Article

# Panium - Number Six

Panium – Numero Kuusi

Prophetic Waymarks in Daniel 11: The Collapse of the USSR, the Sunday Law, and the Rise of Modern Rome

Profeetalliset tienviitat Danielin 11. luvussa: Neuvostoliiton romahdus, sunnuntailaki ja nykyisen Rooman nousu

Author

Jeff Pippenger

Published

March 9, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

With the collapse of the USSR in 1989 verse forty of Daniel eleven was fulfilled. Verse forty-one is the Sunday law in the United States, as is verse sixteen. From 1989 until the Sunday law in the United States verse forty is empty. The collapse of the USSR in 1989 was also identified in verse ten of Daniel eleven, that was initially fulfilled by Antiochus Magnus.

Neuvostoliiton romahduksen myötä vuonna 1989 Danielin kirjan yhdestoista luvun neljäskymmenes jae täyttyi. Neljäskymmenesensimmäinen jae on Yhdysvalloissa annettava sunnuntailaki, samoin kuin kuudestoista jae. Vuodesta 1989 Yhdysvalloissa annettavaan sunnuntailakiin asti neljäskymmenes jae on tyhjä. Neuvostoliiton romahdus vuonna 1989 tunnistettiin myös Danielin kirjan yhdestoista luvun kymmenennessä jakeessa, joka alun perin täyttyi Antiokhos Suuren kohdalla.

Antiochus III Magnus the Seleucid “king of the north,” ruled from 223–187 BC and sought to reclaim territories lost to the Ptolemies (the “king of the south”) after the Third Syrian War (246–241 BC). His campaign in the Fourth Syrian War (219–217 BC) aimed to retake Coele-Syria, Phoenicia, and Palestine. In 219 BC Antiochus marched south, capturing Seleucia-in-Pieria, Tyre, and Ptolemais (Acre), regaining coastal strongholds. In 218 BC he advanced further, taking Philadelphia (Amman) and pressing toward Egypt’s frontier, intent on reclaiming lost Seleucid lands down to Gaza. Antiochus halted his march in 218 BC, consolidating gains and preparing for a decisive push. Ptolemy IV Philopator, the Ptolemaic king, mustered an army to meet him, bolstered by Egyptian troops. Verse ten of Daniel eleven sets forth this movement of Antiochus, thus prefiguring the collapse of the USSR in 1989, and typifying verse forty.

Seleukidien ”pohjoisen kuningas” Antiochos III Suuri hallitsi vuosina 223–187 eKr. ja pyrki palauttamaan alueet, jotka oli menetetty Ptolemaioksille (”etelän kuninkaalle”) kolmannen Syyrian sodan (246–241 eKr.) jälkeen. Hänen sotaretkensä neljännessä Syyrian sodassa (219–217 eKr.) tähtäsi Koile-Syyrian, Foinikian ja Palestiinan takaisinvaltaamiseen. Vuonna 219 eKr. Antiochos marssi etelään, vallaten Seleukeia Pierian, Tyroksen ja Ptolemaioksen kaupungin (Akkon) sekä palauttaen rannikon linnoitukset valtaansa. Vuonna 218 eKr. hän eteni edelleen, vallaten Philadelphian (Ammanin) ja painostaen kohti Egyptin rajaa aikomuksenaan ottaa takaisin menetetyt seleukidialaiset alueet aina Gazaan saakka. Antiochos keskeytti etenemisensä vuonna 218 eKr., vakiinnutti saavutuksensa ja valmistautui ratkaisevaan hyökkäykseen. Ptolemaios IV Filopator, ptolemaiolainen kuningas, kokosi armeijan kohdatakseen hänet, egyptiläisten joukkojen vahvistamana. Danielin kirjan yhdestoista luku, jae kymmenen, esittää tämän Antiochoksen liikkeen, ennakoiden siten Neuvostoliiton romahtamista vuonna 1989 ja muodostaen esikuvan jakeelle neljäkymmentä.

> But his sons shall be stirred up, and shall assemble a multitude of great forces: and one shall certainly come, and overflow, and pass through: then shall he return, and be stirred up, even to his fortress. Daniel 11:10.

> Mutta hänen poikansa varustautuvat sotaan ja kokoavat suuren sotajoukon; ja yksi niistä on varmasti tuleva, tulviva yli ja kulkeva eteenpäin; sitten hän on palaava ja varustautuva sotaan aina linnoitukseensa asti. Daniel 11:10.

When the king of the north in verse forty “overflows and passes over” it aligns with verse ten’s king of the north “overflowing and passing through.” In both verses it is the identical Hebrew words, that are simply translated a little differently. It is the same expression as found in Isaiah 8:8.

