Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Two

दानिय्येल की पुस्तक - संख्या बयालीस

Connecting Links

Yhdistävät siteet

Author

Jeff Pippenger

Published

January 6, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

John the Baptist was a connecting link prophet.

Johannes Kastaja oli yhdistävä lenkkiprofeetta.

> “The prophet John was the connecting link between the two dispensations. As God’s representative he stood forth to show the relation of the law and the prophets to the Christian dispensation. He was the lesser light, which was to be followed by a greater. The mind of John was illuminated by the Holy Spirit, that he might shed light upon his people; but no other light ever has shone or ever will shine so clearly upon fallen man as that which emanated from the teaching and example of Jesus. Christ and His mission had been but dimly understood as typified in the shadowy sacrifices. Even John had not fully comprehended the future, immortal life through the Saviour.” The Desire of Ages, 220.

> ”Profeetta Johannes oli yhdistävä side näiden kahden talouskauden välillä. Jumalan edustajana hän astui esiin osoittaakseen lain ja profeettojen suhteen kristilliseen talouskauteen. Hän oli vähäisempi valo, jota suuremman tuli seurata. Johanneksen mieli oli Pyhän Hengen valaisema, jotta hän voisi tuoda valoa kansalleen; mutta mikään muu valo ei ole koskaan loistanut eikä koskaan tule loistamaan langenneelle ihmiselle niin kirkkaasti kuin se, mikä lähti Jeesuksen opetuksesta ja esimerkistä. Kristus ja Hänen tehtävänsä oli varjomaisten uhrien esikuvissa ymmärretty vain hämärästi. Edes Johannes ei ollut täysin käsittänyt tulevaa, kuolematonta elämää Vapahtajan kautta.” Alfa ja omega, s. 220.

Jesus was also a connecting link prophet.

Jeesus oli myös yhdistävä profeetta.

> “Christ has led the way from earth to heaven. He forms the connecting link between the two worlds. He brings the love and condescension of God to man, and brings man up through His merits to meet the reconciliation of God. Christ is the way, the truth, and the life. It is hard work to follow on, step by step, painfully and slowly, onward and upward, in the path of purity and holiness. But Christ has made ample provision to impart new vigor and divine strength at every advance step in the divine life. This is the knowledge and experience that the hands in the office all want, and must have, or they daily bring reproach upon the cause of Christ.” Testimonies, volume 3, 193.

> ”Kristus on avannut tien maasta taivaaseen. Hän muodostaa yhdistävän siteen näiden kahden maailman välille. Hän tuo Jumalan rakkauden ja alentumisen ihmiselle ja kohottaa ihmisen ansioittensa kautta kohtaamaan Jumalan sovituksen. Kristus on tie, totuus ja elämä. On raskasta työtä seurata eteenpäin askel askeleelta, tuskallisesti ja hitaasti, yhä eteen- ja ylöspäin puhtauden ja pyhyyden polulla. Mutta Kristus on tehnyt runsaan varauksen antaakseen uutta voimaa ja jumalallista väkevyyttä jokaisella edistyvällä askeleella jumalallisessa elämässä. Tämä on sitä tietoa ja kokemusta, jota kaikki toimistossa työskentelevät tarvitsevat ja jonka heillä täytyy olla, tai muutoin he joka päivä saattavat häväistystä Kristuksen asian ylle.” Testimonies, osa 3, s. 193.

John the Baptist’s prophetic work included connecting the dispensation of the earthly to the heavenly sanctuary. The first words John said when he first saw Jesus was:

Johannes Kastajan profeetalliseen työhön sisältyi maallisen pyhäkköjärjestyksen yhdistäminen taivaalliseen pyhäkköön. Ensimmäiset sanat, jotka Johannes lausui nähdessään Jeesuksen ensimmäisen kerran, olivat:

> The next day John seeth Jesus coming unto him, and saith, Behold the Lamb of God, which taketh away the sin of the world. John 1:29.

> Seuraavana päivänä Johannes näki Jeesuksen tulevan tykönsä ja sanoi: Katso, Jumalan Karitsa, joka ottaa pois maailman synnin. Joh. 1:29.

But even though John was to identify the transition from ancient Israel unto spiritual Israel, his understanding of that transition was limited.

Mutta vaikka Johanneksen tuli yksilöidä siirtymä muinaisesta Israelista hengelliseen Israeliin, hänen ymmärryksensä tuosta siirtymästä oli rajallinen.

> “Said Christ, in vindication of John, ‘But what went ye out for to see? A prophet? yea, I say unto you, and more than a prophet.’ Not only was John a prophet to foretell future events, but he was a child of promise, filled with the Holy Spirit from his birth, and was ordained of God to execute a special work as a reformer, in preparing a people for the reception of Christ. The prophet John was the connecting link between the two dispensations.

> Kristus sanoi Johanneksen puolustukseksi: ”Mutta mitä te lähditte katsomaan? Profeettaako? Niin, minä sanon teille: hän on enemmän kuin profeetta.” Johannes ei ollut ainoastaan profeetta ennustamaan tulevia tapahtumia, vaan hän oli lupauksen lapsi, äitinsä kohdusta asti Pyhällä Hengellä täytetty, ja Jumalan määräämä suorittamaan erityisen työn uskonpuhdistajana, valmistamaan kansan Kristuksen vastaanottamista varten. Profeetta Johannes oli näiden kahden taloudenhoitokauden yhdistävä side.

