Article

# Laodicea - Number One

Laodikea – Numero yksi

Isaiah’s Prophecy of Doom for the Valley of Vision

Jesajan tuomioprofetia Näyn laaksoa vastaan

Author

Jeff Pippenger

Published

August 14, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

> The burden of the valley of vision. What aileth thee now, that thou art wholly gone up to the housetops? Thou that art full of stirs, a tumultuous city, a joyous city: thy slain men are not slain with the sword, nor dead in battle. All thy rulers are fled together, they are bound by the archers: all that are found in thee are bound together, which have fled from far. Therefore said I, Look away from me; I will weep bitterly, labour not to comfort me, because of the spoiling of the daughter of my people. For it is a day of trouble, and of treading down, and of perplexity by the Lord God of hosts in the valley of vision, breaking down the walls, and of crying to the mountains. Isaiah 22:1–5.

> Näkyjen laaksoa koskeva kuormasana. Mikä sinun nyt vaivaa, kun olet kokonaan noussut katoille? Sinä, joka olet täynnä hälinää, sinä kohiseva kaupunki, sinä iloinen kaupunki: sinun surmattusi eivät ole miekalla surmattuja eivätkä taistelussa kaatuneita. Kaikki sinun hallitsijasi ovat paenneet yhdessä, jousimiehet ovat heidät vanginneet; kaikki, jotka sinusta tavataan, vangitaan yhdessä, vaikka he ovat paenneet kauas. Sen tähden minä sanoin: Kääntäkää katseenne pois minusta; minä itken katkerasti, älkää nähkö vaivaa lohduttaaksenne minua minun kansani tyttären hävityksen tähden. Sillä se on vaivan, maahan polkemisen ja hämmennyksen päivä, Herran, Herran Sebaotin päivä näkyjen laaksossa, muurien murtamisen ja vuorille kohdistuvan huudon päivä. Jesaja 22:1–5.

In the book of Isaiah, the word “burden” is found eighteen times. Eleven of those references are directly identifying prophecies of doom, and the other seven references refer to a burden as something that is carried upon the shoulder. Only one of the references translated as “burden” represents something that is carried on the shoulder and is also a prophecy of doom. I intend to address that one reference that is the Hebrew word identifying something that is carried, but is also a prophecy of doom, so I am identifying the distinction from the start, though we will not return to these facts until later.

Jesajan kirjassa sana ”taakka” esiintyy kahdeksantoista kertaa. Näistä viittauksista yksitoista tarkoittaa suoraan tuomion profetioita, ja muut seitsemän viittaavat taakkaan jonakin, jota kannetaan olalla. Vain yksi niistä kohdista, jotka on käännetty sanalla ”taakka”, tarkoittaa jotakin, jota kannetaan olalla, ja on samalla myös tuomion profetia. Tarkoitukseni on käsitellä juuri sitä yhtä kohtaa, jossa heprealainen sana merkitsee jotakin kannettavaa mutta on samalla myös tuomion profetia; siksi teen tämän erottelun jo alusta alkaen, vaikka emme palaa näihin seikkoihin ennen kuin myöhemmin.

The chapter is not vague about the definition of the “valley of vision” for it is identified as the “City of David” and also as “Jerusalem.” The valley of vision is a reference to Laodicean Adventism during the history of the last six verses of Daniel eleven. Isaiah set the context for this doom with the history represented in chapter twenty by describing the progressive conquering of the world by the Assyrian king who had sent a military leader named Tartan to capture a city in Egypt called Ashdod.

Luku ei ole epämääräinen ”näkyn laakson” määritelmän suhteen, sillä se tunnistetaan sekä ”Daavidin kaupungiksi” että ”Jerusalemiksi”. Näyn laakso viittaa laodikealaiseen adventismiin Danielin yhdennentoista luvun kuuden viimeisen jakeen historian aikana. Jesaja asetti tämän tuomion asiayhteyden kahdennessakymmenennessä luvussa esitetyllä historialla kuvaamalla maailman vähittäistä valloittamista Assyrian kuninkaan toimesta, joka oli lähettänyt sotapäällikön nimeltä Tartan valloittamaan Egyptissä sijaitsevan kaupungin nimeltä Asdod.

The Sunday law is identified in Daniel eleven verse forty-one and it identifies three groups that “escape” the hand of the papacy at the Sunday law.

Sunnuntailaki on yksilöity Danielin kirjan yhdennessätoista luvussa, jakeessa neljäkymmentäyksi, ja siinä yksilöidään kolme ryhmää, jotka ”pelastuvat” paavinvallan kädestä sunnuntailain aikana.