Kun neljännenkymmenennen jakeen pohjoisen kuningas ”tulvii yli ja käy eteenpäin”, se vastaa kymmenennen jakeen pohjoisen kuningasta, joka ”tulvii yli ja kulkee läpi”. Molemmissa jakeissa on täsmälleen samat heprealaiset sanat, jotka on vain käännetty hieman eri tavoin. Se on sama ilmaus, joka esiintyy Jesajan 8:8:ssa.

> And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:8.

> Ja hän tunkeutuu Juudaan; tulvii yli ja pyyhkäisee eteenpäin, ulottuen kaulaan asti; ja hänen siipiensä levittäytyminen täyttää sinun maasi koko leveyden, oi Immanuel. Jesaja 8:8.

Each of the three verses is identifying a southern king being defeated by a northern king. Antiochus the northern king prevails over Ptolemy the southern king, just as Sennacherib prevailed over Judah the southern king, and just as the king of the north in verse forty swept away the USSR in 1989. Three verses along with the three historical fulfillments of those verses, identify the “time of the end” in 1989. Thus, verse ten is 1989 and verse sixteen is the Sunday law in the United States, as is verse forty-one.

Kukin näistä kolmesta jakeesta osoittaa eteläisen kuninkaan joutuvan pohjoisen kuninkaan voittamaksi. Antiokhos, pohjoinen kuningas, saa voiton Ptolemaioksesta, eteläisestä kuninkaasta, aivan kuten Sanherib sai voiton Juudasta, eteläisestä kuninkaasta, ja aivan kuten pohjoisen kuningas jakeessa neljäkymmentä pyyhkäisi pois Neuvostoliiton vuonna 1989. Nämä kolme jaetta yhdessä niiden kolmen historiallisten täyttymysten kanssa osoittavat, että ”lopun aika” on vuonna 1989. Näin ollen jae kymmenen on vuosi 1989 ja jae kuusitoista on sunnuntailaki Yhdysvalloissa, samoin kuin jae neljäkymmentäyksi.

Verses eleven through fifteen is a line of Scripture, which also has a historical fulfillment that identifies specific prophetic waymarks within the hidden history of verse forty. Before the Sunday law in the United States, but after 1989 the battle of Raphia and its aftermath is set forth in verses eleven and twelve, and the battle of Panium is set forth in verses thirteen to fifteen.

Jakeet yksitoista–viisitoista ovat raamatunkohtaa, jolla on myös historiallinen täyttymys ja joka yksilöi jakeen neljäkymmentä kätketyn historian sisällä tietyt profeetalliset tienviitat. Ennen Yhdysvaltain sunnuntailakia, mutta vuoden 1989 jälkeen, Raphian taistelu ja sen jälkiselvittelyt esitetään jakeissa yksitoista ja kaksitoista, ja Paniumin taistelu esitetään jakeissa kolmetoista–viisitoista.

The Sunday law is the time appointed; for it is there that the deadly wound of the papacy is healed, and the pope returns to the throne of the earth. That empowerment was typified by the enthronement of the papacy in 538, and by the enthronement of pagan Rome at the battle of Actium. Once prophetically enthroned pagan Rome ruled supremely for 360 years. Once the papacy was enthroned in 538, she ruled supremely for twelve hundred and sixty years. Once the deadly wound is healed at the Sunday law the papacy will rule supremely for a symbolic 42 months.

Sunnuntailaki on määrätty aika; sillä juuri siinä paaviuden kuolettava haava paranee, ja paavi palaa maan valtaistuimelle. Tätä valtuuttamista esikuvasi paaviuden valtaistuimelle asettaminen vuonna 538 sekä pakanallisen Rooman valtaistuimelle asettaminen Actiumin taistelussa. Kun pakanallinen Rooma oli profeetallisesti asetettu valtaistuimelle, se hallitsi ylimpänä 360 vuotta. Kun paavius asetettiin valtaistuimelle vuonna 538, se hallitsi ylimpänä tuhat kaksisataa kuusikymmentä vuotta. Kun kuolettava haava paranee sunnuntailain yhteydessä, paavius tulee hallitsemaan ylimpänä vertauskuvalliset 42 kuukautta.

> And I saw one of his heads as it were wounded to death; and his deadly wound was healed: and all the world wondered after the beast. And they worshipped the dragon which gave power unto the beast: and they worshipped the beast, saying, Who is like unto the beast? who is able to make war with him? And there was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies; and power was given unto him to continue forty and two months. Revelation 13:3–5.

