Article

# Elijah - Number Nine

Elia – numero yhdeksän

The Prophet Lied

Profeetta valehteli

Author

Jeff Pippenger

Published

October 11, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

We ended the last article with a passage that addresses “a lying spirit.” The following is one of the paragraphs from that passage.

Päätimme edellisen artikkelin kohtaan, jossa käsiteltiin ”valheen henkeä”. Seuraava on yksi kappale tuosta kohdasta.

> “Unsanctified ministers are arraying themselves against God. They are praising Christ and the God of this world in the same breath. While professedly they receive Christ, they embrace Barabbas, and by their actions say, ‘Not this Man, but Barabbas.’ Let all who read these lines, take heed. Satan has made his boast of what he can do. He thinks to dissolve the unity which Christ prayed might exist in His church. He says, ‘I will go forth and be a lying spirit to deceive those that I can, to criticize, and condemn, and falsify.’ Let the son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent, and receive the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories. Satan laughs at their folly, for he knows what truth is.” Testimonies to Ministers, 409.

> ”Pyhittämättömät saarnaajat asettuvat taisteluun Jumalaa vastaan. He ylistävät Kristusta ja tämän maailman jumalaa samassa hengenvedossa. Vaikka he tunnustuksensa mukaan vastaanottavat Kristuksen, he omaksuvat Barabbaan ja sanovat teoillaan: ’Ei tätä miestä, vaan Barabbas.’ Ottakoot kaikki, jotka nämä rivit lukevat, vaarin. Saatana on kerskunut sillä, mitä hän voi tehdä. Hän luulee voivansa hajottaa sen ykseyden, jonka olemassaoloa Kristus rukoili seurakunnassaan. Hän sanoo: ’Minä menen ja olen valheen henki pettääkseni ne, jotka voin, arvostelemaan, tuomitsemaan ja vääristelemään.’ Antakoon petoksen poika ja väärä todistus sijansa seurakunnassa, jolla on ollut suuri valo, suuri näyttö, niin tuo seurakunta hylkää sanoman, jonka Herra on lähettänyt, ja vastaanottaa kohtuuttomimmat väitteet ja väärät otaksumat ja väärät teoriat. Saatana nauraa heidän typeryydelleen, sillä hän tietää, mitä totuus on.” Testimonies to Ministers, 409.

Let “the son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent, and receive the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories.” In 1863, Millerite Adventism ‘returned’ to the unreasonable and false methodology employed by apostate Protestantism and rejected William Miller’s identification of the seven times of Leviticus twenty-six. The subject of ‘returning’ was represented by the rebels in Numbers fourteen, when they determined to select a captain and return to Egypt.

Antakoon ”petoksen ja väärän todistuksen poikaa suosimassa seurakunta, jolla on ollut suuri valo, suuri todistusaineisto, ja tämä seurakunta hylkää Herran lähettämän sanoman sekä ottaa vastaan mitä kohtuuttomimpia väitteitä ja vääriä olettamuksia ja vääriä teorioita.” Vuonna 1863 Milleriläinen adventismi ’palasi’ siihen kohtuuttomaan ja väärään menetelmään, jota luopioprotestantismi oli käyttänyt, ja hylkäsi William Millerin tunnistuksen Mooseksen kirjan kolmannen kirjan kahdestakymmenennessä kuudennessa luvussa mainituista seitsemästä ajasta. ‘Palaamisen’ aihetta kuvasivat 4. Mooseksen kirjan neljäntoista luvun kapinalliset, kun he päättivät valita johtajan ja palata Egyptiin.

> And they said one to another, Let us make a captain, and let us return into Egypt. Numbers 14:4.

> Ja he sanoivat toinen toisellensa: Valitkaamme itsellemme päämies ja palatkaamme Egyptiin. 4. Moos. 14:4.

The subject of “returning” to apostate Protestantism was also represented by Jeremiah, when in chapter fifteen, he was told that the fallen Protestants could return to him, but he was not to “return” unto them.

Myös Jeremia kuvasi luopioprotestantismiin ”palaamisen” aihetta, kun hänelle viidennessätoista luvussa sanottiin, että langenneet protestantit voisivat palata hänen luokseen, mutta hänen ei tullut ”palata” heidän luokseen.

> I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brazen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. Jeremiah 15:17–20.

> En istunut pilkkaajien seurassa enkä iloinnut; minä istuin yksinäni sinun kätesi tähden, sillä sinä olet täyttänyt minut kiivaudella. Miksi on tuskani lakkaamaton ja haavani parantumaton, joka ei tahdo parantua? Oletko sinä minulle aivan kuin petollinen puro, kuin vedet, jotka ehtyvät? Sen tähden, näin sanoo Herra: Jos sinä palaat, niin minä palautan sinut, ja sinä saat seisoa minun edessäni; ja jos erotat kalliin halpahintaisesta, sinä saat olla minun suuni. Heidän tulee palata sinun tykösi, mutta sinun ei tule palata heidän tykönsä. Ja minä teen sinut tälle kansalle lujaksi vaskimuuriksi; ja he sotivat sinua vastaan, mutta eivät voita sinua, sillä minä olen sinun kanssasi pelastaakseni sinut ja vapauttaakseni sinut, sanoo Herra. Jeremia 15:17–20.

Perhaps the clearest prophetic illustration of the principle of not returning to apostate Protestantism is found in the story of the disobedient prophet, who delivered a message of rebuke to Jeroboam, the northern ten tribe’s first king.

Ehkä selvin profeetallinen havainnollistus periaatteesta, ettei luopioprotestantismiin tule palata, löytyy kertomuksesta tottelemattomasta profeetasta, joka toimitti nuhdesanoman Jerobeamille, pohjoisen kymmenen heimon ensimmäiselle kuninkaalle.

> And the king said unto the man of God, Come home with me, and refresh thyself, and I will give thee a reward. And the man of God said unto the king, If thou wilt give me half thine house, I will not go in with thee, neither will I eat bread nor drink water in this place: For so was it charged me by the word of the Lord, saying, Eat no bread, nor drink water, nor turn again by the same way that thou camest. So he went another way, and returned not by the way that he came to Bethel. 1 Kings 13:7–10.

