming inconsistencies is resolved by the application of “line upon line,” and when that application is employed the testimony of the waymarks we are identifying become very clear and concise.

Jos helluntai edustaa pian tulevaa sunnuntailakia, jolloin Babylonissa oleva toinen lauma kutsutaan ulos, miksi evankeliumi meni pakanoille vasta kolme ja puoli vuotta helluntain jälkeen? Onko Kristuksen kuolema vai Stefanuksen kuolema merkki armonajan päättymisestä muinaiselle Israelille? Jos laodikealainen adventismi lakkaa olemasta seurakunta pian tulevan sunnuntailain kohdalla, edustiko temppelin hävitys vuonna 70 laodikealaisen adventismin temppelin loppua sunnuntailain yhteydessä? Se, mikä saattaa näyttää näennäisiltä epäjohdonmukaisuuksilta, ratkeaa soveltamalla periaatetta ”rivi rivin päälle”, ja kun tätä sovellusta käytetään, niiden tienviittojen todistus, joita olemme tunnistamassa, käy hyvin selväksi ja täsmälliseksi.

The week that Christ confirmed the covenant is broken up into two equal periods of three and a half years. The first three and a half years begins at Christ’s baptism and ends with His death. Baptism is the symbol of His death and resurrection, so the beginning of that period of three and a half years is identical to the ending. In that period Christ presented the gospel exclusively to the Jews. The end of that three and a half years marks the beginning of the following three and a half years. The beginning of the second period of three and a half years begins with the death of Christ, and it ends with the death of Stephen. In that period the disciples presented the gospel exclusively to the Jews.

Viikko, jonka aikana Kristus vahvisti liiton, jakautuu kahteen yhtä pitkään kolmen ja puolen vuoden jaksoon. Ensimmäinen kolmen ja puolen vuoden jakso alkaa Kristuksen kasteesta ja päättyy Hänen kuolemaansa. Kaste on Hänen kuolemansa ja ylösnousemuksensa vertauskuva, joten tuon kolmen ja puolen vuoden jakson alku on sama kuin sen loppu. Tuona aikana Kristus esitti evankeliumin yksinomaan juutalaisille. Tuon kolmen ja puolen vuoden jakson päättyminen merkitsee seuraavan kolmen ja puolen vuoden jakson alkua. Toisen kolmen ja puolen vuoden jakson alku on Kristuksen kuolemassa, ja se päättyy Stefanuksen kuolemaan. Tuona aikana opetuslapset esittivät evankeliumin yksinomaan juutalaisille.

Those two periods, which are separate prophetic lines, are to be brought together “line upon line.” Both beginnings and endings possess the signature of Alpha and Omega, for the beginning and ending histories are the same. Both periods of duration are identical, and the work that is carried out during each period is identical. Christ who is the First and the Last, is also the creator of all things, and in that regard He is the Creator of Truth. The Hebrew word “truth” was created by three Hebrew letters. The first letter, followed by the thirteenth letter, followed by the last letter of the Hebrew alphabet are combined to make the Hebrew word “truth.”

Nämä kaksi ajanjaksoa, jotka ovat erillisiä profeetallisia linjoja, on tuotava yhteen ”rivi rivin päälle”. Sekä aluilla että lopuilla on Alfa ja Oomega -allekirjoitus, sillä alku- ja loppuhistoriat ovat samat. Molemmat kestoltaan olevat ajanjaksot ovat samanlaiset, ja kummankin ajanjakson aikana suoritettava työ on samanlaista. Kristus, joka on Ensimmäinen ja Viimeinen, on myös kaiken Luoja, ja siinä suhteessa Hän on Totuuden Luoja. Heprean sana ”totuus” on muodostettu kolmesta heprealaisesta kirjaimesta. Ensimmäinen kirjain, jota seuraa kolmastoista kirjain ja sitten heprealaisen aakkoston viimeinen kirjain, yhdistyvät muodostaen hepreankielisen sanan ”totuus”.

Both of the periods of three and a half years have Christ as the first and the last, for Christ is at the beginning of the first period at His baptism, as He is at the ending at His death in the first period. And Christ is at His death in the beginning of the second period and He is standing at the right hand of God at the ending of the second period. The number thirteen is the symbol of rebellion, and in both periods whether the gospel was presented in person by Christ, or in the second period by His disciples, the quibbling Jews rebelled against the message of the gospel.