> In the year that Tartan came unto Ashdod, (when Sargon the king of Assyria sent him,) and fought against Ashdod, and took it; At the same time spake the Lord by Isaiah the son of Amoz, saying, Go and loose the sackcloth from off thy loins, and put off thy shoe from thy foot. And he did so, walking naked and barefoot. And the Lord said, Like as my servant Isaiah hath walked naked and barefoot three years for a sign and wonder upon Egypt and upon Ethiopia; So shall the king of Assyria lead away the Egyptians prisoners, and the Ethiopians captives, young and old, naked and barefoot, even with their buttocks uncovered, to the shame of Egypt. And they shall be afraid and ashamed of Ethiopia their expectation, and of Egypt their glory. And the inhabitant of this isle shall say in that day, Behold, such is our expectation, whither we flee for help to be delivered from the king of Assyria: and how shall we escape? Isaiah 20:1–6.

> Sinä vuonna, jona Tartan tuli Asdodiin, kun Assyrian kuningas Sargon oli lähettänyt hänet, ja hän soti Asdodia vastaan ja valloitti sen, siihen aikaan Herra puhui Aamoksen pojan Jesajan kautta sanoen: Mene ja irrota säkkipuku lanteiltasi ja riisu kengät jaloistasi. Ja hän teki niin, vaeltaen alastomana ja paljain jaloin. Ja Herra sanoi: Niin kuin palvelijani Jesaja on vaeltanut alastomana ja paljain jaloin kolme vuotta merkkinä ja enteenä Egyptiä ja Etiopiaa vastaan, niin Assyrian kuningas vie pois egyptiläiset vankeina ja etiopialaiset pakkosiirtolaisuuteen, nuoret ja vanhat, alastomina ja paljain jaloin, pakarat paljastettuina, Egyptin häpeäksi. Ja he pelkäävät ja häpeävät Etiopiaa, joka oli heidän toivonsa, ja Egyptiä, joka oli heidän ylpeytensä. Ja tämän rannikkoseudun asukas sanoo sinä päivänä: Katso, tällainen on niiden kohtalo, joihin panimme toivomme ja joiden luo pakenimme avun saamiseksi pelastuaksemme Assyrian kuninkaan kädestä; kuinka siis me voisimme pelastua? Jesaja 20:1–6.

The question raised by the inhabitants of the isle is how do they escape from the king of Assyria, which is also represented as the king of the north in Daniel eleven.

Saaren asukkaiden esittämä kysymys kuuluu, kuinka he pääsevät pakoon Assyrian kuningasta, joka Danielin kirjan luvussa yksitoista esitetään myös pohjoisen kuninkaana.

> He [the king of the north] shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. Daniel 11:41.

> Hän [pohjoisen kuningas] tunkeutuu myös ihanaan maahan, ja monet maat kukistuvat; mutta nämä pelastuvat hänen kädestään: Edom ja Moab sekä ammonilaisten pääosa. Daniel 11:41.

In this verse the Sunday law in the United States is identified, and there are some subtle nuances in Daniel’s passage that are worth considering. There are three verses in a row in Daniel eleven verse forty to forty-three that all identify “countries.” In verse forty the countries representing the former Soviet Union were swept away by the papacy and the United States in 1989. Modern historians confirm this fact.

Tässä jakeessa Yhdysvaltojen sunnuntailaki yksilöidään, ja Danielin kohdassa on joitakin hienovaraisia vivahteita, joita on syytä tarkastella. Danielin kirjan 11. luvun jakeissa 40–43 on kolme peräkkäistä jaetta, jotka kaikki yksilöivät ”maat”. Jakeessa 40 entistä Neuvostoliittoa edustavat maat pyyhkäistiin pois paavinvallan ja Yhdysvaltojen toimesta vuonna 1989. Nykyaikaiset historioitsijat vahvistavat tämän tosiasian.

Then in verse forty-two we find the word “countries” representing all the countries of planet earth, as the king of the north (the papacy) captures Egypt, representing the entire world. That is one of the nuances. The other of the two nuances I am referring to in the three verses involve the word “escape” in verse forty-one and then again in verse forty-two. They are two different Hebrew words, though both are translated as “escape.” The Hebrew word translated as “escape” in verse forty-two means finding no deliverance, for when the “ten kings” representing the United Nations agree to give their one-world government over to the control of the papal beast, there is no escape—no deliverance.