> “The religion of the Jews, in consequence of their departure from God, consisted mostly in ceremony. John was the lesser light, which was to be followed by a greater light. He was to shake the confidence of the people in their traditions, and call their sins to their remembrance, and lead them to repentance; that they might be prepared to appreciate the work of Christ. God communicated to John by inspiration, illuminating the prophet that he might remove the superstition and darkness from the minds of the honest Jews, which had been, through false teachings for generations, gathering upon them.

> ”Juutalaisten uskonto koostui heidän Jumalasta luopumisensa seurauksena enimmäkseen seremonioista. Johannes oli se vähäisempi valo, jota oli määrä seurata suuremman valon. Hänen tuli horjuttaa kansan luottamusta heidän perinnäissääntöihinsä, palauttaa heidän syntinsä heidän mieleensä ja johdattaa heidät parannukseen, jotta he olisivat valmistautuneita ymmärtämään Kristuksen työn arvon. Jumala ilmoitti Johannekselle Henkensä innoituksesta, valaisten profeettaa, jotta tämä voisi poistaa rehellisten juutalaisten mielistä taikauskon ja pimeyden, jotka väärien opetusten kautta olivat sukupolvien ajan kasaantuneet heidän ylleen.”

> “The least disciple that followed Jesus, that witnessed his miracles, and listened to his divine lessons of instruction, and heard the comforting words which fell from his lips, was more privileged than John the Baptist, for he had a clearer light. No other light has shone, or ever will shine, upon the intellect of sinful, fallen man, save that which was, and is, communicated through Him who is the light of the world. Christ and his mission had been but dimly understood through the shadowy sacrifices. Even John thought that the reign of Christ would be in Jerusalem, and that he would set up a temporal kingdom, the subjects of which would be holy.” Review and Herald, April 8, 1873.

> ”Vähäisinkin opetuslapsi, joka seurasi Jeesusta, joka oli hänen ihmeittensä silminnäkijä ja kuunteli hänen jumalallisia opetuksensa sanoja sekä kuuli hänen huuliltaan lähtevät lohduttavat sanat, oli etuoikeutetumpi kuin Johannes Kastaja, sillä hänellä oli kirkkaampi valo. Mitään muuta valoa ei ole loistanut eikä koskaan loistakaan syntisen, langenneen ihmisen ymmärrykselle kuin se, mikä välittyi ja välittyy Hänen kauttaan, joka on maailman valo. Kristus ja hänen tehtävänsä oli ymmärretty vain hämärästi varjomaisiin uhreihin kätkeytyneenä. Jopa Johannes ajatteli, että Kristuksen hallitus olisi Jerusalemissa ja että hän perustaisi ajallisen valtakunnan, jonka alamaiset olisivat pyhiä.” Review and Herald, 8. huhtikuuta 1873.

The apostle Paul was also a connecting link prophet that was to identify the prophetic applications of the literal transitioning unto the spiritual. He understood that literal Jerusalem was no longer the Jerusalem of prophecy, for it then had transitioned unto heavenly Jerusalem.

Apostoli Paavali oli myös yhdistävä lenkkiprofeetta, jonka tehtävänä oli osoittaa sen kirjaimellisen siirtymän profeetalliset sovellukset hengelliseen. Hän ymmärsi, ettei kirjaimellinen Jerusalem enää ollut profetian Jerusalem, sillä se oli silloin siirtynyt taivaalliseen Jerusalemiin.

> For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. Galatians 4:25, 26.

> Sillä tämä Hagar on Siinain vuori Arabiassa ja vastaa nykyistä Jerusalemia, joka on orjuudessa lastensa kanssa. Mutta se Jerusalem, joka on ylhäällä, on vapaa, ja se on meidän kaikkien äiti. Galatalaiskirje 4:25, 26.

In chapter two of 2 Thessalonians, which we have been considering, Paul identified that literal pagan Rome was the power that restrained spiritual papal Rome from ascending to the throne until the year 538. In the chapter he identifies that the “man of sin” which is seated in the temple of God, was the same “king” that Daniel identified in chapter eleven, verse thirty-six. The proof that the “king of the north” in the last six verses of Daniel eleven is the papacy became the key to establish the framework of truth employed by Future for America from the increase of knowledge in 1989.

Toisen Tessalonikalaiskirjeen toisessa luvussa, jota olemme tarkastelleet, Paavali osoitti, että kirjaimellinen pakanallinen Rooma oli se valta, joka pidätti hengellistä paavillista Roomaa nousemasta valtaistuimelle aina vuoteen 538 saakka. Tässä luvussa hän osoittaa, että ”laittomuuden ihminen”, joka istuu Jumalan temppelissä, oli sama ”kuningas”, jonka Daniel mainitsee luvussa yksitoista, jakeessa kolmekymmentäkuusi. Todistus siitä, että ”pohjoisen kuningas” Danielin yhdentoista luvun kuudessa viimeisessä jakeessa on paavinvalta, tuli ratkaisevaksi sen totuuden viitekehyksen vahvistamisessa, jota Future for America käytti tiedon lisääntymisestä vuodesta 1989 alkaen.

In the same chapter, Paul identified pagan Rome’s work of restraining the rise of the papacy, until the time when pagan Rome would be taken away, and thus identified that “the daily” in the book of Daniel was pagan Rome. That truth became the very key to establish the framework of truth which produced the increase of knowledge in 1798.