Molemmissa kolmen ja puolen vuoden jaksoissa Kristus on ensimmäinen ja viimeinen, sillä Kristus on ensimmäisen jakson alussa kasteessaan, niin kuin Hän on sen lopussakin kuolemassaan ensimmäisessä jaksossa. Ja Kristus on kuolemassaan toisen jakson alussa, ja Hän seisoo Jumalan oikealla puolella toisen jakson lopussa. Luku kolmetoista on kapinan vertauskuva, ja kummassakin jaksossa, esitettiinkö evankeliumi henkilökohtaisesti Kristuksen toimesta tai toisessa jaksossa Hänen opetuslastensa kautta, saivartelevat juutalaiset kapinoivat evankeliumin sanomaa vastaan.

Both periods are the same duration, possess the signature of Alpha and Omega, and identify the same gospel message. Those two periods are to be brought together “line upon line.” The methodology of “line upon line,” is the testing methodology of the latter rain. It is the methodology of the last days, and the truths which are identified and established by that methodology in the last days are what purges or purifies the sons of Levi during the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Molemmat ajanjaksot ovat samanpituisia, niissä on Alfa ja Omega -tunnusmerkki, ja ne osoittavat samaan evankeliumin sanomaan. Nämä kaksi ajanjaksoa on tuotava yhteen ”rivi rivin päälle”. Menetelmä ”rivi rivin päälle” on myöhäissateen koetteleva menetelmä. Se on viimeisten päivien menetelmä, ja ne totuudet, jotka tuon menetelmän avulla viimeisinä päivinä tunnistetaan ja vahvistetaan, ovat se, mikä puhdistaa tai kirkastaa Leevin pojat sadan neljänkymmenen neljän tuhannen sinetöimisen aikana.

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Isaiah 28:9–13.

> Kenelle hän opettaisi tietoa, ja kenelle tekisi opin ymmärrettäväksi? Niillekö, jotka on vieroitettu maidosta ja vedetty pois rinnoilta? Sillä käskyn tulee olla käskyn päällä, käskyn päällä käsky; rivin päällä rivi, rivin päällä rivi; vähän täällä, vähän tuolla. Sillä änkyttävin huulin ja vieraalla kielellä hän puhuu tälle kansalle. Heille hän sanoi: Tämä on lepo, jossa voitte saattaa väsyneen lepäämään; ja tämä on virvoitus; mutta eivät he tahtoneet kuulla. Niin Herran sana oli heille käsky käskyn päällä, käsky käskyn päällä; rivi rivin päällä, rivi rivin päällä; vähän täällä, vähän tuolla; jotta he menisivät ja kaatuisivat selälleen ja murskaantuisivat ja joutuisivat paulaan ja tulisivat vangituiksi. Jesaja 28:9–13.

The next verse in Isaiah addresses the scornful men that rule the people of Jerusalem. For those scornful men, the “rest and the refreshing” (the latter rain), which they refused to “hear,” is what causes them to “go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.” That test was presented to them from another tongue, for Elijah, John the Baptist and William Miller were not trained in the theological schools of their respective histories. The latter rain message that tests Laodicean Adventism, is the message that is produced by the application of “line upon line.”

Seuraava Jesajan jae puhuttelee pilkkaajia, jotka hallitsevat Jerusalemin kansaa. Näille pilkkaajille ”lepo ja virvoitus” (myöhäissade), jota he kieltäytyivät ”kuulemasta”, on se, mikä saa heidät ”menemään ja kaatumaan selälleen, ruhjoutumaan, joutumaan paulaan ja vangituiksi”. Tämä koetus esitettiin heille toisen kielen kautta, sillä Elia, Johannes Kastaja ja William Miller eivät olleet oman historiansa teologisissa kouluissa koulutettuja. Myöhäissateen sanoma, joka koettelee laodikealaista adventismia, on se sanoma, joka syntyy ”käsky käskyn päälle” soveltamisesta.

When the first three and a half years of the week in which Christ confirmed the covenant is laid over the second three and a half years, we find prophetic light that clarifies any seeming inconsistencies that might arise in an inquiring mind. The week was when the Messenger of the Covenant was to confirm the covenant, and a biblical covenant must be confirmed with blood. The baptism and crucifixion of Christ and the stoning of Stephen all identify blood. Both lines represent the blood of the covenant, and those lines are confirming the covenant.