Sitten jakeessa neljäkymmentäkaksi kohtaamme sanan ”maat”, joka edustaa kaikkia maapallon maita, kun pohjoisen kuningas (paavius) valloittaa Egyptin, joka edustaa koko maailmaa. Se on yksi vivahteista. Toinen niistä kahdesta vivahteesta, joihin viittaan näissä kolmessa jakeessa, liittyy sanaan ”pelastua” jakeessa neljäkymmentäyksi ja sitten jälleen jakeessa neljäkymmentäkaksi. Ne ovat kaksi eri heprean sanaa, vaikka molemmat on käännetty sanalla ”pelastua”. Jakeessa neljäkymmentäkaksi sanalla ”pelastua” käännetty heprean sana merkitsee sitä, ettei vapahdusta löydy, sillä kun ”kymmenen kuningasta”, jotka edustavat Yhdistyneitä kansakuntia, suostuvat luovuttamaan yhden maailman hallituksensa paavillisen pedon vallan alaisuuteen, pakotietä ei ole — ei vapahdusta.

> And the ten horns which thou sawest are ten kings, which have received no kingdom as yet; but receive power as kings one hour with the beast. These have one mind, and shall give their power and strength unto the beast. These shall make war with the Lamb, and the Lamb shall overcome them: for he is Lord of lords, and King of kings: and they that are with him are called, and chosen, and faithful. And he saith unto me, The waters which thou sawest, where the whore sitteth, are peoples, and multitudes, and nations, and tongues. And the ten horns which thou sawest upon the beast, these shall hate the whore, and shall make her desolate and naked, and shall eat her flesh, and burn her with fire. For God hath put in their hearts to fulfil his will, and to agree, and give their kingdom unto the beast, until the words of God shall be fulfilled. Revelation 17:12–17.

> Ja ne kymmenen sarvea, jotka näit, ovat kymmenen kuningasta, jotka eivät ole vielä saaneet valtakuntaa; mutta he saavat vallan kuninkaina yhdeksi hetkeksi pedon kanssa. Näillä on yksi mieli, ja he antavat voimansa ja valtansa pedolle. Nämä käyvät sotaa Karitsaa vastaan, ja Karitsa on voittava heidät, sillä hän on herrain Herra ja kuningasten Kuningas; ja ne, jotka ovat hänen kanssansa, ovat kutsutut ja valitut ja uskolliset. Ja hän sanoo minulle: Vedet, jotka näit, missä portto istuu, ovat kansoja ja väkijoukkoja ja kansakuntia ja kieliä. Ja ne kymmenen sarvea, jotka näit pedossa, ne vihaavat porttoa ja tekevät hänet autioksi ja alastomaksi ja syövät hänen lihansa ja polttavat hänet tulessa. Sillä Jumala on pannut heidän sydämiinsä tekemään hänen tahtonsa ja olemaan yksimieliset ja antamaan valtakuntansa pedolle, kunnes Jumalan sanat täyttyvät. Ilmestys 17:12–17.

These “ten kings” are referenced repeatedly in God’s word and in the story of Elijah, Ahab, the king of Israel was the head of ten tribes, and he was married to Jezebel. Jezebel is the papacy at the end of the world, Elijah is the messengers of the third angel’s message and Ahab is the head of a ten-king alliance. Ahab represents the United States as the leader of the United Nations during the prophetic history of the Sunday law. When Egypt is captured by Assyria, the king of the north in Daniel eleven forty-two has just forced the ten kings to agree to surrender their kingdom unto the papal power.

Nämä ”kymmenen kuningasta” mainitaan toistuvasti Jumalan sanassa, ja Elian kertomuksessa Israelin kuningas Ahab oli kymmenen heimon pää, ja hän oli naimisissa Iisebelin kanssa. Iisebel on paavius maailman lopussa, Elia on kolmannen enkelin sanoman sanansaattajat, ja Ahab on kymmenen kuninkaan liiton pää. Ahab edustaa Yhdysvaltoja Yhdistyneiden kansakuntien johtajana sunnuntailain profeetallisessa historiassa. Kun Assyria valloittaa Egyptin, Daniel 11:42:n pohjoisen kuningas on juuri pakottanut kymmenen kuningasta suostumaan antamaan valtakuntansa paavilliselle vallalle.

> “As we approach the last crisis, it is of vital moment that harmony and unity exist among the Lord’s instrumentalities. The world is filled with storm and war and variance. Yet under one head—the papal power—the people will unite to oppose God in the person of His witnesses. This union is cemented by the great apostate. While he seeks to unite his agents in warring against the truth he will work to divide and scatter its advocates. Jealousy, evil surmising, evilspeaking, are instigated by him to produce discord and dissension.” Testimonies, volume 7, 182.

> ”Kun lähestymme viimeistä kriisiä, on mitä tärkeintä, että Herran välikappaleiden keskuudessa vallitsee sopusointu ja ykseys. Maailma on täynnä myrskyä ja sotaa ja eripuraisuutta. Kuitenkin yhden johdon alaisuudessa — paavillisen vallan — ihmiset yhdistyvät vastustamaan Jumalaa Hänen todistajiensa persoonassa. Tämä ykseys lujitetaan suuren luopion toimesta. Samalla kun hän pyrkii yhdistämään välikappaleensa taistelemaan totuutta vastaan, hän toimii jakaakseen ja hajottaakseen sen puolustajat. Kateus, paha epäluulo, pahansuopu puhe, ovat hänen yllyttämiään, jotta syntyisi epäsopua ja hajaannusta.” Testimonies, osa 7, s. 182.