Samassa luvussa Paavali osoitti pakanallisen Rooman työn hillitä paaviuden nousua siihen aikaan asti, jolloin pakanallinen Rooma poistettaisiin, ja siten hän osoitti, että Danielin kirjassa ”jokapäiväinen” tarkoitti pakanallista Roomaa. Tästä totuudesta tuli juuri se avain, jolla vahvistettiin se totuuden kehys, joka synnytti tiedon lisääntymisen vuonna 1798.

In William Miller’s history the message was proclaimed when a transition from the Philadelphian to the Laodicean movement was to take place. In Future for America’s history the transition from a Laodicean movement unto the Philadelphian movement is now taking place.

William Millerin historiassa sanoma julistettiin silloin, kun oli määrä tapahtua siirtymä filadelfialaisesta liikkeestä laodikealaiseen liikkeeseen. Future for American historiassa tapahtuu nyt siirtymä laodikealaisesta liikkeestä filadelfialaiseen liikkeeseen.

The truth that Paul set forth in 2 Thessalonians that identified the transition from literal pagan Rome unto spiritual papal Rome became the framework for Miller’s prophetic understanding. Both John the Baptist and Paul were raised up to explain the transition from literal to spiritual. William Miller was typified by John the Baptist and in his work it was essential that he recognized the relation and transition of pagan and papal Rome, the transition that John was raised up to identify.

Se totuus, jonka Paavali esitti 2. Tessalonikalaiskirjeessä ja joka osoitti siirtymän kirjaimellisesta pakanallisesta Roomasta hengelliseen paavilliseen Roomaan, tuli Millerin profeetallisen ymmärryksen viitekehykseksi. Sekä Johannes Kastaja että Paavali herätettiin selittämään siirtymää kirjaimellisesta hengelliseen. William Miller oli Johannes Kastajan esikuvaama, ja hänen työssään oli olennaista, että hän tunnisti pakanallisen ja paavillisen Rooman välisen suhteen ja siirtymän, sen siirtymän, jonka tunnistamista varten Johannes herätettiin.

There are five references to “the daily” in the book of Daniel, and they always precede a symbol of the papal power. In the context of the prophetic transition we are considering, all five references include the transition from literal Rome to spiritual Rome. “The daily” in the book of Daniel is one of the truths represented upon Habakkuk’s two tables, and is therefore a foundational truth that was to be defended; a truth which would ultimately become covered up with false and counterfeit jewels and coins. It is no accident that every truth represented upon the two sacred charts has direct inspired endorsements within the writings of Ellen White. To reject any of the foundational truths (including “the daily”), is to simultaneously reject the authority of the Spirit of Prophecy.

Danielin kirjassa on viisi viittausta ”jokapäiväiseen”, ja ne edeltävät aina paavillisen vallan symbolia. Sen profeetallisen siirtymän yhteydessä, jota tarkastelemme, kaikki nämä viisi viittausta sisältävät siirtymän kirjaimellisesta Roomasta hengelliseen Roomaan. Danielin kirjan ”jokapäiväinen” on yksi niistä totuuksista, jotka on esitetty Habakukin kahdessa taulussa, ja on sen tähden perustotuus, jota tuli puolustaa; totuus, joka lopulta peittyisi väärien ja väärennettyjen jalokivien ja kolikoiden alle. Ei ole sattumaa, että jokaisella kahdessa pyhässä kartassa esitetyllä totuudella on suorat innoitetut vahvistukset Ellen Whiten kirjoituksissa. Minkä tahansa perustotuuden (mukaan lukien ”jokapäiväinen”) hylkääminen merkitsee samalla Profetian Hengen auktoriteetin hylkäämistä.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> ”Sitten näin ”jokapäiväisen” yhteydessä, että sana ”uhri” oli lisätty ihmisen viisauden toimesta eikä kuulu tekstiin; ja että Herra antoi siitä oikean käsityksen niille, jotka julistivat tuomion hetken huutoa. Kun vallitsi yksimielisyys ennen vuotta 1844, miltei kaikki olivat yksimielisiä ”jokapäiväisen” oikeasta käsityksestä; mutta vuoden 1844 jälkeen, sekasorron keskellä, on omaksuttu muita näkemyksiä, ja seurauksena on ollut pimeys ja sekavuus.” Review and Herald, 1. marraskuuta 1850.

Those “who gave the judgment hour cry,” understood “the daily” as a symbol of paganism, and/or pagan Rome. Their understanding included the fact that they understood that the word “sacrifice” did not belong in the passage in Daniel, where it had been added by the translators (by human wisdom) of the King James Bible. The pioneer understanding also included that “the daily” was always presented in connection with one of the two symbols of the papal power, and that paganism (“the daily”), always preceded the papal symbol. They were always identified in the sequence in which they arrived into prophetic history. The books of Daniel and Revelation never deviate from the historical sequence of paganism preceding papalism, and when the book of Revelation introduces the third desolating power of the false prophet, that sequence is always upheld.

Ne, “jotka antoivat tuomion hetken huudon”, ymmärsivät ”jokapäiväisen” pakanuuden ja/tai pakanallisen Rooman vertauskuvaksi. Heidän käsitykseensä sisältyi myös se tosiasia, että sana ”uhri” ei kuulunut siihen Danielin kirjan kohtaan, johon Kuningas Jaakon Raamatun kääntäjät olivat sen lisänneet (inhimillisen viisauden nojalla). Myös tienraivaajien käsitykseen kuului, että ”jokapäiväinen” esitettiin aina yhteydessä toiseen paavillisen vallan kahdesta vertauskuvasta ja että pakanuus (”jokapäiväinen”) aina edelsi paavillista vertauskuvaa. Ne yksilöitiin aina siinä järjestyksessä, jossa ne tulivat profeetalliseen historiaan. Danielin kirja ja Ilmestyskirja eivät koskaan poikkea siitä historiallisesta järjestyksestä, jossa pakanuus edeltää paavillisuutta, ja kun Ilmestyskirja esittelee väärän profeetan kolmannen hävittävän vallan, tämä järjestys pidetään aina voimassa.