> Ja minä näin yhden hänen päistään ikään kuin kuolettavasti haavoitettuna; mutta hänen kuolinhaavansa parani. Ja koko maailma seurasi ihmetellen petoa. Ja he kumarsivat lohikäärmettä, joka antoi pedolle vallan; ja he kumarsivat petoa sanoen: Kuka on pedon vertainen? Kuka voi sotia sitä vastaan? Ja sille annettiin suu puhumaan suuria sanoja ja pilkkapuheita, ja sille annettiin valta toimia neljäkymmentä kaksi kuukautta. Ilmestys 13:3–5.

Verse 27 says “both” of these kings:

Jae 27 sanotaan näistä kummastakin kuninkaasta:

> And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. Daniel 11:27.

> Ja molempien näiden kuninkaiden sydämessä on pahuuden tekeminen, ja he puhuvat valhetta saman pöydän ääressä; mutta se ei menesty, sillä loppu tulee vielä määrättynä aikana. Daniel 11:27.

The two kings in verse twenty-seven are the kings in the previous two verses who thereafter fought the battle of Actium.

Jakeen kaksikymmentäseitsemän kaksi kuningasta ovat ne kuninkaat, joista kahdessa edellisessä jakeessa puhutaan ja jotka sittemmin taistelivat Aktionin taistelun.

> And he shall stir up his power and his courage against the king of the south with a great army; and the king of the south shall be stirred up to battle with a very great and mighty army; but he shall not stand: for they shall forecast devices against him. Yea, they that feed of the portion of his meat shall destroy him, and his army shall overflow: and many shall fall down slain. Daniel 11:25, 26.

> Ja hän nostaa voimansa ja rohkeutensa etelän kuningasta vastaan suurella sotajoukolla; ja etelän kuningas valmistautuu taisteluun hyvin suuren ja väkevän sotajoukon kanssa; mutta hän ei ole pysyvä, sillä he punovat juonia häntä vastaan. Niin, ne, jotka syövät hänen ruokapöytänsä annosta, tuhoavat hänet, ja hänen sotajoukkonsa tulvii yli; ja monet kaatuvat surmattuina. Daniel 11:25, 26.

Verse twenty-seven therefore creates an anomaly that needs to be understood before we proceed. In verse twenty-four the “time” represents a 360-year period beginning at the battle of Actium and concluding at the appointed time in the year 330.

Niinpä jakeessa kaksikymmentäseitsemän ilmenee poikkeama, joka on ymmärrettävä ennen kuin jatkamme. Jakeessa kaksikymmentäneljä ”aika” tarkoittaa 360 vuoden ajanjaksoa, joka alkaa Actiumin taistelusta ja päättyy määräaikana vuonna 330.

The king of the south in the battle was Cleopatra, who was in an alliance with Marc Antony. Octavius was the king of the north who would defeat them both. At the time appointed (31 BC) the two kings who had previously sat down at one table and told lies to one another would confront each other at the battle of Actium.

Etelän kuningas tässä taistelussa oli Kleopatra, joka oli liitossa Marcus Antonuksen kanssa. Octavius oli pohjoisen kuningas, joka voittaisi heidät molemmat. Määrättynä aikana (31 eKr.) nämä kaksi kuningasta, jotka olivat aiemmin istuneet saman pöydän ääressä ja puhuneet valheita toisilleen, kohtaisivat toisensa Aktionin taistelussa.

The two kings at the table align with the history of the battle of Panium (verses 13 through 15), where there was an alliance of Antiochus Magnus and Phillip of Macedon. That historical alliance corresponds with the symbolic alliance represented in the name of Panium in the time of Christ—Caesarea Philippi. The alliance is also represented in verse forty when the USSR is swept away in 1989 through an alliance between Reagan and pope John Paul II. The two kings tell lies to each other before 31 BC, which aligns with the Sunday law in the United States, and therefore their lies occur before verse sixteen, during the history represented by verses thirteen to fifteen which were fulfilled at the battle of Panium seventeen years after the battle of Raphia, and one hundred and thirty-seven years before Pompey conquered Jerusalem in fulfillment of verse sixteen.