In verse forty-one we find the word “escape” and we also find the word “escape” in verse forty-two, but they are two different Hebrew words. The word translated as “escape” in verse forty-one means to escape as if by slipperiness. This is the word translated as “escape” in verse six of Isaiah chapter twenty. “In that day” “the inhabitant of this isle” ask how they can escape from the Assyrian who “in that day” is progressively conquering the world as illustrated in Daniel eleven and several other passages of Scripture.

Jaeessa neljäkymmentäyksi kohtaamme sanan ”päästä pakoon”, ja myös jakeessa neljäkymmentäkaksi esiintyy sana ”päästä pakoon”, mutta ne ovat kaksi eri heprean sanaa. Jaeessa neljäkymmentäyksi ”paeta”-sanaksi käännetty sana merkitsee pakenemista ikään kuin liukkauden avulla. Tämä on se sana, joka on käännetty sanaksi ”paeta” Jesajan kahdennenkymmenennen luvun kuudennessa jakeessa. ”Sinä päivänä” ”tämän saaren asukas” kysyy, kuinka he voivat paeta assyrialaista, joka ”sinä päivänä” etenevästi valloittaa maailmaa, kuten Danielin luvussa yksitoista ja useissa muissa Raamatun kohdissa havainnollistetaan.

In Daniel eleven verse forty-one when the papacy, or as Daniel represents him, the king of the north, or as Isaiah represents him the Assyrian, is conquering the “glorious land” representing the United States, there are two groups that are identified.

Danielin kirjan yhdentoista luvun neljännessäkymmenennessä ensimmäisessä jakeessa, kun paavius, tai niin kuin Daniel häntä kuvaa, pohjoisen kuningas, tai niin kuin Jesaja häntä kuvaa, assyrialainen, valloittaa ”ihanan maan”, joka edustaa Yhdysvaltoja, tunnistetaan kaksi ryhmää.

> He shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. Daniel 11:41.

> Hän hyökkää myös ihanaan maahan, ja monet maat kukistuvat; mutta nämä pelastuvat hänen kädestään: Edom, Moab ja ammonilaisten pääosa. Daniel 11:41.

One is the “many” who are overthrown and the other group is represented as “Edom, Moab and the chief of the children of Ammon.” At the Sunday law, Revelation eighteen verse four, calls those still in Babylon to “come out.”

Toinen on se ”monet”, jotka kukistetaan, ja toinen ryhmä esitetään muodossa ”Edom, Moab ja ammonilaisten pääjoukko”. Sunnuntailain aikana Ilmestyskirjan kahdeksastoista luku, jae neljä, kutsuu niitä, jotka ovat yhä Babylonissa, ”lähtemään siitä ulos”.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. Revelation 18:4.

> Ja minä kuulin toisen äänen taivaasta sanovan: Lähtekää siitä ulos, te minun kansani, ettette tulisi osallisiksi hänen synneistään ettekä saisi osaksenne hänen vitsauksiaan. Ilmestys 18:4.

Edom, Moab and the chief of the children of Ammon are those who escape by slipperiness, as the peoples of the isle in Isaiah twenty are hoping to do.

Edom, Moab ja ammonilaisten pääjoukko ovat niitä, jotka pääsevät pakoon liukkauden avulla, niin kuin saaren kansat Jesajan kahdennessakymmenennessä luvussa toivovat tekevänsä.

In verse forty-one the other nuance I am referring to is that in verse forty, forty-one and forty-two we find the word “countries,” but in verse forty-one it is a supplied word, not in the original words of Daniel and does not belong there. Many countries were overthrown in fulfillment of verse forty at the collapse of the Soviet Union and many countries are captured when the papacy takes over the United Nations. But at the Sunday law in the United States the “many” who are overthrown, are not many countries, they can only be Seventh-day Adventists.

Neljännessäkymmenennessäensimmäisessä jakeessa se toinen vivahde, johon viittaan, on se, että jakeissa neljäkymmentä, neljäkymmentäyksi ja neljäkymmentäkaksi esiintyy sana ”maat”, mutta jakeessa neljäkymmentäyksi se on lisätty sana, ei Danielin alkuperäisissä sanoissa, eikä se kuulu siihen. Monet maat kukistuivat neljännenkymmenennen jakeen täyttymyksenä Neuvostoliiton romahtaessa, ja monet maat vallataan, kun paavius ottaa Yhdistyneet Kansakunnat haltuunsa. Mutta sunnuntailaissa Yhdysvalloissa ne ”monet”, jotka kukistetaan, eivät ole monia maita; ne voivat olla vain seitsemännen päivän adventisteja.