Without Paul’s instruction that the literal things of prophecy transitioned to the spiritual in the time period of the cross, a dilemma is produced with Christ’s prediction of the destruction of Jerusalem found in all the gospels except John. The two symbols of the papacy connected with “the daily” in the book of Daniel are the abomination of desolation and the transgression of desolation. Those two symbols represent the mark of the beast (the abomination) and the image of the beast (the transgression).

Ilman Paavalin opetusta siitä, että profetian kirjaimelliset asiat siirtyivät hengellisiksi ristin ajanjaksossa, syntyy pulma Kristuksen ennustuksen kanssa Jerusalemin hävityksestä, joka löytyy kaikista evankeliumeista Johannesta lukuun ottamatta. Ne kaksi paaviuteen liittyvää symbolia, jotka Danielin kirjassa ovat yhteydessä ”jokapäiväiseen”, ovat hävityksen kauhistus ja hävityksen rikkomus. Nämä kaksi symbolia edustavat pedon merkkiä (kauhistus) ja pedon kuvaa (rikkomus).

The transgression that allows the papacy to murder those it deems as heretics is the combination of church and state, with the church in control of the relationship. Thus, Daniel represents the combination of church and state which is the image of the papal beast, as the transgression of desolation. The Bible identifies idolatry as an abomination, and all the idolatry of the papal power is represented with its idol sabbath, which John calls the mark of the beast, and Daniel calls the abomination that maketh desolate.

Rikkomus, joka sallii paaviuden murhata ne, joita se pitää harhaoppisina, on kirkon ja valtion yhdistelmä, jossa kirkko hallitsee tätä suhdetta. Näin Daniel esittää kirkon ja valtion yhdistelmän, joka on paavillisen pedon kuva, hävityksen rikkomuksena. Raamattu osoittaa epäjumalanpalveluksen kauhistukseksi, ja kaikki paavillisen vallan epäjumalanpalvelus esitetään sen epäjumalallisessa sapatissa, jota Johannes kutsuu pedon merkiksi ja Daniel hävityksen kauhistukseksi.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. And it waxed great, even to the host of heaven; and it cast down some of the host and of the stars to the ground, and stamped upon them. Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Daniel 8:9–12.

> Ja yhdestä niistä kasvoi esiin pieni sarvi, joka tuli ylen suureksi etelää kohti ja itää kohti ja Ihanaa maata kohti. Ja se kasvoi suureksi aina taivaan sotajoukkoon asti; ja se heitti maahan osan sotajoukosta ja tähdistä ja tallasi ne jalkoihinsa. Niin, se korotti itsensä aina sotajoukon ruhtinaaseen asti, ja häneltä otettiin pois jokapäiväinen uhri, ja hänen pyhäkkönsä paikka kukistettiin. Ja sotajoukko annettiin sille jokapäiväistä uhria vastaan rikkomuksen tähden, ja se heitti totuuden maahan; ja se toimi ja menestyi. Daniel 8:9–12.

We will address these verses in greater detail in another article, but in verse eleven, the power that magnified itself against Christ was pagan Rome, when they attempted to kill him at his birth and then finally did so at the cross. The verse states that “by him” (pagan Rome), “the daily was taken away.” The Hebrew word translated as “taken away” is “rum,” and it means “to lift up and exalt”. Pagan Rome would lift up and exalt the religion of paganism, and they did that very thing in history. This is why they are called “pagan” Rome.

Käsittelemme näitä jakeita yksityiskohtaisemmin toisessa artikkelissa, mutta jakeessa yksitoista valta, joka korotti itsensä Kristusta vastaan, oli pakanallinen Rooma, kun se yritti surmata hänet hänen syntymänsä aikaan ja lopulta teki niin ristillä. Jakeessa sanotaan, että ”hänen kauttaan” (pakanallisen Rooman kautta) ”jokapäiväinen otettiin pois”. Heprean sana, joka on käännetty ilmauksella ”otettiin pois”, on ”rum”, ja se merkitsee ”korottaa ja ylistää”. Pakanallinen Rooma korottaisi ja ylistäisi pakanuuden uskontoa, ja juuri niin se teki historiassa. Tästä syystä sitä kutsutaan ”pakanalliseksi” Roomaksi.

The next verse identifies that papal Rome, was given a “host” (military power), that was against, or was to overcome “the daily” (paganism). This also is a fact of history, for military strength was employed by the papacy (though she never has her own army), to overcome the restraint placed upon her rise to power. That power came from pagan Rome. The military power that she employed was given unto her through “transgression,” for the transgression that allowed her to control the armies of the kings that placed her on the throne in the year 538, was the transgression of the combination of church and state. First pagan Rome is addressed in verse eleven, informing the student that pagan Rome would stand up against Christ, and that it would exalt the religion of paganism.