> Ja kuningas sanoi Jumalan miehelle: Tule kanssani kotiin ja virvoita itseäsi, niin minä annan sinulle lahjan. Mutta Jumalan mies sanoi kuninkaalle: Vaikka antaisit minulle puolet talostasi, en tulisi kanssasi enkä söisi leipää enkä joisi vettä tässä paikassa; sillä niin minulle on käsketty Herran sanan kautta, joka sanoo: Älä syö leipää äläkä juo vettä äläkä palaa samaa tietä, jota tulit. Niin hän meni toista tietä eikä palannut sitä tietä, jota oli tullut Beeteliin. 1. Kuninkaiden kirja 13:7–10.

The disobedient prophet had been told of God not to return the way he came. Millerite Adventism had come out of Protestantism represented by Sardis, and they were not to return. Though the disobedient prophet knew full well not to return the way he came, a false prophet of Jeroboam’s kingdom, told him that God had said that the disobedient prophet should return to the false prophet’s home and eat with him. In spite of God’s direction, he did that very thing. Once he had begun to eat the false prophet’s food, the Bible plainly states the prophet of Samaria had lied.

Tottelemattomalle profeetalle oli Jumala sanonut, ettei hänen tullut palata samaa tietä, jota hän oli tullut. Milleriläinen adventismi oli tullut ulos Sardeksen edustamasta protestantismista, eikä sen tullut palata. Vaikka tottelematon profeetta tiesi varsin hyvin, ettei hänen tullut palata samaa tietä, jota hän oli tullut, Jerobeamin valtakuntaan kuuluva väärä profeetta sanoi hänelle, että Jumala oli sanonut tottelemattoman profeetan palata väärän profeetan kotiin ja aterioida hänen kanssaan. Jumalan ohjeesta huolimatta hän teki juuri niin. Heti kun hän oli alkanut syödä väärän profeetan ruokaa, Raamattu sanoo selvästi, että Samarian profeetta oli valehdellut.

> Now there dwelt an old prophet in Bethel; and his sons came and told him all the works that the man of God had done that day in Bethel: the words which he had spoken unto the king, them they told also to their father. And their father said unto them, What way went he? For his sons had seen what way the man of God went, which came from Judah. And he said unto his sons, Saddle me the ass. So they saddled him the ass: and he rode thereon, And went after the man of God, and found him sitting under an oak: and he said unto him, Art thou the man of God that camest from Judah? And he said, I am. Then he said unto him, Come home with me, and eat bread. And he said, I may not return with thee, nor go in with thee: neither will I eat bread nor drink water with thee in this place: For it was said to me by the word of the Lord, Thou shalt eat no bread nor drink water there, nor turn again to go by the way that thou camest. He said unto him, I am a prophet also as thou art; and an angel spake unto me by the word of the Lord, saying, Bring him back with thee into thine house, that he may eat bread and drink water. But he lied unto him. So he went back with him, and did eat bread in his house, and drank water. 1 Kings 13:11–19.

> Mutta Beetelissä asui vanha profeetta; ja hänen poikansa tulivat ja kertoivat hänelle kaikki teot, jotka Jumalan mies oli sinä päivänä tehnyt Beetelissä; myös ne sanat, jotka hän oli puhunut kuninkaalle, he kertoivat isällensä. Ja heidän isänsä sanoi heille: Mitä tietä hän meni? Sillä hänen poikansa olivat nähneet, mitä tietä Juudasta tullut Jumalan mies oli mennyt. Ja hän sanoi pojillensa: Satuloikaa minulle aasi. Niin he satuloivat hänelle aasin, ja hän nousi sen selkään, ja lähti Jumalan miehen jälkeen ja tapasi hänet istumassa tammen alla; ja hän sanoi hänelle: Oletko sinä se Jumalan mies, joka tuli Juudasta? Ja hän sanoi: Olen. Silloin hän sanoi hänelle: Tule minun kanssani kotiin ja syö leipää. Ja hän sanoi: En voi palata sinun kanssasi enkä tulla sinun luoksesi; en myöskään syö leipää enkä juo vettä sinun kanssasi tässä paikassa. Sillä minulle on Herran sanan kautta sanottu: Älä syö siellä leipää äläkä juo vettä, äläkä palaa samaa tietä, jota tulit. Hän sanoi hänelle: Minäkin olen profeetta niin kuin sinä; ja enkeli puhui minulle Herran sanan kautta sanoen: Tuo hänet takaisin kanssasi taloosi, että hän söisi leipää ja joisi vettä. Mutta hän valehteli hänelle. Niin hän palasi hänen kanssaan ja söi leipää hänen talossaan ja joi vettä. 1. Kun. 13:11–19.

The disobedient prophet ate and drank with the lying prophet of Samaria, meaning he accepted the message of an apostate prophet, and rejected the message of the Lord. The message he had faithfully delivered the same day. He knew full well he was not to return, but he did it anyway. Sister White informs us that if the “son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent.” In Millerite history the first angel had lightened the earth with its glory. In 1840, the first angel’s message was carried to every mission station in the world.

Tottelematon profeetta söi ja joi Samarian valheellisen profeetan kanssa, mikä merkitsee, että hän hyväksyi luopioprofetan sanoman ja hylkäsi Herran sanoman. Sen sanoman, jonka hän oli uskollisesti toimittanut samana päivänä. Hän tiesi varsin hyvin, ettei hänen tullut palata, mutta teki sen silti. Sis. White ilmoittaa meille, että jos ”petoksen poika ja väärä todistaja otetaan vastaan seurakunnassa, jolla on ollut suuri valo, suuri todistusaineisto, niin tuo seurakunta hylkää sanoman, jonka Herra on lähettänyt.” Milleriläisessä historiassa ensimmäinen enkeli oli valaissut maan kirkkaudellaan. Vuonna 1840 ensimmäisen enkelin sanoma vietiin jokaiseen lähetysasemaan maailmassa.