Kun se viikon ensimmäinen kolme ja puoli vuotta, jonka aikana Kristus vahvisti liiton, asetetaan viikon toisen kolme ja puolen vuoden jakson päälle, löydämme profeetallista valoa, joka selventää kaikki näennäiset epäjohdonmukaisuudet, joita tutkivassa mielessä saattaa herätä. Tuo viikko oli se aika, jolloin Liiton Sanansaattajan tuli vahvistaa liitto, ja raamatullinen liitto on vahvistettava verellä. Kristuksen kaste ja ristiinnaulitseminen sekä Stefanuksen kivittäminen viittaavat kaikki vereen. Molemmat linjat edustavat liiton verta, ja nuo linjat vahvistavat liiton.

When brought together “line upon line,” the baptism and crucifixion are the first waymark, and the crucifixion and stoning of Stephen are the last waymark. When brought together into one line we find the cross and Michael standing up at the death of Stephen as two witnesses of the Jews sealing their rejection of the gospel. The death of Christ, is also the death of His disciple Stephen, which is Passover when the two lines are combined. Three days later Christ is resurrected as the First Fruit offering.

Kun ne tuodaan yhteen ”rivi rivin päälle”, kaste ja ristiinnaulitseminen ovat ensimmäinen tienviitta, ja ristiinnaulitseminen sekä Stefanuksen kivittäminen ovat viimeinen tienviitta. Kun ne tuodaan yhteen yhdeksi linjaksi, havaitsemme ristin ja Mikaelin nousevan seisomaan Stefanuksen kuoleman hetkellä kahtena todistajana juutalaisten sinetöidessä evankeliumin hylkäämisensä. Kristuksen kuolema on myös hänen opetuslapsensa Stefanuksen kuolema, mikä on pääsiäinen, kun nämä kaksi linjaa yhdistetään. Kolme päivää myöhemmin Kristus herätetään kuolleista esikoislyhteen uhrina.

> But now is Christ risen from the dead, and become the first fruits of them that slept. 1 Corinthians 15:20.

> Mutta nyt Kristus on noussut kuolleista, esikoisena kuoloon nukkuneiden joukosta. 1. Korinttolaiskirje 15:20.

In between Passover and the feast of First Fruits on the third day is the beginning of the feast of Unleavened Bread. Unleavened bread does not “rise”, and Christ did not rise on the second day, He rose on the third day. Christ and Stephen die together in the “line upon line” application, but Stephen is resurrected after Christ for there is an order to the first fruit resurrection.

Pääsiäisen ja kolmantena päivänä vietettävän ensi hedelmien juhlan välissä alkaa happamattoman leivän juhla. Happamaton leipä ei ”kohoa”, eikä Kristus noussut toisena päivänä; Hän nousi kolmantena päivänä. Kristus ja Stefanus kuolevat yhdessä ”rivi rivin päälle” -sovelluksessa, mutta Stefanus herätetään kuolleista Kristuksen jälkeen, sillä ensi hedelmän ylösnousemuksella on järjestyksensä.

> But every man in his own order: Christ the first fruits; afterward they that are Christ’s at his coming. 1 Corinthians 15:22.

> Mutta jokainen vuorollaan: esikoisena Kristus, sitten Kristuksen omat hänen tulemuksessaan. 1. Korinttolaiskirje 15:22.

The Spring feasts cannot be separated from each other, for they are directly related to one another. In this sense, Pentecost represents the soon-coming Sunday law, when there will be a repetition of the pouring out of the Holy Spirit, and the second voice of Revelation chapter eighteen will then call those that do not currently know the gospel, to come out of Babylon. The word “Babylon,” is based upon the word, “Babel,” which means confusion, for it was in the fall of Babel that God confused the languages, and it was at Pentecost that God reverses the confusion of the languages in order to carry the gospel to the world. Thus Pentecost and the Sunday law align.