Pöydän ääressä olevat kaksi kuningasta vastaavat Paniumin taistelun historiaa (jakeet 13–15), jolloin Antiokhos Suuri ja Makedonian Filippos olivat liitossa. Tuo historiallinen liitto vastaa sitä vertauskuvallista liittoa, jota Paniumin nimi Kristuksen aikana edustaa — Caesarea Philippi. Liitto esitetään myös jakeessa neljäkymmentä, jolloin Neuvostoliitto pyyhkäistään pois vuonna 1989 Reaganin ja paavi Johannes Paavali II:n välisen liiton kautta. Nuo kaksi kuningasta puhuvat valheita toisilleen ennen vuotta 31 eKr., mikä vastaa sunnuntailakia Yhdysvalloissa, ja sen vuoksi heidän valheensa sijoittuvat ennen jaetta kuusitoista, sen historian aikana, jota jakeet 13–15 edustavat ja joka täyttyi Paniumin taistelussa seitsemäntoista vuotta Raphian taistelun jälkeen ja sata kolmekymmentäseitsemän vuotta ennen kuin Pompeius valloitti Jerusalemin jakeen kuusitoista täyttymyksenä.

In verse twenty-eight Octavius, the victor over both Cleopatra (the king of the south) and Marc Antony, “returns into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land.” Uriah Smith identifies these two victories as Actium in 31 BC and the destruction of Jerusalem in 70 AD. Verse twenty-eight is therefore identifying a history which begins at the battle of Actium, which is the beginning of the 360 years and the destruction of Jerusalem in 70 AD.

Jaeessa kaksikymmentäkahdeksan Octavius, sekä Kleopatran (etelän kuninkaan) että Marcus Antonin voittaja, ”palaa maahansa suurin rikkauksin; ja hänen sydämensä on oleva pyhää liittoa vastaan; ja hän tekee väkeviä tekoja ja palaa omaan maahansa.” Uriah Smith tunnistaa nämä kaksi voittoa Actiumin taisteluksi vuonna 31 eKr. ja Jerusalemin hävitykseksi vuonna 70 jKr. Jae kaksikymmentäkahdeksan osoittaa siis historian, joka alkaa Actiumin taistelusta, joka on 360 vuoden ajanjakson alku, sekä Jerusalemin hävityksestä vuonna 70 jKr.

> Then shall he return into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land. Daniel 11:28.

> Sitten hän palaa maahansa suuret rikkaudet mukanaan; ja hänen sydämensä on oleva pyhää liittoa vastaan; ja hän tekee voimallisia tekoja ja palaa omaan maahansa. Daniel 11:28.

The last phrase of verse twenty-four (even for a time) onward represents a historical line which began in 31 BC and concludes in the last phrase of verse thirty-one (shall place the abomination that maketh desolate) which was fulfilled in 538. The line begins with the battle of Actium, which marks the beginning of pagan Rome ruling supremely for three hundred and sixty years. The line ends in 538 with papal Rome beginning to rule supremely for twelve hundred and sixty years. Within the verses and the history which fulfilled the verses the time appointed in 330 represents a division in the history of pagan Rome as the fourth kingdom of Bible prophecy. After the initial period of ruling supremely for three hundred and sixty years, there follows two hundred and eight years of disintegration of the empire in advance of the papacy taking the throne in verse thirty-one in the year 538. In the sequence of those eight verses only verse twenty-seven identifies a historical fulfillment that occurred before the battle of Actium in 31 BC.

Jakeen kaksikymmentäneljä viimeinen lause (jopa määräajaksi) eteenpäin esittää historiallisen linjan, joka alkoi vuonna 31 eKr. ja päättyy jakeen kolmekymmentäyksi viimeiseen lauseeseen (ja asettavat hävityksen kauhistuksen), mikä täyttyi vuonna 538. Linja alkaa Actiumin taistelusta, joka merkitsee pakanallisen Rooman ylimmän hallintavallan alkua kolmensadan kuudenkymmenen vuoden ajaksi. Linja päättyy vuonna 538, jolloin paavillinen Rooma alkaa hallita ylimpänä tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen vuoden ajan. Jakeissa sekä siinä historiassa, joka täytti jakeet, määräaika vuonna 330 edustaa jakautumista pakanallisen Rooman historiassa Raamatun profetian neljäntenä valtakuntana. Alkuperäisen kolmensadan kuudenkymmenen vuoden ylimmän hallintavallan kauden jälkeen seuraa kaksisataa kahdeksan vuotta valtakunnan hajoamista ennen kuin paavius ottaa valtaistuimen jakeessa kolmekymmentäyksi vuonna 538. Näiden kahdeksan jakeen sarjassa ainoastaan jae kaksikymmentäseitsemän osoittaa historiallisen täyttymyksen, joka tapahtui ennen Actiumin taistelua vuonna 31 eKr.

Verse twenty-seven identifies a meeting between two kings in advance of the “appointed time” and verse twenty-nine identifies an “appointed time.” Verse twenty-seven’s “appointed time” is the beginning of the three hundred and sixty year period and the “appointed time” of verse twenty-nine is the ending of the three hundred and sixty year period. The beginning and ending represent an “appointed time.”