> “The tidings of the Lord’s soon coming in power and great glory to our world is truth, and in 1840 many voices were raised in its proclamation.” Manuscript Releases, volume 9, 134.

> ”Sanoma Herran pian tapahtuvasta tulemisesta voimassa ja suuressa kirkkaudessa meidän maailmaamme on totuus, ja vuonna 1840 monet äänet kohotettiin sen julistamiseen.” Manuscript Releases, volume 9, 134.

Shortly thereafter, Millerite Adventism returned to “the lie” of apostate Protestantism’s methodology, and discarded “the message of the Lord” which God had sent through William Miller. They discarded the message of Moses as presented by Elijah, and the “lie” received at the beginning in Millerite history, represents the “lie” that is believed at the end; the “lie” which brings strong delusion upon Laodicean Adventism.

Pian tämän jälkeen milleriläinen adventismi palasi luopioprotestantismin metodologian ”valheeseen” ja hylkäsi ”Herran sanoman”, jonka Jumala oli lähettänyt William Millerin kautta. He hylkäsivät Mooseksen sanoman sellaisena kuin Elia sen esitti, ja milleriläisen historian alussa omaksuttu ”valhe” edustaa sitä ”valhetta”, johon uskotaan lopussa; sitä ”valhetta”, joka tuo väkevän eksytyksen Laodikean adventismin ylle.

> And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:10–12.

> Ja kaikella vääryyden petoksella niissä, jotka joutuvat kadotukseen, sen tähden etteivät he ottaneet vastaan rakkautta totuuteen pelastuaksensa. Ja sentähden Jumala lähettää heille väkevän eksytyksen, niin että he uskovat valheen, että kaikki ne tuomittaisiin, jotka eivät uskoneet totuutta, vaan mielistyivät vääryyteen. 2. Tessalonikalaiskirje 2:10–12.

We are attempting to demonstrate the role of Elijah as a symbol in connection with the parallel histories of the horn of Protestantism and the horn of Republicanism during the period that the sixth kingdom of Bible prophecy reigns. The difficulty in bringing all the issues of 1863 together prophetically, at least for me, is the various interrelated lines that border on the concept of “circuitous logic”. A straight forward logic is always the best approach, but identifying divine truths and the relationships of those truths to each other is a difficult work, for they are found in the Bible “here a little and there a little.”

Yritämme osoittaa Elian roolin vertauskuvana yhteydessä protestantismin sarven ja republikaanisuuden sarven rinnakkaisiin historioihin sinä aikana, jolloin raamatun profetian kuudes valtakunta hallitsee. Vaikeus kaikkien vuoden 1863 kysymysten kokoamisessa profeetallisesti yhteen, ainakin minulle, on niissä erilaisissa toisiinsa liittyvissä linjoissa, jotka sivuavat ”kehämäisen logiikan” käsitettä. Suoraviivainen logiikka on aina paras lähestymistapa, mutta jumalallisten totuuksien tunnistaminen ja näiden totuuksien keskinäisten suhteiden hahmottaminen on vaikeaa työtä, sillä ne löytyvät Raamatusta ”siellä vähän, täällä vähän.”

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little. Isaiah 28:9, 10.

> Kenelle hän opettaa tietoa, ja kenet hän saattaa ymmärtämään opin? Ne, jotka on vieroitettu maidosta ja irrotettu rinnoista. Sillä käskyn tulee olla käskyn päällä, käsky käskyn päällä; rivin päällä rivi, rivin päällä rivi; tässä vähän, tuolla vähän. Jesaja 28:9, 10.

It is also a difficult work when your target audience consists of those that are familiar with the primary truths you are addressing, but others are new to it all. Virtually all the truths I intend to give an overview of in this article, can be found in Habakkuk’s Tables. For fear of sounding as if I am using ‘circuitous logic’, I am going to tell you where we are going, in advance of actually going there.

Se on myös vaativa tehtävä silloin, kun kohdeyleisösi koostuu niistä, jotka tuntevat ne perustavat totuudet, joita käsittelet, mutta toiset ovat tässä kaikessa uusia. Käytännöllisesti katsoen kaikki ne totuudet, joista aion tässä artikkelissa antaa yleiskatsauksen, löytyvät Habakkukin tauluista. Jotten vaikuttaisi siltä, että käyttäisin ”kehämäistä logiikkaa”, aion kertoa teille ennalta, minne olemme menossa, ennen kuin todella menemme sinne.

In 1863, Laodicean Millerite Adventism set up an image of jealousy. The image of jealousy represents the first of Laodicean Adventism’s four generations.

Vuonna 1863 laodikealainen milleriittinen adventismi pystytti kateuden kuvan. Kateuden kuva edustaa laodikealaisen adventismin neljästä sukupolvesta ensimmäistä.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. Ezekiel 8:5.

> Ja hän sanoi minulle: Ihmislapsi, nosta nyt silmäsi pohjoista kohti. Niin minä nostin silmäni pohjoista kohti, ja katso: alttariportin pohjoispuolella, sisäänkäynnin luona, oli tämä kiivauden kuva. Hesekiel 8:5.

The four generations of the Seventh-day Adventist church are represented in various passages of Scripture, but I employ Ezekiel eight as the primary point of reference. The reason for this is that chapter eight leads into chapter nine. In Ezekiel nine, the sealing of the one hundred and forty-four thousand is illustrated, and in Testimonies, volume five, Sister White clearly identifies this fact. In Sister White’s comments she clearly addresses two classes of worshippers in Jerusalem when the sealing takes place. Ezekiel does the same thing, and the class that does not receive the seal are represented in chapter eight.

Seitsemännen päivän adventtikirkon neljä sukupolvea esitetään useissa Raamatun kohdissa, mutta käytän ensisijaisena viitekohtana Hesekielin kahdeksatta lukua. Syynä tähän on se, että kahdeksas luku johtaa yhdeksänteen lukuun. Hesekielin yhdeksännessä luvussa havainnollistetaan sadanneljänkymmenenneljän tuhannen sinetöiminen, ja Testimonies-teoksen viidennessä osassa sisar White tunnistaa tämän seikan selvästi. Sisar Whiten huomautuksissa hän käsittelee selvästi kahta Jerusalemin palvojien luokkaa sinetöimisen tapahtuessa. Hesekiel tekee samoin, ja se luokka, joka ei saa sinettiä, esitetään kahdeksannessa luvussa.