Seuraava jae osoittaa, että paavilliselle Roomalle annettiin ”sotajoukko” (sotilaallinen voima), joka oli ”jokapäiväistä” vastaan tai jonka tuli voittaa ”jokapäiväinen” (pakanuus). Tämäkin on historiallinen tosiasia, sillä paavius käytti sotilaallista voimaa (vaikkei sillä koskaan ole ollut omaa armeijaa) voittaakseen sen pidäkkeen, joka oli asetettu sen vallannousun esteeksi. Tuo voima tuli pakanalliselta Roomalta. Se sotilaallinen voima, jota se käytti, annettiin sille ”rikkomuksen” kautta, sillä se rikkomus, joka salli sen hallita niiden kuninkaiden sotajoukkoja, jotka asettivat sen valtaistuimelle vuonna 538, oli kirkon ja valtion liiton rikkomus. Ensin jakeessa yksitoista puhutellaan pakanallista Roomaa ja ilmoitetaan tutkijalle, että pakanallinen Rooma nousisi Kristusta vastaan ja että se korottaisi pakanuuden uskontoa.

The next verse describes the transgression of the combination of church and state that allowed the papacy to overcome and remove the restraint that pagan Rome had exercised against her. History upholds the application of both those verses. “The daily” represents either pagan Rome, the power that stood against Christ, or the religion of paganism that was exalted by pagan Rome. The symbol of “the daily” is then followed by the papacy, as it identifies the transgression of church and state that is what empowers the papacy with an army to do its dirty work. Daniel’s third use of “the daily,” is the question that produces the answer, that is the central pillar of Adventism.

Seuraava jae kuvaa kirkon ja valtion yhdistelmän rikkomusta, joka salli paaviuden voittaa ja poistaa sen pidäkkeen, jota pakanallinen Rooma oli harjoittanut sitä vastaan. Historia vahvistaa näiden molempien jakeiden sovelluksen. ”Jatkuva” edustaa joko pakanallista Roomaa, sitä valtaa, joka asettui Kristusta vastaan, tai pakanuuden uskontoa, jota pakanallinen Rooma korotti. ”Jatkuvan” symbolia seuraa sitten paavius, sillä se yksilöi kirkon ja valtion rikkomuksellisen liiton, joka juuri varustaa paaviuden sotajoukolla tekemään sen likaisen työn. Danielin kolmas ”jatkuvan” käyttö on kysymys, joka tuottaa vastauksen, joka on adventismin keskeinen pylväs.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Sitten minä kuulin erään pyhän puhuvan, ja toinen pyhä sanoi sille tietylle pyhälle, joka puhui: Kuinka kauan kestää näky jokapäiväisestä uhrista ja hävityksen rikkomuksesta, joka antaa sekä pyhäkön että sotajoukon tallattaviksi? Daniel 8:13.

In this verse, the question is asked of how long shall the vision be, thus asking for an answer that represents duration, and not a point in time. The question is not on what date will the vision be fulfilled, but what is the duration of the vision. The verse does not ask “When?”, it asks, “How long?” The vision is about the desolating powers of paganism, represented as “the daily,” and papalism as represented by the transgression of the papacy that is accomplished when she commits fornication with the kings of the earth. Those two desolating powers of paganism followed by papalism were to trample down the sanctuary and the host for a period of “seven times.”

Tässä jakeessa esitetään kysymys siitä, kuinka kauan näky kestää; näin ollen pyydetään vastausta, joka ilmaisee keston eikä jotakin tiettyä ajankohtaa. Kysymys ei koske sitä, minä päivänä näky täyttyy, vaan mikä on näyn kesto. Jakeessa ei kysytä: ”Milloin?”, vaan: ”Kuinka kauan?” Näky koskee pakanuuden hävittäviä valtoja, joita kuvataan ilmauksella ”jokapäiväinen”, sekä paavillisuutta, sellaisena kuin sitä edustaa paavikunnan rikkomus, joka toteutuu, kun se harjoittaa haureutta maan kuninkaiden kanssa. Näiden kahden hävittävän vallan, pakanuuden ja sitä seuraavan paavillisuuden, oli määrä polkea pyhäkkö ja sotajoukko maahan ”seitsemän ajan” kuluessa.

It is important to recognize that the trampling down of the literal sanctuary which began in the time of Babylon, and continued through to the destruction of Jerusalem by pagan Rome in 70 AD, was done by pagan powers from the beginning of the history to the end. Thus, it was literal paganism in the plural that trampled down the literal sanctuary and literal host (God’s people). But it was spiritual Rome that trampled down spiritual Jerusalem and spiritual Israel.

On tärkeää ymmärtää, että kirjaimellisen pyhäkön tallaaminen, joka alkoi Babylonian aikana ja jatkui aina siihen saakka, kun pakanallinen Rooma hävitti Jerusalemin vuonna 70 jKr., tapahtui pakanallisten valtojen toimesta alusta loppuun. Näin ollen juuri kirjaimellinen pakanuus monikossa tallasi kirjaimellisen pyhäkön ja kirjaimellisen joukon (Jumalan kansan). Mutta hengellinen Rooma tallasi hengellisen Jerusalemin ja hengellisen Israelin.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 11:2, 3.

> Mutta jätä temppelin ulkopuolella oleva esikartano mittaamatta äläkä mittaa sitä, sillä se on annettu pakanoille; ja pyhää kaupunkia he tallaavat jalkoihinsa neljäkymmentä kaksi kuukautta. Ja minä annan voimani kahdelle todistajalleni, ja he profetoivat tuhat kaksisataa kuusikymmentä päivää, säkkipukuihin puettuina. Ilmestys 11:2, 3.

John the Baptist was a connecting link prophet that identified the change of dispensation from the earthly sanctuary to the heavenly, without knowing the fullness of his work. Paul was a connecting link prophet that identified the change of dispensation from literal Israel (the host) to spiritual Israel. The Jerusalem that was trampled down for forty-two months was spiritual Jerusalem.