> “If the light of truth has been presented to you, revealing the Sabbath of the fourth commandment, and showing that there is no foundation in the Word of God for Sunday observance, and yet you still cling to the false sabbath, refusing to keep holy the Sabbath which God calls ‘My holy day,’ you receive the mark of the beast. When does this take place? When you obey the decree that commands you to cease from labor on Sunday and worship God, while you know that there is not a word in the Bible showing Sunday to be other than a common working day, you consent to receive the mark of the beast, and refuse the seal of God.” Review and Herald, July 13, 1897.

> ”Jos totuuden valo on esitetty sinulle, paljastaen neljännen käskyn sapatin ja osoittaen, ettei Jumalan sanassa ole mitään perustaa sunnuntain viettämiselle, ja kuitenkin yhä pidät kiinni väärästä sapatista kieltäytyen pitämästä pyhänä sapattia, jota Jumala kutsuu ’minun pyhäksi päiväksi’, sinä saat pedon merkin. Milloin tämä tapahtuu? Silloin, kun tottelet määräystä, joka käskee sinun lakata työstä sunnuntaina ja palvoa Jumalaa, samalla kun tiedät, ettei Raamatussa ole ainoatakaan sanaa, joka osoittaisi sunnuntain olevan muuta kuin tavallinen työpäivä, suostut ottamaan vastaan pedon merkin ja kieltäydyt Jumalan sinetistä.” Review and Herald, 13. heinäkuuta 1897.

Any member of the Seventh-day Adventist church accepted the Sabbath doctrine when they first became baptized members of the church and they are held accountable to the “light of truth” concerning the Sabbath.

Jokainen seitsemännen päivän adventistikirkon jäsen hyväksyi sapatin oppia koskevan opetuksen tullessaan ensi kerran kastetuksi kirkon jäseneksi, ja heidät pidetään vastuullisina sapattia koskevan ”totuuden valon” edessä.

> “The change of the Sabbath is the sign or mark of the authority of the Romish church. Those who, understanding the claims of the fourth commandment, choose to observe the false sabbath in the place of the true, are thereby paying homage to that power by which alone it is commanded. The mark of the beast is the papal sabbath, which has been accepted by the world in the place of the day of God’s appointment.

> Sapatin muuttaminen on roomalaiskatolisen kirkon vallan merkki tai tunnus. Ne, jotka neljännen käskyn vaatimukset ymmärtäen päättävät viettää väärää sapattia oikean sijasta, osoittavat siten kunnioitusta sille vallalle, jonka yksinomaisesta määräyksestä sitä vietetään. Pedon merkki on paavillinen sapatti, jonka maailma on hyväksynyt Jumalan säätämän päivän sijalle.

> “No one has yet received the mark of the beast. The testing time has not yet come. There are true Christians in every church, not excepting the Roman Catholic communion. None are condemned until they have had the light and have seen the obligation of the fourth commandment. But when the decree shall go forth enforcing the counterfeit sabbath, and the loud cry of the third angel shall warn men against the worship of the beast and his image, the line will be clearly drawn between the false and the true. Then those who still continue in transgression will receive the mark of the beast.

> “Kukaan ei ole vielä ottanut pedon merkkiä. Koetuksen aika ei ole vielä tullut. Jokaisessa kirkossa on todellisia kristittyjä, roomalaiskatolista kirkkoakaan lukuun ottamatta. Ketään ei tuomita, ennen kuin hän on saanut valon ja nähnyt neljännen käskyn velvoittavuuden. Mutta kun annetaan asetus, joka pakottaa noudattamaan väärennettyä sapattia, ja kolmannen enkelin voimallinen huuto varoittaa ihmisiä pedon ja sen kuvan palvomisesta, silloin raja väärän ja toden välillä vedetään selvästi. Silloin ne, jotka yhä jatkuvat rikkomuksessa, ottavat pedon merkin.”

> “With rapid steps we are approaching this period. When Protestant churches shall unite with the secular power to sustain a false religion, for opposing which their ancestors endured the fiercest persecution, then will the papal sabbath be enforced by the combined authority of church and state. There will be a national apostasy, which will end only in national ruin.” Manuscript 51, 1899.