> “The class who do not feel grieved over their own spiritual declension, nor mourn over the sins of others, will be left without the seal of God. The Lord commissions His messengers, the men with slaughtering weapons in their hands: ‘Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> Ne, jotka eivät tunne murhetta oman hengellisen rappionsa tähden eivätkä valita toisten syntejä, jätetään ilman Jumalan sinettiä. Herra antaa sanansaattajilleen, niille miehille, joilla on surma-aseet käsissään, käskyn: ”Kulkekaa hänen jäljessään kaupungin halki ja surmatkaa; älköön silmänne säästäkö älkääkä armahtako. Surmatkaa perin pohjin vanhat ja nuoret, sekä neidot että pienet lapset ja naiset; mutta älkää koskeko yhteenkään mieheen, jossa on merkki; ja alkakaa Minun pyhäköstäni. Niin he alkoivat niistä vanhimmista miehistä, jotka olivat temppelin edessä.”

> “Here we see that the church—the Lord’s sanctuary—was the first to feel the stroke of the wrath of God. The ancient men, those to whom God had given great light and who had stood as guardians of the spiritual interests of the people, had betrayed their trust. They had taken the position that we need not look for miracles and the marked manifestation of God’s power as in former days. Times have changed. These words strengthen their unbelief, and they say: The Lord will not do good, neither will He do evil. He is too merciful to visit His people in judgment. Thus ‘Peace and safety’ is the cry from men who will never again lift up their voice like a trumpet to show God’s people their transgressions and the house of Jacob their sins. These dumb dogs that would not bark are the ones who feel the just vengeance of an offended God. Men, maidens, and little children all perish together.” Testimonies, volume 5, 211.

> “Tässä näemme, että seurakunta — Herran pyhäkkö — oli ensimmäinen, joka sai tuntea Jumalan vihan iskun. Vanhat miehet, ne, joille Jumala oli antanut suuren valon ja jotka olivat seisoneet kansan hengellisten etujen vartijoina, olivat pettäneet heille uskotun tehtävän. He olivat omaksuneet kannan, ettei meidän tarvitse odottaa ihmeitä eikä Jumalan voiman silmiinpistävää ilmenemistä niin kuin entisinä päivinä. Ajat ovat muuttuneet. Nämä sanat vahvistavat heidän epäuskoaan, ja he sanovat: Herra ei tee hyvää eikä tee pahaa. Hän on liian armollinen kohdatakseen kansaansa tuomiolla. Näin ‘Rauha ja turvallisuus’ on niiden miesten huuto, jotka eivät enää koskaan korota ääntään pasuunan tavoin osoittaakseen Jumalan kansalle heidän rikkomuksensa ja Jaakobin huoneelle heidän syntinsä. Nämä mykät koirat, jotka eivät tahtoneet haukkua, ovat niitä, jotka saavat tuntea loukatun Jumalan oikeudenmukaisen koston. Miehet, neidot ja pienet lapset kaikki hukkuvat yhdessä.” Testimonies, osa 5, 211.

Chapter eight is describing those in Jerusalem–“the church” that in the fourth of the four generations–represented as bowing down to the sun.

Kahdeksas luku kuvaa niitä Jerusalemissa olevia — ”seurakuntaa” — jotka neljännessä neljästä sukupolvesta esitetään kumartamassa aurinkoa.

> And he brought me into the inner court of the Lord’s house, and, behold, at the door of the temple of the Lord, between the porch and the altar, were about five and twenty men, with their backs toward the temple of the Lord, and their faces toward the east; and they worshipped the sun toward the east. Then he said unto me, Hast thou seen this, O son of man? Is it a light thing to the house of Judah that they commit the abominations which they commit here? for they have filled the land with violence, and have returned to provoke me to anger: and, lo, they put the branch to their nose. Therefore will I also deal in fury: mine eye shall not spare, neither will I have pity: and though they cry in mine ears with a loud voice, yet will I not hear them. Ezekiel 8:16–18.

> Ja hän vei minut Herran temppelin sisempään esipihaan, ja katso, Herran temppelin oven edessä, eteishallin ja alttarin välissä, oli noin kaksikymmentäviisi miestä, selin Herran temppeliin ja kasvot itään päin; ja he kumarsivat aurinkoa itää kohti. Silloin hän sanoi minulle: Oletko nähnyt tämän, ihmislapsi? Onko Juudan heimolle vähäinen asia tehdä ne kauhistukset, joita he täällä tekevät? Sillä he ovat täyttäneet maan väkivallalla ja yhä uudelleen palanneet vihoittamaan minua; ja katso, he panevat oksan nenänsä eteen. Sentähden myös minä toimin kiivaudessa: minun silmäni ei säästä, enkä minä armahda; ja vaikka he huutaisivat minun korviini suurella äänellä, en minä kuitenkaan heitä kuule. Hesekiel 8:16–18.

Just as with the evil report of the ten spies, the twenty-five leaders of the rebellion that are worshipping the sun have “provoked” the Lord to anger. The Sunday law is the “day of provocation” which the prophets point forward to. Chapter nine describes those that receive the seal of God at the same point in time, for it is simply repeating and enlarging upon chapter eight.

Aivan kuten kymmenen vakoojan pahan raportin kohdalla, kapinan kaksikymmentäviisi johtajaa, jotka palvovat aurinkoa, ovat “vihoittaneet” Herran. Sunnuntailaki on se “kiihotuksen päivä”, johon profeetat viittaavat eteenpäin. Yhdeksäs luku kuvaa niitä, jotka saavat Jumalan sinetin samassa ajankohdassa, sillä se ainoastaan toistaa ja laajentaa kahdeksatta lukua.