Jae kaksikymmentäseitsemän osoittaa kahden kuninkaan välisen kohtaamisen ennen ”määrättyä aikaa”, ja jae kaksikymmentäyhdeksän osoittaa ”määrätyn ajan”. Jakeen kaksikymmentäseitsemän ”määrätty aika” on kolmensadan kuudenkymmenen vuoden ajanjakson alku, ja jakeen kaksikymmentäyhdeksän ”määrätty aika” on kolmensadan kuudenkymmenen vuoden ajanjakson loppu. Alku ja loppu edustavat ”määrättyä aikaa”.

The empowerment of pagan Rome began when it conquered the third geographical obstacle as represented in Daniel 8:9.

Pakanallisen Rooman voimistuminen alkoi, kun se valloitti kolmannen maantieteellisen esteen, sellaisena kuin se esitetään Danielin kirjassa 8:9.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. Daniel 8:9.

> Ja yhdestä niistä nousi esiin pieni sarvi, joka kasvoi ylen suureksi etelää kohti ja itää kohti ja ihanaa maata kohti. Daniel 8:9.

The empowerment began at the battle of Actium, and the subsequent subjection of the king of the south (Egypt) in verse nine of chapter eight.

Vallan antaminen alkoi Actiumin taistelussa ja jatkui etelän kuninkaan (Egyptin) myöhemmällä alistamisella kahdeksannen luvun yhdeksännessä jakeessa.

The ending of pagan Rome’s rules as the fourth kingdom of Bible prophecy ended in 538 when papal Rome overcame its third geographical obstacle. The entire five-hundred and sixty-eight year period from the battle of Actium unto 538 begins with pagan Rome conquering it’s third obstacle and becoming the fourth kingdom of Bible prophecy, and it ends when papal Rome conquers it’s third geographical obstacle.

Pakanallisen Rooman hallinnan päättyminen Raamatun profetian neljäntenä valtakuntana tapahtui vuonna 538, kun paavillinen Rooma voitti kolmannen maantieteellisen esteensä. Koko viidensadan kuudenkymmenenkahdeksan vuoden ajanjakso Actiumin taistelusta vuoteen 538 alkaa siitä, että pakanallinen Rooma voittaa kolmannen esteensä ja tulee Raamatun profetian neljänneksi valtakunnaksi, ja se päättyy siihen, että paavillinen Rooma voittaa kolmannen maantieteellisen esteensä.

As the fourth kingdom of Bible prophecy, the history represented identifies two periods, the first when Rome exalts itself followed by a period describing Rome’s fall. The beginning of the first period of exaltation is also the beginning of the entire period pagan Rome ruled as the fourth kingdom of Bible prophecy. The first period of Rome’s exaltation begins and ends with an appointed time, and it also begins with the joining of the northern and southern kingdoms. It ends with the division into an eastern kingdom and a western kingdom. Beginning and ending with an appointed time and the beginning and ending represent the four divisions of Alexander’s kingdom.

Raamatun profetian neljäntenä valtakuntana esitetty historia osoittaa kaksi ajanjaksoa: ensimmäisen, jolloin Rooma korottaa itsensä, ja sitä seuraavan ajanjakson, joka kuvaa Rooman lankeemusta. Ensimmäisen korotuksen ajanjakson alku on samalla koko sen ajanjakson alku, jolloin pakanallinen Rooma hallitsi Raamatun profetian neljäntenä valtakuntana. Rooman ensimmäinen korotuksen ajanjakso alkaa ja päättyy määrättyyn aikaan, ja se alkaa myös pohjoisen ja eteläisen valtakunnan yhdistymisellä. Se päättyy jakautumiseen itäiseen valtakuntaan ja läntiseen valtakuntaan. Alkaminen ja päättyminen määrättyyn aikaan sekä alku ja loppu edustavat Aleksanterin valtakunnan neljää jakoa.

The two appointed times of verses twenty-seven and twenty-nine represent a beginning and ending waymark describing the period when Rome rules supremely. At the Sunday law in the United States in fulfillment of verse forty-one and verse sixteen of Daniel eleven the period for modern Rome to rule supremely for forty-two symbolic months begins. The first appointed time of verse twenty-seven is the Sunday law in the United States and the second appointed time represents when the last nation on earth follows the example of the United States and enforces the last Sunday law and in so doing identifies the worldwide enforcement of the idol sabbath.