Kevään juhlia ei voida erottaa toisistaan, sillä ne liittyvät suoraan toisiinsa. Tässä merkityksessä helluntai edustaa pian tulevaa sunnuntailakia, jolloin tapahtuu Pyhän Hengen vuodatuksen toistuminen, ja Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun toinen ääni kutsuu silloin niitä, jotka eivät tällä hetkellä tunne evankeliumia, lähtemään ulos Babylonista. Sana ”Babylon” perustuu sanaan ”Babel”, joka merkitsee sekaannusta, sillä Babelin kukistumisessa Jumala sekoitti kielet, ja helluntaina Jumala kumoaa kielten sekaannuksen viedäkseen evankeliumin maailmaan. Näin ollen helluntai ja sunnuntailaki vastaavat toisiaan.

At Pentecost the gift of languages was given to the disciples, but their message then was still restricted to the Jews. When both lines are brought together Pentecost occurs in the year 34, when Stephen was stoned and the gospel was then carried to those who do not currently know the gospel.

Helluntaina opetuslapsille annettiin kielten lahja, mutta heidän sanomansa rajoittui tuolloin yhä juutalaisiin. Kun molemmat linjat saatetaan yhteen, helluntai sijoittuu vuoteen 34, jolloin Stefanos kivitettiin ja evankeliumi vietiin silloin niille, jotka eivät tällä hetkellä tunne evankeliumia.

Stephen represents those who are resurrected “at His coming,” but who have died with Him. The First Fruit offering marks the resurrection of Christ on the third day, and it also marks the beginning of the Feast of Weeks, which is also the feast of Pentecost, and which commemorates the giving of the Ten Commandments at Sinai.

Stefanos edustaa niitä, jotka herätetään kuolleista ”hänen tullessaan”, mutta jotka ovat kuolleet hänen kanssaan. Ensihedelmäuhri merkitsee Kristuksen ylösnousemusta kolmantena päivänä, ja se merkitsee myös Viikkojuhlan alkua, joka on myös helluntaijuhla ja joka muistuttaa kymmenen käskyn antamisesta Siinailla.

October 22, 1844, aligns with the cross, for among other proofs Sister White aligns the disappointment of the disciples after the cross with the disappointment that followed October 22, 1844. Both the cross and October 22, 1844, prefigure the soon-coming Sunday law. Pentecost also typifies the soon coming Sunday law, but Pentecost came fifty-two days after the cross. The cross, which was typified by Passover, ushers in a series of feasts which commemorate the old paths of ancient Israel from the night the angel of death passed over Egypt, through to the giving of the law. Though the feasts possess their own distinctions, they are inseparably linked to each other. It is therefore accurate to apply the complete fifty-two days from Passover to Pentecost as one singular waymark.

22. lokakuuta 1844 asettuu ristin kanssa samalle linjalle, sillä muiden todisteiden ohella sisar White rinnastaa opetuslasten pettymyksen ristin jälkeen siihen pettymykseen, joka seurasi 22. lokakuuta 1844. Sekä risti että 22. lokakuuta 1844 ennakoivat pian tulevaa sunnuntailakia. Myös helluntai on pian tulevan sunnuntailain esikuva, mutta helluntai tuli viisikymmentäkaksi päivää ristin jälkeen. Risti, jota pääsiäinen esikuvasi, aloittaa juhlasarjan, joka muistomerkin tavoin säilyttää muinaisen Israelin vanhat polut siitä yöstä, jolloin kuoleman enkeli kulki Egyptin ohi, aina lain antamiseen saakka. Vaikka juhlilla on omat erityispiirteensä, ne ovat erottamattomasti sidoksissa toisiinsa. Sen vuoksi on oikein soveltaa koko viidenkymmenenkahden päivän jaksoa pääsiäisestä helluntaihin yhtenä ainoana tienviittana.

For this reason, the cross, the death of Stephen, and Pentecost all prefigure the soon coming Sunday law, when the progressive executive judgment upon Modern Babylon begins, as the second voice of Revelation chapter eighteen begins to call God’s other flock out of Babylon. It is at that waymark that the executive judgment upon Jerusalem arrived, though God in His mercy deferred the actual destruction of the temple and city nearly forty years after the cross to the year 70. The destruction of ancient Jerusalem represents the beginning of the progressive executive judgment that begins in the United States when “national apostasy is followed by national ruin.”