> ”Nopein askelin lähestymme tätä ajanjaksoa. Kun protestanttiset kirkot yhtyvät maallisen vallan kanssa ylläpitääkseen väärää uskontoa, jonka vastustamisen vuoksi heidän esi-isänsä kestivät ankarinta vainoa, silloin paavillinen sapatti pannaan täytäntöön kirkon ja valtion yhdistetyn auktoriteetin nojalla. Tapahtuu kansallinen luopumus, joka päättyy vasta kansalliseen hävitykseen.” Käsikirjoitus 51, 1899.

At the Sunday law the only people held accountable for the light of the third angel is Seventh-day Adventists, for it is only then that those outside of Adventism will have the test of the third angel presented to them. The “many” overthrown at the Sunday law are Laodicean Adventists, for “judgment begins at the house of God.”

Sunnuntailain aikana ainoat ihmiset, joita pidetään vastuullisina kolmannen enkelin valosta, ovat seitsemännen päivän adventistit, sillä vasta silloin adventismin ulkopuolella oleville esitetään kolmannen enkelin koetus. Ne ”monet”, jotka kukistetaan sunnuntailain aikana, ovat laodikealaisia adventisteja, sillä ”tuomio alkaa Jumalan huoneesta”.

> So the last shall be first, and the first last: for many be called, but few chosen. Matthew 20:16.

> Niin viimeiset tulevat ensimmäisiksi, ja ensimmäiset viimeisiksi; sillä monet ovat kutsutut, mutta harvat valitut. Matteus 20:16.

Isaiah is a “sign and a wonder” for Egypt and Ethiopia concerning the papacies progressive conquering of the world. Egypt is the United Nations; Ethiopia is the United States and Assyria is the papacy. In the setting of that prophetic history Isaiah begins to set forth a series of prophecies of doom. Chapter twenty-two is about the Laodiceans that are overthrown at the Sunday law and the Philadelphians that call “Edom, Moab and the chief of the children of Ammon” out of Babylon.

Jesaja on ”merkkinä ja enteenä” Egyptille ja Etiopialle paaviuden maailman asteittaisesta valloittamisesta. Egypti on Yhdistyneet Kansakunnat; Etiopia on Yhdysvallat, ja Assyria on paavius. Tämän profeetallisen historian yhteydessä Jesaja alkaa esittää sarjaa tuomiota julistavia profetioita. Luku kaksikymmentäkaksi käsittelee laodikealaisia, jotka kukistetaan sunnuntailain aikana, ja filadelfialaisia, jotka kutsuvat ”Edomin, Mooabin ja ammonilaisten pääosan” ulos Babylonista.

Laodicean Adventism lacks the necessary character to be saved, and they are spewed out of the mouth of the Lord at the Sunday law. I note this fact, only to emphasize the next point. Isaiah twenty-two represents another reason that Laodicea is lost, for the prophecy of doom is against the valley of “vision.” There are two primary Hebrew words that are translated as “vision.” One represents the prophetic sequence of events and the other represents a vision of Christ. One is external to the church and the other is internal to the church. The word in chapter twenty-two is the vision representing prophetic events, and it is the same word translated as “vision” in the book of Proverbs.

Laodikealaiselta adventismilta puuttuu pelastumiseen välttämätön luonne, ja sunnuntailain tullessa voimaan Herra sylkee sen suustaan. Panen tämän tosiasian merkille vain korostaakseni seuraavaa kohtaa. Jesaja kaksikymmentäkaksi esittää toisen syyn siihen, että Laodikea joutuu kadotukseen, sillä tuomion ennustus kohdistuu ”näyn” laaksoon. On olemassa kaksi ensisijaista heprean sanaa, jotka käännetään sanalla ”näky”. Toinen viittaa profeetalliseen tapahtumasarjaan ja toinen Kristusta koskevaan näkyyn. Toinen on seurakunnan ulkopuolinen ja toinen seurakunnan sisäinen. Luvun kaksikymmentäkaksi sana on se näky, joka edustaa profeetallisia tapahtumia, ja se on sama sana, joka Sananlaskujen kirjassa on käännetty sanalla ”näky”.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Missä näkyä ei ole, siellä kansa käy hillittömäksi; mutta autuas on se, joka lain pitää. Sananlaskut 29:18.

The “burden of the valley of vision” is the prophecy identifying two classes of worshippers in God’s church at the end of the world. One class represented by Shebna is Laodicea and the other class is Philadelphia represented by Eliakim the son of Hilkiah. The distinction between the two classes in the chapter is of course the same distinction as the parable of the ten virgins. One class has the oil at midnight and the other class does not. The “oil” as a symbol represents different truths depending on the context where it is found, but in Isaiah twenty-two the “oil” of the ten virgins is represented by the word “vision.” One class has the “oil” the other does not.