> “This sealing of the servants of God [Revelation seven] is the same that was shown to Ezekiel in vision.” Testimonies to Ministers, 445.

> ”Tämä Jumalan palvelijoiden sinetöiminen [Ilmestyskirjan seitsemäs luku] on sama, joka näytettiin Hesekielille näyssä.” Testimonies to Ministers, 445.

In 1863, the first generation of Laodicean Adventism began its wandering through the wilderness. The prophetic history that identifies the image of jealousy in 1863, was the golden calf of Aaron. The prophetic characteristics of the golden calf are that it was an image of a beast, and it was gold. Gold is the symbol of Babylon, so Aaron’s golden calf was the image of the beast of Babylon. The image of the beast is only defined as the combination of church and state with the church in control of the relationship.

Vuonna 1863 laodikealaisen adventismin ensimmäinen sukupolvi alkoi vaelluksensa erämaan halki. Se profeetallinen historia, joka yksilöi mustasukkaisuuden kuvan vuonna 1863, oli Aaronin kultainen vasikka. Kultaisen vasikan profeetalliset tunnusmerkit ovat, että se oli pedon kuva, ja se oli kultaa. Kulta on Babylonin vertauskuva, joten Aaronin kultainen vasikka oli Babylonin pedon kuva. Pedon kuva määritellään ainoastaan kirkon ja valtion yhdistelmäksi siten, että kirkko hallitsee tätä suhdetta.

> “But what is the ‘image to the beast’? and how is it to be formed? The image is made by the two-horned beast, and is an image to the beast. It is also called an image of the beast. Then to learn what the image is like and how it is to be formed we must study the characteristics of the beast itself—the papacy.

> ”Mutta mikä on ’pedon kuva’, ja kuinka se on muodostettava? Kaksisarvinen peto tekee kuvan, ja se on kuva pedolle. Sitä kutsutaan myös pedon kuvaksi. Ymmärtääksemme siis, millainen tämä kuva on ja kuinka se on muodostettava, meidän on tutkittava itse pedon ominaispiirteitä — paaviutta.

> “When the early church became corrupted by departing from the simplicity of the gospel and accepting heathen rites and customs, she lost the Spirit and power of God; and in order to control the consciences of the people, she sought the support of the secular power. The result was the papacy, a church that controlled the power of the state and employed it to further her own ends, especially for the punishment of ‘heresy.’ In order for the United States to form an image of the beast, the religious power must so control the civil government that the authority of the state will also be employed by the church to accomplish her own ends.” The Great Controversy, 443.

> ”Kun alkuseurakunta turmeltui luopumalla evankeliumin yksinkertaisuudesta ja omaksumalla pakanallisia menoja ja tapoja, se menetti Jumalan Hengen ja voiman; ja hallitakseen kansan omiatuntoja se turvautui maallisen vallan tukeen. Tuloksena oli paavius, kirkko, joka hallitsi valtiovallan voimaa ja käytti sitä omien päämääriensä edistämiseen, erityisesti ”harhaopin” rankaisemiseen. Jotta Yhdysvallat voisi muodostaa pedon kuvan, uskonnollisen vallan täytyy siinä määrin hallita siviilihallitusta, että myös kirkko käyttää valtion valtaa omien tarkoitusperiensä toteuttamiseen.” The Great Controversy, 443.

The calf built by Aaron, was built when Moses was receiving the Ten Commandments. The second commandment forbids the worship of idols, and includes a partial description of God’s character, when it identifies God as a jealous God.

Aaronin tekemä vasikka tehtiin silloin, kun Mooses oli vastaanottamassa kymmentä käskyä. Toinen käsky kieltää epäjumalien palvomisen ja sisältää osittaisen kuvauksen Jumalan luonteesta, kun se ilmaisee Jumalan olevan kiivas Jumala.

> Thou shalt not make unto thee any graven image, or any likeness of anything that is in heaven above, or that is in the earth beneath, or that is in the water under the earth: Thou shalt not bow down thyself to them, nor serve them: for I the Lord thy God am a jealous God, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation of them that hate me; And showing mercy unto thousands of them that love me, and keep my commandments. Exodus 20:4–6.

> Älä tee itsellesi patsaskuvaa äläkä mitään kuvaa siitä, mikä on ylhäällä taivaassa, mikä on alhaalla maan päällä tai mikä on maan alla vesissä. Älä kumarra niitä äläkä palvele niitä; sillä minä, Herra, sinun Jumalasi, olen kiivas Jumala, joka kostan isien pahat teot lapsille kolmanteen ja neljänteen polveen niille, jotka minua vihaavat, mutta osoitan laupeutta tuhansille, niille, jotka minua rakastavat ja pitävät minun käskyni. 2. Moos. 20:4–6.

Aaron’s image of the golden calf, being an idol, represents an image of jealousy, for it produced the righteous indignation that compelled Moses to throw down and break the first two tables of the Ten Commandments. We intend to show that the counterfeit chart of 1863, was represented by Aaron’s golden calf. God’s jealousy was manifested towards Aaron’s golden calf, for the golden calf represented a false god. The calf was the counterfeit representation of God. Aaron proclaimed that it represented the gods that had delivered them from Egyptian bondage. The two tables which Moses broke in that very history, were a “transcript” of the true God’s character, the God that had actually brought them out of Egypt. The counterfeit chart produced in 1863, is an image of jealousy, for it broke the two tables of Habakkuk chapter two by removing the seven times of Moses’ oath.

Aaronin kuva kultaisesta vasikasta, ollessaan epäjumala, edustaa mustasukkaisuuden kuvaa, sillä se synnytti vanhurskaan närkästyksen, joka pakotti Mooseksen heittämään maahan ja rikkomaan kymmenen käskyn kaksi ensimmäistä taulua. Tarkoituksemme on osoittaa, että vuoden 1863 väärennetty kaavio esitettiin Aaronin kultaisena vasikkana. Jumalan mustasukkaisuus ilmeni Aaronin kultaista vasikkaa kohtaan, sillä kultainen vasikka edusti väärää jumalaa. Vasikka oli Jumalan väärennetty esitys. Aaron julisti, että se edusti niitä jumalia, jotka olivat vapauttaneet heidät Egyptin orjuudesta. Ne kaksi taulua, jotka Mooses rikkoi juuri tuossa historiassa, olivat todellisen Jumalan luonteen ”jäljennös”, sen Jumalan, joka oli todella tuonut heidät pois Egyptistä. Vuonna 1863 laadittu väärennetty kaavio on mustasukkaisuuden kuva, sillä se rikkoi Habakukin toisen luvun kaksi taulua poistamalla Mooseksen valan seitsemän aikaa.