Tästä syystä risti, Stefanoksen kuolema ja helluntai kaikki esikuvaavat pian tulevaa sunnuntailakia, jolloin asteittainen toimeenpaneva tuomio nykyaikaista Babylonia vastaan alkaa, kun Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun toinen ääni alkaa kutsua Jumalan muuta laumaa pois Babylonista. Tällä tienviitalla toimeenpaneva tuomio Jerusalemia vastaan saapui, vaikka Jumala armossaan lykkäsi temppelin ja kaupungin varsinaista hävitystä lähes neljäkymmentä vuotta ristin jälkeen vuoteen 70 jKr. saakka. Muinaisen Jerusalemin hävitys edustaa sen asteittaisen toimeenpanevan tuomion alkua, joka alkaa Yhdysvalloissa, kun ”kansallista luopumusta seuraa kansallinen perikato”.

Truth is established upon the testimony of two, and in the two lines of three and a half years that Christ confirmed the covenant we find two witnesses of a death and resurrection that is associated with the history that identifies the soon-coming Sunday law. That Sunday law in Revelation chapter eleven, is identified as the “hour of the great earthquake.” That “hour” is directly connected to two witnesses that gave a testimony of three and a half years. Their testimony ends with their death and resurrection.

Totuus vahvistetaan kahden todistajan todistuksella, ja niissä kahdessa kolmen ja puolen vuoden jaksossa, joiden aikana Kristus vahvisti liiton, löydämme kaksi todistajaa kuolemasta ja ylösnousemuksesta, joka liittyy siihen historiaan, joka tunnistaa pian tulevan sunnuntailain. Tuo sunnuntailaki Ilmestyskirjan yhdestoista luvussa tunnistetaan ”suuren maanjäristyksen hetkeksi”. Tuo ”hetki” on suorassa yhteydessä kahteen todistajaan, jotka antoivat kolmen ja puolen vuoden todistuksen. Heidän todistuksensa päättyy heidän kuolemaansa ja ylösnousemukseensa.

Their testimony of three and a half years, followed by their death and resurrection has been represented by the death and resurrection of both Jesus and Stephen, for “line upon line,” Stephen is represented as being resurrected with Christ. In the feast of First Fruits, two primary offerings were presented.

Heidän kolmen ja puolen vuoden todistustyötään, jota seurasi heidän kuolemansa ja ylösnousemuksensa, on kuvattu sekä Jeesuksen että Stefanuksen kuolemalla ja ylösnousemuksella, sillä ”rivi rivin päälle” Stefanus esitetään ylösnousseena Kristuksen kanssa. Ensihedelmien juhlassa uhrattiin kaksi ensisijaista uhria.

One was a lamb without blemish, and the other an offering of barley. The barley represented the crop to follow, and the lamb represented Christ. Christ was resurrected on the third day, and Stephen represented those that follow, and the barley represented the crop that was to follow. The two witnesses in Revelation eleven testified for three and a half years, after which they were then slain and then were resurrected three and a half days later. Those two witnesses had been typified by Christ, who was the First Fruits, for they represent the one hundred and forty-four thousand, who are also first fruits.

Toinen oli virheetön karitsa, ja toinen ohralahja. Ohra edusti tulevaa satoa, ja karitsa edusti Kristusta. Kristus herätettiin kuolleista kolmantena päivänä, ja Stefanus edusti niitä, jotka seuraavat, ja ohra edusti satoa, jonka oli määrä seurata. Ilmestyskirjan yhdennentoista luvun kaksi todistajaa todistivat kolmen ja puolen vuoden ajan, minkä jälkeen heidät surmattiin, ja sitten heidät herätettiin kuolleista kolme ja puoli päivää myöhemmin. Nuo kaksi todistajaa oli esikuvallisesti ennakoitu Kristuksessa, joka oli esikoishedelmä, sillä he edustavat niitä sataneljäkymmentäneljää tuhatta, jotka myös ovat esikoishedelmiä.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. And I heard a voice from heaven, as the voice of many waters, and as the voice of a great thunder: and I heard the voice of harpers harping with their harps: And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the first fruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:1–5.