”Näyn laakson kuorma” on profetia, joka osoittaa kaksi palvojain luokkaa Jumalan seurakunnassa maailman lopulla. Toinen luokka, jota Sebna edustaa, on Laodikea, ja toinen luokka on Filadelfia, jota edustaa Eljakim, Hilkian poika. Näiden kahden luokan välinen ero luvussa on tietenkin sama ero kuin vertauksessa kymmenestä neitsyestä. Toisella luokalla on öljy keskiyöllä, toisella luokalla sitä ei ole. ”Öljy” symbolina edustaa erilaisia totuuksia sen asiayhteyden mukaan, jossa se esiintyy, mutta Jesajan kirjan luvussa kaksikymmentäkaksi kymmenen neitsyen ”öljyä” edustaa sana ”näky”. Toisella luokalla on ”öljy”, toisella sitä ei ole.

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> ”Voidellut, jotka seisovat kaiken maan Herran edessä, ovat siinä asemassa, joka kerran annettiin Saatanalle suojaavana kerubina. Pyhien olentojen kautta, jotka ympäröivät hänen valtaistuintaan, Herra ylläpitää jatkuvaa yhteyttä maan asukkaisiin. Kultainen öljy kuvaa sitä armoa, jolla Jumala pitää uskovien lamput varustettuina, etteivät ne lepata ja sammuisi. Ellei tätä pyhää öljyä vuodatettaisi taivaasta Jumalan Hengen sanomissa, pahan toimijoilla olisi täydellinen valta ihmisiin.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> “Jumalaa häpäistään, kun emme ota vastaan niitä sanomia, jotka hän meille lähettää. Näin me torjumme sen kultaisen öljyn, jonka hän tahtoisi vuodattaa sieluihimme välitettäväksi niille, jotka ovat pimeydessä. Kun kuuluu huuto: ‘Katso, ylkä tulee; menkää häntä vastaan’, ne, jotka eivät ole vastaanottaneet pyhää öljyä, jotka eivät ole vaalineet Kristuksen armoa sydämessään, huomaavat tyhmien neitsyiden tavoin, etteivät he ole valmiit kohtaamaan Herraansa. Heillä ei itsessään ole voimaa hankkia öljyä, ja heidän elämänsä joutuu haaksirikkoon. Mutta jos pyydämme Jumalan Pyhää Henkeä, jos rukoilemme niin kuin Mooses: ‘Anna minun nähdä kirkkautesi’, Jumalan rakkaus vuodatetaan sydämiimme. Kultaisten putkien kautta kultainen öljy välitetään meille. ‘Ei väellä eikä voimalla, vaan minun Hengelläni, sanoo Herra Sebaot.’ Ottamalla vastaan Vanhurskauden Auringon kirkkaat säteet Jumalan lapset loistavat valoina maailmassa.” Review and Herald, 20. heinäkuuta 1897.

The spirits of the prophets agree with one another, and Zechariah’s two anointed ones are also the two witnesses of Revelation eleven.

Profeettojen henget ovat keskenään yksimieliset, ja Sakarjan kaksi voideltua ovat myös Ilmestyskirjan yhdentoista luvun kaksi todistajaa.

> “Concerning the two witnesses the prophet declares further: ‘These are the two olive trees, and the two candlesticks standing before the God of the earth.’ ‘Thy word,’ said the psalmist, ‘is a lamp unto my feet, and a light unto my path.’ Revelation 11:4; Psalm 119:105. The two witnesses represent the Scriptures of the Old and the New Testament. Both are important testimonies to the origin and perpetuity of the law of God. Both are witnesses also to the plan of salvation. The types, sacrifices, and prophecies of the Old Testament point forward to a Saviour to come. The Gospels and Epistles of the New Testament tell of a Saviour who has come in the exact manner foretold by type and prophecy.” The Great Controversy, 267.

> Kahdesta todistajasta profeetta julistaa edelleen: ”Nämä ovat ne kaksi öljypuuta ja ne kaksi lampunjalkaa, jotka seisovat maan Jumalan edessä.” ”Sinun sanasi”, sanoi psalmista, ”on minun jalkaini lamppu ja valkeus minun tielläni.” Ilmestys 11:4; Psalmi 119:105. Nämä kaksi todistajaa edustavat Vanhan ja Uuden testamentin Kirjoituksia. Molemmat ovat tärkeitä todistuksia Jumalan lain alkuperästä ja pysyvyydestä. Molemmat todistavat myös pelastussuunnitelmasta. Vanhan testamentin esikuvat, uhrit ja profetiat viittaavat eteenpäin tulevaan Vapahtajaan. Uuden testamentin evankeliumit ja kirjeet kertovat Vapahtajasta, joka on tullut täsmälleen sillä tavalla kuin esikuva ja profetia olivat ennustaneet.” Suuri taistelu, 267.