Johannes Kastaja oli yhdistävälenkkinen profeetta, joka tunnisti taloudenhoitokauden muutoksen maallisesta pyhäköstä taivaalliseen, tuntematta työnsä täyteyttä. Paavali oli yhdistävälenkkinen profeetta, joka tunnisti taloudenhoitokauden muutoksen kirjaimellisesta Israelista (sotajoukosta) hengelliseen Israeliin. Jerusalem, jota tallattiin neljäkymmentäkaksi kuukautta, oli hengellinen Jerusalem.

> “The periods here mentioned—forty and two months,” and ‘a thousand two hundred and threescore days’—are the same, alike representing the time in which the church of Christ was to suffer oppression from Rome. The 1260 years of papal supremacy began in A.D. 538, and would therefore terminate in 1798. At that time a French army entered Rome and made the pope a prisoner, and he died in exile. Though a new pope was soon afterward elected, the papal hierarchy has never since been able to wield the power which it before possessed.” The Great Controversy, 266.

> ”Tässä mainitut ajanjaksot — ”neljäkymmentä kaksi kuukautta” ja ”tuhat kaksisataa kuusikymmentä päivää” — ovat sama ajanjakso; kumpikin kuvaa sitä aikaa, jolloin Kristuksen seurakunnan oli määrä kärsiä Rooman harjoittamasta sorrosta. Paavillisen ylivallan 1260 vuotta alkoivat vuonna 538 jKr., ja päättyisivät sen vuoksi vuonna 1798. Tuolloin ranskalainen armeija tunkeutui Roomaan ja otti paavin vangiksi, ja tämä kuoli maanpaossa. Vaikka uusi paavi valittiin pian sen jälkeen, paavillinen hierarkia ei ole sittemmin koskaan kyennyt käyttämään sitä valtaa, joka sillä ennen oli.” Suuri taistelu, 266.

Paul identified that at the transition which took place in the history of the cross, spiritual Jerusalem which “is above,” became the city which God chose to place his name, and literal Jerusalem ceased to be the Jerusalem of Bible prophecy.

Paavali osoitti, että siinä siirtymävaiheessa, joka tapahtui ristin historian yhteydessä, hengellisestä Jerusalemista, joka ”on ylhäällä”, tuli se kaupunki, jonka Jumala valitsi asettaakseen nimensä sinne, ja kirjaimellinen Jerusalem lakkasi olemasta Raamatun profetian Jerusalem.

> For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. Galatians 4:25, 26.

> Sillä tämä Hagar on Arabian Siinain vuori ja vastaa nykyistä Jerusalemia, joka on orjuudessa lapsineen. Mutta ylhäällä oleva Jerusalem on vapaa, ja se on meidän kaikkien äiti. Galatalaiskirje 4:25, 26.

This truth is essential to understand correctly, and the false application of literal Jerusalem as the symbol of Bible prophecy is part of the deception created by the Jesuits to undermine the truth that the pope of Rome is the antichrist. That false teaching produces a belief within apostate Protestantism that allows them to incorrectly look to the modern Jewish nation of Israel as a symbol of prophecy. Literal Jerusalem ceased to be God’s Jerusalem in the time of the cross.

Tämä totuus on olennaisen tärkeää ymmärtää oikein, ja kirjaimellisen Jerusalemin virheellinen soveltaminen raamatullisen profetian symboliksi on osa sitä petosta, jonka jesuiitat loivat horjuttaakseen totuutta, että Rooman paavi on antikristus. Tämä väärä opetus synnyttää luopuneessa protestantismissa uskomuksen, joka saa heidät virheellisesti pitämään nykyistä juutalaista Israelin kansakuntaa profetian symbolina. Kirjaimellinen Jerusalem lakkasi olemasta Jumalan Jerusalem ristin aikana.

> “The city of Jerusalem is no longer a sacred place. The curse of God is upon it because of the rejection and crucifixion of Christ. A dark blot of guilt rests upon it, and never again will it be a sacred place until it has been cleansed by the purifying fires of heaven. At the time when this sin-cursed earth is purified from every stain of sin, Christ will again stand upon the Mount of Olives. As His feet rest upon it, it will part asunder, and become a great plain, prepared for the city of God.” Review and Herald, July 30, 1901.

> "Jerusalemin kaupunki ei ole enää pyhä paikka. Jumalan kirous on sen yllä Kristuksen hylkäämisen ja ristiinnaulitsemisen tähden. Sen yllä lepää synkkä syyllisyyden tahra, eikä se enää milloinkaan ole oleva pyhä paikka, ennen kuin se on puhdistettu taivaan puhdistavilla tulilla. Siihen aikaan, jolloin tämä synnin kirouksen alainen maa puhdistetaan jokaisesta synnin tahrasta, Kristus on jälleen seisova Öljymäellä. Kun Hänen jalkansa lepäävät sen päällä, se halkeaa kahtia ja tulee suureksi tasangoksi, valmistetuksi Jumalan kaupungille." Review and Herald, 30. heinäkuuta 1901.

The relevance of the distinction between literal Jerusalem and spiritual Jerusalem will be addressed as we consider Christ’s prophecy of the end of the world. The fourth time Daniel identifies “the daily,” is in chapter eleven.

Kirjaimellisen Jerusalemin ja hengellisen Jerusalemin välisen erottelun merkitystä käsitellään, kun tarkastelemme Kristuksen maailman loppua koskevaa profetiaa. Neljäs kerta, jolloin Daniel mainitsee ”jokapäiväisen”, on yhdestoista luvussa.