Jaeiden kaksikymmentäseitsemän ja kaksikymmentäyhdeksän kaksi määrättyä aikaa edustavat alkua ja loppua merkitsevää tienviittaa, joka kuvaa ajanjaksoa, jolloin Rooma hallitsee ylimmästi. Yhdysvalloissa annetun sunnuntailain kohdalla, jakeen neljäkymmentäyksi ja Daniel 11:n jakeen kuusitoista täyttymyksenä, alkaa ajanjakso, jolloin nykyajan Rooma hallitsee ylimmästi neljäkymmentäkaksi vertauskuvallista kuukautta. Jakeen kaksikymmentäseitsemän ensimmäinen määrätty aika on Yhdysvaltojen sunnuntailaki, ja toinen määrätty aika edustaa hetkeä, jolloin maan viimeinen kansakunta seuraa Yhdysvaltojen esimerkkiä ja panee täytäntöön viimeisen sunnuntailain ja siten osoittaa epäjumalasapatin maailmanlaajuisen täytäntöönpanon.

Those two prophetic waymarks are the Sunday law in the United States unto the world Sunday law enforcement, and those two Sunday laws are the two appointed times in verse twenty-seven and twenty-nine. The first appointed time of verse twenty-seven was also typified by Constantine’s Sunday law in 321, and the papal Sunday law at the Counsel of Orleans in 538 represents the worldwide Sunday law.

Nuo kaksi profeetallista tienviittaa ovat Yhdysvalloissa säädetty sunnuntailaki aina maailmanlaajuiseen sunnuntailain täytäntöönpanoon saakka, ja nuo kaksi sunnuntailakia ovat jakeiden kaksikymmentäseitsemän ja kaksikymmentäyhdeksän kaksi määrättyä aikaa. Jakeen kaksikymmentäseitsemän ensimmäistä määrättyä aikaa esikuvaisti myös Konstantinuksen sunnuntailaki vuonna 321, ja paavillinen sunnuntailaki Orléansin kirkolliskokouksessa vuonna 538 edustaa maailmanlaajuista sunnuntailakia.

In the context of verses thirteen through fifteen the battle of Panium is the history that precedes the Sunday law of verse sixteen. Within that history the meeting of the two kings who lie to each other is fulfilled. Verse thirteen through fifteen are part of the history represented in verses ten through sixteen. The verses identify the fourth Syrian War in verse ten, the battle of Raphia in verse eleven, and the aftermath of that battle in verse twelve. Verses thirteen through fifteen represent the history of the year 200 BC when the battle of Panium was fulfilled, and when pagan Rome represented as the robbers of thy people enter the prophetic narrative.

Jakeiden kolmestatoista viiteentoista asiayhteydessä Paniumin taistelu on se historia, joka edeltää kuudennessatoista jakeessa esiintyvää sunnuntailakia. Tässä historiassa toteutuu kahden toisilleen valehtelevan kuninkaan kohtaaminen. Jakeet kolmestatoista viiteentoista ovat osa sitä historiaa, jota jakeet kymmenestä kuuteentoista kuvaavat. Jakeet yksilöivät neljännen Syyrian sodan kymmenennessä jakeessa, Raphian taistelun yhdestoista jakeessa sekä tuon taistelun jälkiseuraukset kahdennessatoista jakeessa. Jakeet kolmestatoista viiteentoista esittävät vuoden 200 eKr. historian, jolloin Paniumin taistelu toteutui ja jolloin pakanallinen Rooma, joka esitetään sinun kansasi ryöstäjinä, astuu profeetalliseen kertomukseen.

Daniel eleven verse forty identifies the collapse of the USSR in 1989 and verse sixteen identifies the Sunday law in the United States. The meeting between two kings who tell lies to one another in advance of the time appointed, which was the battle of Actium, do so within the history of verse forty that follows the time of the end in 1989 and concludes at the Sunday law in the United States. Verse twenty-seven is a waymark in the hidden history of verse forty, occurring after 1989, but before the Sunday law. The “meeting” of verse twenty-seven is a waymark before the empowerment of Rome at the Sunday law. There are several waymarks that lead up to the empowerment of the papacy in 538, and these waymarks also occur before the time appointed. One of those prophetic waymarks is the decree of Justinian in 533, that fulfilled verse thirty’s reference to having “intelligence with those that forsake the covenant.”