> Ja minä näin, ja katso, Karitsa seisoi Siionin vuorella, ja hänen kanssaan sataneljäkymmentäneljätuhatta, joiden otsiin oli kirjoitettu hänen Isänsä nimi. Ja minä kuulin äänen taivaasta ikään kuin paljojen vetten pauhinan ja ikään kuin suuren ukkosenjylinän; ja minä kuulin kanteleensoittajain äänen, heidän soittaessaan kanteleillaan. Ja he lauloivat ikään kuin uutta virttä valtaistuimen edessä ja neljän olennon ja vanhinten edessä; eikä kukaan voinut oppia sitä virttä paitsi ne sataneljäkymmentäneljätuhatta, jotka oli lunastettu maasta. Nämä ovat ne, jotka eivät ole saastuttaneet itseään naisten kanssa, sillä he ovat neitsyet. Nämä ovat ne, jotka seuraavat Karitsaa, minne ikinä hän menee. Nämä on lunastettu ihmisten joukosta esikoishedelmäksi Jumalalle ja Karitsalle. Eikä heidän suussaan ole havaittu vilppiä, sillä he ovat nuhteettomat Jumalan valtaistuimen edessä. Ilmestys 14:1–5.

The barley offering on the feast of First Fruits represented the crop that was to follow, and Stephen in the year 34, followed Christ’s death in the year 31, though “line upon line,” they died at the same waymark. In relation to the first fruit offerings, Christ was the lamb that was slain and Stephen was the barley. According to Paul “Christ” is “the first fruits of them that slept,” and then “afterward they that are Christ’s at his coming.” The one hundred and forty-four thousand are first fruits, and they are those “which follow the Lamb whithersoever he goeth.”

Ohralyhde ensimmäisten hedelmien juhlassa edusti tulevaa satoa, ja Stefanus vuonna 34 seurasi Kristuksen kuolemaa vuonna 31, vaikka ”rivi rivin päälle” he kuolivat samassa tienviitassa. Ensimmäisten hedelmien uhrien yhteydessä Kristus oli teurastettu karitsa ja Stefanus oli ohra. Paavalin mukaan ”Kristus” on ”nukkuneitten esikoinen”, ja sitten ”sen jälkeen Kristuksen omat hänen tulemuksessaan”. Ne sataneljäkymmentäneljätuhatta ovat esikoishedelmiä, ja he ovat niitä, ”jotka seuraavat Karitsaa, mihin ikinä hän menee”.

In the “hour” of the “great earthquake” of Revelation chapter eleven, the two witnesses that have prophesied for three and a half years, only to be slain and lie in the streets for three and a half days, are resurrected. They are those represented by Stephen who prophetically was resurrected with Jesus, but also after Jesus. They are therefore resurrected “three and a half days,” after they are murdered by the beast that ascended from the bottomless pit. The same “hour,” that they are resurrected they ascend to heaven as an ensign. The process of their resurrection and ascension is carefully outlined in God’s prophetic Word, and it includes that they were typified by the literal death of Stephen, thus representing a spiritual death that is accomplished upon the two witnesses as they are transformed from the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the third angel.

Ilmestyskirjan yhdennentoista luvun ”suuren maanjäristyksen” ”hetkellä” ne kaksi todistajaa, jotka ovat profetoineet kolme ja puoli vuotta vain tullakseen surmatuiksi ja maatakseen kaduilla kolme ja puoli päivää, herätetään eloon. He ovat niitä, joita edusti Stefanos, joka profeetallisesti herätettiin ylös yhdessä Jeesuksen kanssa, mutta myös Jeesuksen jälkeen. Sen tähden heidät herätetään eloon ”kolmen ja puolen päivän” kuluttua siitä, kun peto, joka nousi syvyydestä, murhaa heidät. Samana ”hetkenä”, jona heidät herätetään eloon, he nousevat taivaaseen tunnusmerkkinä. Heidän ylösnousemuksensa ja taivaaseenastumisensa prosessi on huolellisesti hahmoteltu Jumalan profeetallisessa Sanassa, ja siihen sisältyy se, että heitä esikuvasi Stefanoksen kirjaimellinen kuolema, edustaen siten hengellistä kuolemaa, joka toteutuu kahden todistajan kohdalla heidän muuttuessaan kolmannen enkelin laodikealaisesta liikkeestä kolmannen enkelin filadelfialaiseen liikkeeseen.

We will continue this study in the next article.

Jatkamme tätä tutkielmaa seuraavassa artikkelissa.

> “One thing is certain: those Seventh-day Adventists who take their stand under Satan’s banner will first give up their faith in the warnings and reproofs contained in the Testimonies of God’s spirit.