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:31.

> Ja sotajoukot nousevat hänen puoleltaan, ja ne saastuttavat turvapaikan, linnoituksen, ottavat pois jokapäiväisen uhrin ja asettavat hävityksen kauhistuksen. Daniel 11:31.

This verse is identifying the work of pagan Rome in placing the papacy on the throne of the earth in the year 538. The “arms” represent the military strength of pagan Rome that stood up for the papacy beginning with Clovis, king of the Franks in the year 496. Different European kings worked for the placement of the papacy following Clovis, but the verse is identifying four things the European kings (arms) did for the papacy, once they transgressed by forming a church and state alliance with the whore of Tyre.

Tämä jae osoittaa pakanallisen Rooman työn paaviuden asettamisessa maan valtaistuimelle vuonna 538. ”Käsivarret” edustavat pakanallisen Rooman sotilaallista voimaa, joka nousi paaviuden tueksi alkaen frankkien kuninkaasta Klodvigista vuonna 496. Eri Euroopan kuninkaat toimivat paaviuden valtaanasettamisen hyväksi Klodvigin jälkeen, mutta jae osoittaa neljä asiaa, jotka Euroopan kuninkaat (käsivarret) tekivät paaviuden hyväksi, sen jälkeen kun he rikkoivat käskyn muodostamalla kirkon ja valtion liiton Tyyron porton kanssa.

Once they stood up for the papacy, they “polluted” or destroyed the city of Rome, which was the symbol of strength of both pagan and papal Rome. The pollution of the verse was carried out repeatedly through the years, as the city of Rome was brought under continuous military attacks. Those European kings (the arms), would also “take away the daily.” The Hebrew word translated as “take away” in this verse is not “rum,” as it was in chapter eight. In this verse, the word translated as “take away,” is “sur,” and it means to remove. The arms of the European kings would remove the pagan resistance to the rise of the papacy in the year 508. Then in the year 538, those arms would place the papacy on the throne of the earth. Then at the Counsel of Orleans, in that very year, the papacy implemented a Sunday law.

Asetuttuaan paavikunnan puolelle he ”saastuttivat” eli hävittivät Rooman kaupungin, joka oli sekä pakanallisen että paavillisen Rooman voiman vertauskuva. Jakeessa mainittu saastuttaminen toteutui toistuvasti vuosien kuluessa, kun Rooman kaupunki joutui jatkuvien sotilaallisten hyökkäysten kohteeksi. Nuo Euroopan kuninkaat (käsivarret) myös ”ottavat pois jokapäiväisen”. Tässä jakeessa sanaksi, joka on käännetty ”ottaa pois”, ei ole heprean ”rum”, niin kuin kahdeksannessa luvussa. Tässä jakeessa sanaksi, joka on käännetty ”ottaa pois”, on ”sur”, ja se merkitsee poistamista. Euroopan kuninkaiden käsivarret poistaisivat pakanallisen vastarinnan paavikunnan nousun tieltä vuonna 508. Sitten vuonna 538 nuo käsivarret asettaisivat paavikunnan maan valtaistuimelle. Ja juuri sinä vuonna Orléansin kirkolliskokouksessa paavikunta toimeenpani sunnuntailain.

Sunday as a day of worship is what Sister White calls the “idol” sabbath, and idolatry is the perfect biblical definition of the word “abomination”. In the year 538, the arms of pagan Rome placed the abomination that maketh desolate.

Sunnuntai jumalanpalveluspäivänä on se, mitä sisar White kutsuu ”epäjumala”-sapatiksi, ja epäjumalanpalvelus on sanan ”kauhistus” täydellinen raamatullinen määritelmä. Vuonna 538 pakanallisen Rooman käsivarret pystyttivät hävityksen kauhistuksen.

> “All who will exalt and worship the idol Sabbath, a day that God has not blessed, help the devil and his angels with all the power of their God-given ability, which they have perverted to a wrong use. Inspired by another spirit, which blinds their discernment, they cannot see that the exaltation of Sunday is entirely the institution of the Catholic Church.” Selected Messages, book 3, 423.

> ”Kaikki, jotka korottavat ja palvovat epäjumalasapattia, päivää, jota Jumala ei ole siunannut, auttavat paholaista ja hänen enkeleitään kaikella sillä Jumalan antaman kykynsä voimalla, jonka he ovat vääristäneet väärään käyttöön. Toisen hengen innoittamina, joka sokaisee heidän arvostelukykynsä, he eivät voi nähdä, että sunnuntain korottaminen on kokonaan katolisen kirkon aikaansaannosta.” Selected Messages, kirja 3, 423.

Prophecy and history uphold the application we have just identified for verse thirty-one. When we say prophecy upholds this application, we are referring to the fact that there are other prophecies which address these same facts, without bringing them into the discussion at this time. The fifth and final time Daniel uses “the daily,” is found in chapter twelve.

Profetia ja historia vahvistavat sen sovelluksen, jonka olemme juuri tunnistaneet jakeelle kolmekymmentäyksi. Kun sanomme, että profetia vahvistaa tämän sovelluksen, tarkoitamme sitä, että on olemassa muitakin profetioita, jotka käsittelevät näitä samoja tosiasioita, kuitenkaan tuomatta niitä tässä vaiheessa tarkasteluun. Viides ja viimeinen kerta, jolloin Daniel käyttää ilmaisua ”jokapäiväinen”, löytyy kahdennestatoista luvusta.