Danielin kirjan yhdestoista luku jae neljäkymmentä osoittaa Neuvostoliiton romahduksen vuonna 1989, ja jae kuusitoista osoittaa sunnuntailain Yhdysvalloissa. Kahden kuninkaan kohtaaminen, jotka valehtelevat toisilleen ennen määrättyä aikaa ja joka oli Aktionin taistelu, tapahtuu jakeen neljäkymmentä historiassa, joka seuraa lopun aikaa vuonna 1989 ja päättyy sunnuntailakiin Yhdysvalloissa. Jakeen kaksikymmentäseitsemän tapahtuma on tienviitta jakeen neljäkymmentä kätketyssä historiassa; se sijoittuu vuoden 1989 jälkeen mutta ennen sunnuntailakia. Jakeen kaksikymmentäseitsemän ”kohtaaminen” on tienviitta ennen Rooman valtaannousua sunnuntailaissa. Useat tienviitat johtavat paaviuden valtaannousuun vuonna 538, ja nämä tienviitat esiintyvät myös ennen määrättyä aikaa. Yksi näistä profeetallisista tienviitoista on Justinianuksen säädös vuonna 533, joka täytti jakeen kolmekymmentä viittauksen siihen, että sillä oli ”yhteys niihin, jotka hylkäävät liiton”.

The other waymarks that lead to the time appointed in the history of pagan Rome are the year 330 when pagan Rome cast down and simultaneously gave the “seat,” to the papal power. In 496 Clovis gave his “power” to the papacy. In fulfillment of Daniel seven pagan Rome removed “three horns” for the papacy, the last being the removal of the Ostrogoths from the city of Rome in 538. In 508 the religion of paganism was set aside as the legal religion of the realm and was replaced with Catholicism. 538 represents the Sunday law of verse forty-one, and 496 represents 1989 when Reagan as with Clovis dedicated his power to the pope of Rome. The year 330 identifies the Sunday law, for it is there that the papacy returns to the seat of authority.

Muut tienviitat, jotka johtavat määrättyyn aikaan pakanallisen Rooman historiassa, ovat vuosi 330, jolloin pakanallinen Rooma kukisti ja samalla antoi ”istuimen” paavilliselle vallalle. Vuonna 496 Clovis antoi ”voimansa” paaviudelle. Danielin seitsemännen luvun täyttymykseksi pakanallinen Rooma poisti paaviuden tieltä ”kolme sarvea”, joista viimeinen oli ostrogoottien poistaminen Rooman kaupungista vuonna 538. Vuonna 508 pakanuuden uskonto syrjäytettiin valtakunnan laillisena uskontona ja korvattiin katolilaisuudella. Vuosi 538 edustaa jakeen neljäkymmentäyksi sunnuntailakia, ja vuosi 496 edustaa vuotta 1989, jolloin Reagan, samoin kuin Clovis, omisti voimansa Rooman paaville. Vuosi 330 osoittaa sunnuntailain, sillä juuri silloin paavius palaa vallan istuimelle.

This identifies that both 538 and 330 represent the time appointed, which is verses sixteen and forty-one. 496 represents 1989 fulfilled verse ten and verse forty in Daniel eleven and Isaiah 8:8. 508 identifies when the religion of the realm is set aside for Catholicism. Beginning with Clovis in 496 through 508, a progressive removal and replacement of the legal religion of the realm was illustrated. In the history beginning in 330 a progressive demise of Western Rome is represented by the first four trumpets, thus identifying progressive destruction that begins at the Sunday law in the United States.

Tämä osoittaa, että sekä 538 että 330 edustavat määrättyä aikaa, joka on jakeissa kuusitoista ja neljäkymmentäyksi. 496 edustaa vuotta 1989, jolloin Danielin yhdestoista luvun kymmenes ja neljäskymmenes jae sekä Jesajan 8:8 täyttyivät. 508 osoittaa, milloin valtakunnan uskonto syrjäytetään katolilaisuuden tieltä. Alkaen Cloviksesta vuonna 496 aina vuoteen 508 asti havainnollistettiin valtakunnan laillisen uskonnon asteittaista poistamista ja korvaamista. Vuonna 330 alkavassa historiassa Länsi-Rooman asteittaista tuhoa kuvataan neljällä ensimmäisellä pasuunalla, ja näin osoitetaan asteittainen hävitys, joka alkaa sunnuntailaista Yhdysvalloissa.

The progressive fall of pagan Rome following Constantine’s Sunday law in 321 illustrates the fall of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy that arrives at the Sunday law. Then the four trumpet judgments are brought upon the United States as Sister White has identified when she states that “national apostacy will be followed by national ruin.” Ezekiel adds witness to a fourfold punishment.

Pakanallisen Rooman asteittainen luhistuminen Konstantinuksen vuonna 321 antaman sunnuntailain jälkeen havainnollistaa Yhdysvaltojen lankeemusta raamatullisen profetian kuudentena valtakuntana, joka saapuu sunnuntailakiin. Tämän jälkeen Yhdysvaltojen ylle tuodaan neljän pasuunan tuomiot, kuten sisar White on osoittanut lausuessaan, että ”kansallista luopumusta seuraa kansallinen perikato”. Hesekiel lisää todistuksen nelinkertaisesta rangaistuksesta.