> ”Yksi asia on varma: ne seitsemännen päivän adventistit, jotka asettuvat Saatanan lipun alle, luopuvat ensin uskostaan niihin varoituksiin ja nuhteisiin, jotka sisältyvät Jumalan Hengen Todistuksiin.

> “The call to greater consecration and holier service is being made, and will continue to be made. Some who are now voicing Satan’s suggestions will come to their senses. There are those in important positions of trust who do not understand the truth for this time. To them the message must be given. If they receive it, Christ will accept them, and will make them workers together with him. But if they refuse to hear the message, they will take their stand under the black banner of the Prince of Darkness.

> Kutsua suurempaan pyhittäytymiseen ja pyhempään palvelukseen esitetään, ja sitä tullaan edelleen esittämään. Jotkut, jotka nyt esittävät Saatanan ehdotuksia, tulevat järkiinsä. On niitä, jotka ovat tärkeissä luottamustehtävissä eivätkä ymmärrä tätä aikaa koskevaa totuutta. Heille sanoma on annettava. Jos he ottavat sen vastaan, Kristus hyväksyy heidät ja tekee heistä työtovereita kanssaan. Mutta jos he kieltäytyvät kuulemasta sanomaa, he asettuvat Pimeyden Ruhtinaan mustan lipun alle.

> “I am instructed to say that the precious truth for this time is open more and more clearly to human minds. In a special sense men and women are to eat of Christ’s flesh and drink of his blood. There will be a development of the understanding, for the truth is capable of constant expansion. The divine originator of truth will come into closer and still closer communion with those who follow on to know him. As God’s people receive his word as the bread of heaven, they will know that his goings forth are prepared as the morning. They will receive spiritual strength, as the body receives physical strength when food is eaten.

> ”Minua on kehotettu sanomaan, että kallisarvoinen totuus tätä aikaa varten avautuu ihmismielille yhä selvemmin. Erityisessä merkityksessä miesten ja naisten tulee syödä Kristuksen lihaa ja juoda hänen vertansa. Ymmärrys tulee kehittymään, sillä totuus kykenee jatkuvaan laajenemiseen. Totuuden jumalallinen alkuunpanija tulee yhä läheisempään yhteyteen niiden kanssa, jotka jatkavat hänen tuntemisessaan. Kun Jumalan kansa ottaa vastaan hänen sanansa taivaan leipänä, he tulevat tietämään, että hänen lähtönsä on valmistettu niin kuin aamunkoitto. He saavat hengellistä voimaa, niin kuin ruumis saa fyysistä voimaa, kun ravintoa syödään.”

> “We do not half understand the Lord’s plan in taking the children of Israel from Egyptian bondage, and leading them through the wilderness into Canaan.

> “Me emme puoleksikaan ymmärrä Herran suunnitelmaa siinä, että hän vei Israelin lapset pois Egyptin orjuudesta ja johdatti heidät erämaan kautta Kanaaniin.

> “As we gather up the divine rays shining from the gospel, we shall have a clearer insight into the Jewish economy, and a deeper appreciation of its important truths. Our exploration of truth is yet incomplete. We have gathered up only a few rays of light. Those who are not daily students of the Word will not solve the problems of the Jewish economy. They will not understand the truths taught by the temple service. The work of God is hindered by a worldly understanding of his great plan. The future life will unfold the meaning of the laws that Christ, enshrouded in the pillar of cloud, gave to his people.” Spalding and Magan, 305, 306.

> ”Kootessamme evankeliumista loistavia jumalallisia säteitä saamme selvemmän käsityksen juutalaisesta järjestelmästä ja syvemmän arvostuksen sen tärkeistä totuuksista. Totuuden tutkimisemme on yhä keskeneräistä. Olemme koonneet vain muutamia valonsäteitä. Ne, jotka eivät päivittäin tutki Sanaa, eivät ratkaise juutalaisen järjestelmän ongelmia. He eivät ymmärrä niitä totuuksia, joita temppelipalvelus opetti. Maailmallinen käsitys Jumalan suuresta suunnitelmasta estää hänen työtään. Tuleva elämä avaa niiden lakien merkityksen, jotka Kristus, pilvenpatsaaseen verhoutuneena, antoi kansalleen.” Spalding and Magan, 305, 306.

Back to Articles