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days. Daniel 12:11, 12.

> Ja siitä ajasta, jolloin jokapäiväinen uhri poistetaan ja hävityksen kauhistus asetetaan, on oleva tuhat kaksisataa yhdeksänkymmentä päivää. Autuas se, joka odottaa ja saavuttaa tuhat kolmesataa kolmekymmentäviisi päivää. Daniel 12:11, 12.

Prophecy and history uphold that in the year 508, the resistance to the rise of the papacy essentially ended, when the last of three geographical obstacles (the Goths), were plucked up as Daniel chapter seven identifies.

Profetia ja historia osoittavat, että vuonna 508 vastustus paaviuden nousua vastaan pääasiallisesti päättyi, kun viimeinen kolmesta maantieteellisestä esteestä (gootit) nyhjäistiin pois, kuten Danielin seitsemäs luku osoittaa.

> I considered the horns, and, behold, there came up among them another little horn, before whom there were three of the first horns plucked up by the roots: and, behold, in this horn were eyes like the eyes of man, and a mouth speaking great things. Daniel 7:8.

> Minä tarkastelin sarvia, ja katso, niiden keskeltä nousi vielä yksi pieni sarvi, jonka tieltä kolme ensimmäisistä sarvista revittiin juurineen pois; ja katso, tässä sarvessa oli silmät niin kuin ihmisen silmät ja suu, joka puhui suuria sanoja. Daniel 7:8.

The three horns being removed are illustrated on the two sacred tables, and when the third of those three geographical obstacles was driven out of the city of Rome, in the year 508, the resistance against the rise of the papal power was taken away. The setting up referenced in verse eleven, represents the thirty years between 508 and 538. It identifies thirty years where the preparation of establishing the man of sin in the temple of God was accomplished.

Kolmen sarven poistaminen kuvataan kahdessa pyhässä taulussa, ja kun kolmas noista kolmesta maantieteellisestä esteestä ajettiin pois Rooman kaupungista vuonna 508, vastustus paavillisen vallan nousua vastaan poistui. Jakeessa yksitoista mainittu pystyttäminen kuvaa vuosien 508 ja 538 välistä kolmeakymmentä vuotta. Se osoittaa ne kolmekymmentä vuotta, joiden aikana synnin ihmisen asettamisen valmistelu Jumalan temppeliin saatettiin päätökseen.

The word translated as “taken away” is also “sur,” which means to remove, and in 508, the resistance against the rise of the papacy was removed (taken away). From that date, twelve hundred and ninety years takes you to 1798, and the deadly wound of the papacy. Thirteen hundred and thirty-five days takes you to the first disappointment, and the beginning of the tarrying time at the very end of the year 1843. The verse promises a blessing to those who “cometh” to 1843. The word “cometh” means to touch. The first day of 1844, marks the first disappointment, but the last day of 1843, touches the first moment of 1844. The last day of a year touches the first day of the following year. The blessing associated with that date is upheld by history and prophecy.

Sana, joka on käännetty ”otetaan pois”, on myös ”sur”, mikä merkitsee poistamista, ja vuonna 508 vastustus paaviuden nousua vastaan poistettiin (otettiin pois). Tuosta ajankohdasta laskettuna tuhat kaksisataa yhdeksänkymmentä vuotta vie vuoteen 1798 ja paaviuden kuolettavaan haavaan. Tuhat kolmesataa kolmekymmentäviisi päivää vie ensimmäiseen pettymykseen ja viipymisen ajan alkuun aivan vuoden 1843 lopussa. Jae lupaa siunauksen niille, jotka ”saapuvat” vuoteen 1843. Sana ”saapuu” merkitsee koskettamista. Vuoden 1844 ensimmäinen päivä merkitsee ensimmäistä pettymystä, mutta vuoden 1843 viimeinen päivä koskettaa vuoden 1844 ensimmäistä hetkeä. Vuoden viimeinen päivä koskettaa seuraavan vuoden ensimmäistä päivää. Tuohon päivämäärään liittyvä siunaus vahvistetaan historiassa ja profetiassa.

We will continue our consideration of the significance of “the daily” as a foundational truth in the next article.

Jatkamme seuraavassa artikkelissa tarkasteluamme ”jokapäiväisen” merkityksestä perustavanlaatuisena totuutena.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> ”Kaikki vuosina 1840–1844 annetut sanomat on nyt esitettävä voimallisesti, sillä monet ihmiset ovat menettäneet suuntansa. Sanomien on mentävä kaikkiin seurakuntiin.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> Kristus sanoi: ”Autuaat ovat teidän silmänne, sillä ne näkevät; ja teidän korvanne, sillä ne kuulevat. Sillä totisesti minä sanon teille: monet profeetat ja vanhurskaat miehet ovat halunneet nähdä sen, minkä te näette, eivätkä ole nähneet, ja kuulla sen, minkä te kuulette, eivätkä ole kuulleet” [Matteus 13:16, 17]. Autuaat ovat ne silmät, jotka näkivät sen, mikä nähtiin vuosina 1843 ja 1844.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> ”Sanoma annettiin. Eikä tämän sanoman toistamisessa saa olla viivytystä, sillä aikojen merkit täyttyvät; päätöstyö on tehtävä. Suuri työ tehdään lyhyessä ajassa. Pian annetaan Jumalan säätämä sanoma, joka paisuu suureksi huudoksi. Silloin Daniel on seisova osassaan antaakseen todistuksensa.” Manuscript Releases, volyymi 21, 437.

Back to Articles