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74, 75.

> ”Minulle on näytetty, että vuoden 1843 kartta oli Herran käden ohjaama ja ettei sitä tullut muuttaa; että luvut olivat sellaiset kuin Hän tahtoi niiden olevan; että Hänen kätensä oli sen yllä ja peitti virheen joissakin luvuissa, niin ettei kukaan voinut nähdä sitä, ennen kuin Hänen kätensä poistettiin.” Early Writings, 74, 75.

Further Ellen White adds to the command not to altar the 1843 chart, with the qualifications of “except by inspiration.”

Lisäksi Ellen White lisää määräykseen, ettei vuoden 1843 karttaa saa muuttaa, täsmennyksen: ”paitsi inspiraation kautta”.

> “I saw that the old chart was directed by the Lord, and that not a figure of it should be altered except by inspiration. I saw that the figures of the chart were as God would have them, and that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none should see it till His hand was removed.” Spalding and Magan, 2.

> ”Näin, että vanha kartta oli Herran ohjaama eikä siitä tulisi muuttaa ainoatakaan kohtaa muuten kuin inspiraation kautta. Näin, että kartan luvut olivat sellaiset kuin Jumala tahtoi niiden olevan, ja että Hänen kätensä oli niiden yllä ja peitti virheen joissakin luvuissa, niin ettei kukaan sitä näkisi, ennen kuin Hänen kätensä poistettaisiin.” Spalding and Magan, 2.

James and Ellen White were living with Otis Nichol’s family, when Nichol’s prepared and produced the 1850 chart. The only thing that was “altered” with the 1850 chart, was that the year ‘1844’ was used to replace the year ‘1843,’ that had been represented upon the 1843 chart. The only thing “altered” was a correction of the “mistake” that God had held His hand over. The inspiration of the prophetess was in the very home where the 1843 chart was “altered” into the 1850 chart, and the seven times of Leviticus twenty-six remained enshrined upon that chart, as it had been on the 1843 chart.

Jaakko ja Ellen White asuivat Otis Nicholin perheen luona, kun Nicholit valmistelivat ja tuottivat vuoden 1850 kartan. Ainoa asia, jota vuoden 1850 kartassa ”muutettiin”, oli se, että vuosi ”1844” otettiin korvaamaan vuosi ”1843”, joka oli merkitty vuoden 1843 karttaan. Ainoa ”muutettu” asia oli sen ”virheen” korjaaminen, jonka yllä Jumala oli pitänyt kätensä. Profeetattaren innoitus oli juuri siinä kodissa, jossa vuoden 1843 kartta ”muutettiin” vuoden 1850 kartaksi, ja 3. Mooseksen kirjan 26. luvun seitsemän aikaa pysyivät ikuistettuina tuohon karttaan, niin kuin ne olivat olleet vuoden 1843 kartassakin.

The second commandment includes another piece of this prophetic puzzle, for it identifies that God counts the generations until He visits the iniquity that occurs. 1863, began the first of four generations of the Seventh-day Adventist church, for the Millerite movement ended at that point.

Toinen käsky sisältää toisen osan tästä profeetallisesta palapelistä, sillä se osoittaa, että Jumala laskee sukupolvet siihen asti, kunnes Hän kostaa tapahtuneen pahan teon. Vuosi 1863 aloitti seitsemännen päivän adventtikirkon neljästä sukupolvesta ensimmäisen, sillä milleriittiliike päättyi tuossa vaiheessa.

The two tables of the Ten Commandments typify the two tables of Habakkuk, but they also typify the two wave loaves of Pentecost, which were the only offering in the sanctuary service that included sin. The manifestation of God’s power in the giving of the Ten Commandments, the manifestation of God’s power at the Pentecostal outpouring and the manifestation of God’s power in the history of the two charts of the Millerites, all typify the final manifestation of the outpouring of the Holy Spirit in the latter rain. The two wave loaves of Pentecost represent the one hundred and forty-four thousand who are lifted up as an ensign during the latter rain.

Kymmenen käskyn kaksi taulua ovat esikuvina Habakukin kahdelle taululle, mutta ne ovat myös esikuvina helluntain kahdelle huiskutusleivälle, jotka olivat ainoa pyhäkköpalveluksen uhri, johon sisältyi synti. Jumalan voiman ilmeneminen Kymmenen käskyn antamisessa, Jumalan voiman ilmeneminen helluntaisessa vuodatuksessa sekä Jumalan voiman ilmeneminen milleriläisten kahden kartan historiassa ovat kaikki esikuvia Pyhän Hengen vuodatuksen lopullisesta ilmenemisestä myöhäissateessa. Helluntain kaksi huiskutusleipää edustavat niitä sataneljäkymmentäneljää tuhatta, jotka korotetaan lipuksi myöhäissateen aikana.

The Pentecostal wave loaves were to be prepared with “leaven”, which represents sin, but the leaven was destroyed by the process of baking.

Helluntain heilutusleivät tuli valmistaa ”hapatteella”, joka kuvaa syntiä, mutta hapate hävitettiin leipomisen prosessissa.

> In the mean time, when there were gathered together an innumerable multitude of people, insomuch that they trode one upon another, he began to say unto his disciples first of all, Beware ye of the leaven of the Pharisees, which is hypocrisy. Luke 12:1.

> Sillä välin, kun koolla oli lukematon ihmisjoukko, niin että he tallasivat toisiaan, hän rupesi ennen kaikkea sanomaan opetuslapsilleen: Kavahtakaa fariseusten hapatusta, joka on ulkokultaisuutta. Luuk. 12:1.