> The word of the Lord came again to me, saying, Son of man, when the land sinneth against me by trespassing grievously, then will I stretch out mine hand upon it, and will break the staff of the bread thereof, and will send famine upon it, and will cut off man and beast from it: Though these three men, Noah, Daniel, and Job, were in it, they should deliver but their own souls by their righteousness, saith the Lord God. If I cause noisome beasts to pass through the land, and they spoil it, so that it be desolate, that no man may pass through because of the beasts: Though these three men were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither sons nor daughters; they only shall be delivered, but the land shall be desolate. Or if I bring a sword upon that land, and say, Sword, go through the land; so that I cut off man and beast from it: Though these three men were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither sons nor daughters, but they only shall be delivered themselves. Or if I send a pestilence into that land, and pour out my fury upon it in blood, to cut off from it man and beast: Though Noah, Daniel, and Job, were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither son nor daughter; they shall but deliver their own souls by their righteousness. For thus saith the Lord God; How much more when I send my four sore judgments upon Jerusalem, the sword, and the famine, and the noisome beast, and the pestilence, to cut off from it man and beast? Yet, behold, therein shall be left a remnant that shall be brought forth, both sons and daughters: behold, they shall come forth unto you, and ye shall see their way and their doings: and ye shall be comforted concerning the evil that I have brought upon Jerusalem, even concerning all that I have brought upon it. And they shall comfort you, when ye see their ways and their doings: and ye shall know that I have not done without cause all that I have done in it, saith the Lord God. Ezekiel 14:12–23.

> Ja Herran sana tuli jälleen minulle, sanoen: Ihmislapsi, jos maa tekee syntiä minua vastaan rikkomalla uskottomasti, niin minä ojennan käteni sitä vastaan, murran siltä leivän sauvan, lähetän siihen nälänhädän ja hävitän siitä ihmiset ja eläimet. Vaikka nämä kolme miestä, Nooa, Daniel ja Job, olisivat siinä, he vanhurskaudellaan pelastaisivat vain oman sielunsa, sanoo Herra, Herra. Jos minä annan pahojen petojen kulkea maan läpi, ja ne raatelevat sitä, niin että se tulee autioksi eikä kukaan voi kulkea sen läpi petojen tähden: vaikka nämä kolme miestä olisivat siinä, niin totta kuin minä elän, sanoo Herra, Herra, he eivät pelastaisi poikia eivätkä tyttäriä; ainoastaan he itse pelastuisivat, mutta maa tulisi autioksi. Tai jos minä tuon miekan sitä maata vastaan ja sanon: Miekka, käy maan läpi, niin että hävitän siitä ihmiset ja eläimet: vaikka nämä kolme miestä olisivat siinä, niin totta kuin minä elän, sanoo Herra, Herra, he eivät pelastaisi poikia eivätkä tyttäriä, vaan ainoastaan he itse pelastuisivat. Tai jos minä lähetän ruton siihen maahan ja vuodatan vihani sen päälle veressä, hävittääkseni siitä ihmiset ja eläimet: vaikka Nooa, Daniel ja Job olisivat siinä, niin totta kuin minä elän, sanoo Herra, Herra, he eivät pelastaisi poikaa eivätkä tytärtä; he pelastaisivat vanhurskaudellaan ainoastaan oman sielunsa. Sillä näin sanoo Herra, Herra: Kuinka paljon ennemmin, kun minä lähetän Jerusalemia vastaan neljä ankaraa tuomiotani: miekan, nälänhädän, pahat pedot ja ruton, hävittääkseni siitä ihmiset ja eläimet! Kuitenkin, katso, siihen jää jäljelle pelastuneiden jäännös, joka tuodaan pois, sekä poikia että tyttäriä; katso, he tulevat teidän luoksenne, ja te saatte nähdä heidän vaelluksensa ja tekonsa; ja te saatte lohdutuksen siitä onnettomuudesta, jonka minä olen tuonut Jerusalemin päälle, kaikesta siitä, minkä minä olen tuonut sen päälle. Ja he lohduttavat teitä, kun te näette heidän vaelluksensa ja tekonsa; ja te tulette tietämään, etten minä ole tehnyt syyttä kaikkea, minkä olen siinä tehnyt, sanoo Herra, Herra. Hesekiel 14:12–23.

We will continue these considerations in the next article.

Jatkamme näiden näkökohtien tarkastelua seuraavassa artikkelissa.

Back to Articles