The wave loaves were a first fruit offering.

Heilutusleivät olivat esikoissadon uhri.

> Ye shall bring out of your habitations two wave loaves of two tenth deals: they shall be of fine flour; they shall be baken with leaven; they are the firstfruits unto the Lord. Leviticus 23:17.

> Tuokaa asuinsijoistanne kaksi heiluutettavaa leipää, kumpikin kahdesta kymmenysosasta; ne olkoot hienoista jauhoista; ne leivottakoon hapatettuina; ne ovat ensihedelmät Herralle. 3. Mooseksen kirja 23:17.

The one hundred and forty-four thousand are the first fruit offering in the last days.

Ne sataneljäkymmentäneljätuhatta ovat viimeisten päivien ensihedelmäuhri.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. And I heard a voice from heaven, as the voice of many waters, and as the voice of a great thunder: and I heard the voice of harpers harping with their harps: And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:1–5.

> Ja minä näin, ja katso: Karitsa seisoi Siionin vuorella, ja hänen kanssaan sata neljäkymmentäneljä tuhatta, joilla oli hänen Isänsä nimi kirjoitettuna otsaansa. Ja minä kuulin äänen taivaasta, niin kuin paljojen vetten äänen ja niin kuin suuren ukkosen äänen; ja minä kuulin kanteleensoittajien äänen, heidän soittaessaan kanteleitansa. Ja he lauloivat ikään kuin uutta laulua valtaistuimen edessä ja neljän olennon sekä vanhinten edessä; eikä kukaan voinut oppia sitä laulua paitsi ne sata neljäkymmentäneljä tuhatta, jotka oli lunastettu maasta. Nämä ovat ne, jotka eivät ole saastuttaneet itseänsä naisten kanssa, sillä he ovat neitsyitä. Nämä ovat ne, jotka seuraavat Karitsaa, minne ikinä hän menee. Nämä on lunastettu ihmisistä esikoishedelmäksi Jumalalle ja Karitsalle. Eikä heidän suussansa havaittu vilppiä, sillä he ovat tahrattomat Jumalan valtaistuimen edessä. Ilmestys 14:1–5.

The class of worshippers in the last days who never die, represented by Elijah will have fully overcome sin, for the fire of purification that is brought upon them by the Messenger of the Covenant, thoroughly bakes out and removes the leaven, from the sons of Levi.

Viimeisten päivien niiden palvojien joukko, jotka eivät koskaan kuole ja joita Elia edustaa, on täysin voittanut synnin, sillä liiton Sanansaattajan heidän ylleen tuoma puhdistuksen tuli polttaa perusteellisesti pois ja poistaa hapatuksen Leevin pojista.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Katso, minä lähetän sanansaattajani, ja hän on valmistava tien minun eteeni; ja Herra, jota te etsitte, on äkisti tuleva temppeliinsä, liiton sanansaattaja, jota te halajatte; katso, hän tulee, sanoo Herra Sebaot. Mutta kuka kestää hänen tulemisensa päivän? ja kuka pysyy pystyssä, kun hän ilmestyy? Sillä hän on niin kuin sulattajan tuli ja niin kuin vaatteenvalkaisijain saippua. Ja hän istuu niin kuin hopean sulattaja ja puhdistaja; ja hän puhdistaa Leevin pojat ja kirkastaa heidät niin kuin kullan ja hopean, että he toisivat Herralle vanhurskaudessa uhrilahjan. Silloin on Juudan ja Jerusalemin uhrilahja oleva Herralle otollinen niin kuin muinaisina päivinä ja niin kuin entisinä vuosina. Malakia 3:1–4.

The offering that is “as the days of old” is the Pentecostal wave offering of two loaves. It was lifted up as an offering, identifying the two prophets that were slain in the streets, and who are then lifted up to heaven as an ensign, at the beginning of the Sunday law crisis.

Uhri, joka on ”niin kuin muinaisina päivinä”, on helluntain heilutusuhri, kaksi leipää. Se kohotettiin uhrina, viitaten niihin kahteen profeettaan, jotka surmattiin kaduilla ja jotka sitten korotetaan taivaaseen tunnusmerkiksi sunnuntailakikriisin alussa.

When Aaron produced his golden calf, he pronounced that the calf was the gods that had brought them out of Egypt, and then proclaimed a feast to the Lord.

Kun Aaron teki kultaisen vasikkansa, hän julisti, että vasikka oli ne jumalat, jotka olivat tuoneet heidät pois Egyptistä, ja sitten hän kuulutti juhlan Herralle.

> And he received them at their hand, and fashioned it with a graving tool, after he had made it a molten calf: and they said, These be thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And when Aaron saw it, he built an altar before it; and Aaron made proclamation, and said, Tomorrow is a feast to the Lord. Exodus 32:4, 5.

> Ja hän otti ne vastaan heidän kädestään, muovasi sen kaivertimella ja teki siitä valetun vasikan. Ja he sanoivat: Nämä ovat sinun jumalasi, Israel, jotka johdattivat sinut pois Egyptin maasta. Kun Aaron näki tämän, hän rakensi sille alttarin; ja Aaron kuulutti sanoen: Huomenna on juhla Herralle. 2. Moos. 32:4, 5.

When the northern kingdom of Israel broke away from the southern kingdom of Judah, Jeroboam, the first king of Israel purposely introduced a counterfeit worship service in two cities, made the same pronouncement as Aaron, claiming his two golden calves were the gods that brought them out of Egypt, and ordained a counterfeit feast as had Aaron.

Kun Israelin pohjoinen valtakunta irtautui Juudan eteläisestä valtakunnasta, Jerobeam, Israelin ensimmäinen kuningas, otti tarkoituksellisesti käyttöön väärennetyn jumalanpalveluksen kahdessa kaupungissa, lausui saman julistuksen kuin Aaron väittäen, että hänen kaksi kultaista vasikkaansa olivat ne jumalat, jotka olivat tuoneet heidät pois Egyptistä, ja sääti väärennetyn juhlan, niin kuin Aaron oli tehnyt.

> And Jeroboam said in his heart, Now shall the kingdom return to the house of David: If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. And this thing became a sin: for the people went to worship before the one, even unto Dan. And he made an house of high places, and made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi. And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. 1 Kings 12:26–33.

> Ja Jerobeam sanoi sydämessään: Nyt valtakunta palautuu Daavidin huoneelle. Jos tämä kansa menee uhraamaan Herran huoneeseen Jerusalemiin, niin tämän kansan sydän kääntyy jälleen heidän herransa puoleen, Rehabeamin, Juudan kuninkaan, luo, ja he tappavat minut ja palaavat Rehabeamin, Juudan kuninkaan, luo. Niin kuningas neuvotteli ja teki kaksi kultaista vasikkaa ja sanoi heille: On teille liikaa mennä ylös Jerusalemiin; katso, sinun jumalasi, Israel, jotka toivat sinut Egyptin maasta. Ja hän asetti toisen Beeteliin, ja toisen hän pani Daaniin. Ja tästä tuli synti; sillä kansa meni kumartamaan toista aina Daanaan asti. Ja hän rakensi uhrikukkuloiden temppelin ja teki papeiksi kansan halpasäätyisimmistä, jotka eivät olleet Leevin poikia. Ja Jerobeam sääti juhlan kahdeksannessa kuussa, kuukauden viidentenätoista päivänä, Juudassa olevan juhlan kaltaisen, ja hän uhrasi alttarilla. Niin hän teki Beetelissä, uhraten niille vasikoille, jotka hän oli tehnyt; ja hän asetti Beeteliin niiden uhrikukkuloiden papit, jotka hän oli tehnyt. Niin hän uhrasi alttarilla, jonka hän oli tehnyt Beeteliin, kahdeksannen kuun viidentenätoista päivänä, siinä kuussa, jonka hän oli keksinyt omasta sydämestään; ja hän sääti juhlan Israelin lapsille; ja hän uhrasi alttarilla ja suitsutti. 1. Kun. 12:26–33.

Dan means judgment, and represents a state; Bethel means the house of God. With Aaron’s rebellion as with king Jeroboam’s the symbols identify the combination of church and state that ultimately takes place at the Sunday law in the United States.

Dan merkitsee tuomiota ja edustaa tilaa; Betel merkitsee Jumalan huonetta. Aaronin kapinan samoin kuin kuningas Jerobeamin kapinan yhteydessä vertauskuvat osoittavat sen kirkon ja valtion yhdistelmän, joka lopulta toteutuu sunnuntailain yhteydessä Yhdysvalloissa.

The Sunday law occurs at the end of Adventism and in the beginning of Adventism, the movement, which had been identified as the Protestant horn in the summer of 1844, came together legally with the Republican horn. Thus, Aaron and Jeroboam’s rebellion represents both 1863, and the soon-coming Sunday law.

Sunnuntailaki ilmenee adventismin lopussa, ja adventismin alussa liike, joka oli kesällä 1844 tunnistettu protestanttiseksi sarveksi, yhtyi laillisesti republikaaniseen sarveen. Näin Aaronin ja Jerobeamin kapina edustaa sekä vuotta 1863 että pian tulevaa sunnuntailakia.

The reason that the messenger of the covenant purifies the “sons of Levi” and not any other of the tribes, is because at the rebellion of Aaron’s golden calf, it was the Levites that stood with Moses. For their faithfulness, they were then made the tribe that represented the priesthood, an honor which had been previously designed to consist of the firstborn of each of the tribes. This is why Jeroboam made sure that his counterfeit priesthood was not of the sons of Levi, and instead made his priesthood “of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi.”

Syy siihen, miksi liiton sanansaattaja puhdistaa ”Leevin pojat” eikä mitään muuta sukukuntaa, on se, että Aaronin kultaisen vasikan kapinan aikana juuri leeviläiset asettuivat Mooseksen puolelle. Uskollisuutensa tähden heidät tehtiin silloin siksi sukukunnaksi, joka edusti pappeutta, kunnianosoitusta, jonka oli aiemmin tarkoitettu kuuluvan kunkin sukukunnan esikoisille. Tästä syystä Jerobeam piti huolen siitä, ettei hänen väärennetty pappeutensa ollut Leevin pojista, vaan asetti pappeutensa ”kansan halvimmista, jotka eivät olleet Leevin pojista”.

The sons of Levi are those that are purified by fire as an ensign, or wave offering during the Sunday law crisis. The history of the Sunday law crisis in the last days, was typified by the crisis of 1863, when the newly identified Protestant horn became legally attached to the Republican horn. We have one more line of history to address before we begin to work through the passages we have just referenced.

Leevin pojat ovat niitä, jotka puhdistetaan tulessa viiriksi eli heilutusuhriksi sunnuntailakikriisin aikana. Viimeisten päivien sunnuntailakikriisin historiaa esikuvasi vuoden 1863 kriisi, jolloin vasta tunnistettu protestanttinen sarvi liitettiin laillisesti republikaaniseen sarveen. Meillä on vielä yksi historialinja käsiteltävänä, ennen kuin alamme käydä läpi ne tekstikohdat, joihin olemme juuri viitanneet.

That line is the year 1856, and we will address that in our next article.

Tuo viiva on vuosi 1856, ja käsittelemme sitä seuraavassa artikkelissamme.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> ”Kristuksen tuleminen meidän ylimmäisenä pappinamme kaikkeinpyhimpään pyhäkön puhdistamiseksi, josta Daniel 8:14:ssa annetaan näky; Ihmisen Pojan tuleminen Vanhaikäisen tykö, kuten Daniel 7:13:ssa esitetään; ja Herran tuleminen temppeliinsä, josta Malakia ennustaa, ovat saman tapahtuman kuvauksia; ja tätä kuvaa myös sulhasen tuleminen häihin, kuten Kristus esittää vertauksessa kymmenestä neitsyestä Matteuksen evankeliumin 25. luvussa.” Suuri taistelu, 426.

Back to Articles