Zechariah’s two anointed ones represent the communication process that is illustrated in Revelation chapter one. The “oil” which is the prophetic “vision” of historical events is conveyed through the Old and New Testaments. In Revelation eleven these two witnesses are identified by context as Moses and Elijah. Moses and Elijah are a symbol unto themselves.

Sakarian kaksi voideltua edustavat sitä viestintäprosessia, joka kuvataan Ilmestyskirjan ensimmäisessä luvussa. ”Öljy”, joka on historiallisten tapahtumien profeetallinen ”näky”, välittyy Vanhan ja Uuden testamentin kautta. Ilmestyskirjan luvussa yksitoista nämä kaksi todistajaa tunnistetaan asiayhteyden perusteella Moosekseksi ja Eliaaksi. Mooses ja Elia ovat symboli itsessään.

When represented together as at the Mount of Transfiguration or Revelation eleven they are symbols of two different truths. At the mount they represent the martyrs during the Sunday law crisis and the one hundred and forty-four thousand, whereas in Revelation eleven they represent the Old and New Testaments. But for Adventism they represent even more. The two witnesses for the Jews were the “law and the prophets” representing the Old Testament, and the two witnesses for Christians were the Old and New Testaments, but for Adventism the two witnesses are the word of God and the testimony of Jesus. This is why John was in Patmos.

Kun heidät esitetään yhdessä, kuten Kirkastusvuorella tai Ilmestyskirjan luvussa yksitoista, he ovat kahden erilaisen totuuden vertauskuvia. Vuorella he edustavat sunnuntailakikriisin aikana eläviä marttyyreja ja sataneljääkymmentäneljätuhatta, kun taas Ilmestyskirjan luvussa yksitoista he edustavat Vanhaa ja Uutta testamenttia. Mutta adventismille he edustavat vielä enemmän. Juutalaisille kaksi todistajaa olivat ”laki ja profeetat”, jotka edustivat Vanhaa testamenttia, ja kristityille kaksi todistajaa olivat Vanha ja Uusi testamentti, mutta adventismille kaksi todistajaa ovat Jumalan sana ja Jeesuksen todistus. Tämän vuoksi Johannes oli Patmoksella.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. Revelation 1:9.

> Minä, Johannes, joka myös olen teidän veljenne ja osallinen ahdingossa ja Jeesuksen Kristuksen valtakunnassa ja kärsivällisyydessä, olin sillä saarella, jota kutsutaan Patmokseksi, Jumalan sanan tähden ja Jeesuksen Kristuksen todistuksen tähden. Ilmestys 1:9.

In Isaiah twenty-two the two witnesses of Moses and Elijah are represented, though it can only be recognized if you apply the principle of Alpha and Omega to the chapter. Consider where Jesus started His explanation of the “vision” of prophetic events to His disciples on the road to Emmaus.

Jesajan kahdennessakymmenennessä toisessa luvussa kuvataan Mooseksen ja Elian kahta todistajaa, vaikka se voidaan tunnistaa vain, jos lukuun sovelletaan Alfa ja Omega -periaatetta. Tarkastelkaa, mistä Jeesus aloitti selityksensä profeetallisten tapahtumien ”näystä” opetuslapsilleen tiellä Emmaukseen.

> “Beginning at Moses, the very Alpha of Bible history, Christ expounded in all the Scriptures the things concerning Himself.” Desire of Ages, 796.

> ”Alkaen Mooseksesta, Raamatun historian varsinaisesta Alfasta, Kristus selitti kaikissa kirjoituksissa sen, mikä koski Häntä itseään.” Alfa ja omega, 796.

Elijah is the prophet that appears before the great and dreadful day of the Lord, with a message based upon the principle of Alpha and Omega, turning the hearts of the fathers (alpha) unto the children (omega). Moses and Elijah represent the alpha and omega of Bible prophecy. If you can hear it Moses was William Miller. Both Moses and Miller died, and both were identified by inspiration as saved. Moses is of course resurrected right after his death, but angels are waiting around the grave of Miller until his resurrection. Elijah represents the last messenger before the coming of the great and dreadful day of the Lord.

Elia on se profeetta, joka ilmestyy ennen Herran suurta ja peljättävää päivää, sanomalla, joka perustuu Alfa ja Omega -periaatteeseen, kääntäen isien (alfa) sydämet lasten (omega) puoleen. Mooses ja Elia edustavat Raamatun profetian alfaa ja omegaa. Jos voit kuulla sen, Mooses oli William Miller. Sekä Mooses että Miller kuolivat, ja molemmat tunnistettiin innoituksen kautta pelastetuiksi. Mooses tietenkin herätettiin kuolleista heti kuolemansa jälkeen, mutta enkelit odottavat Millerin haudan äärellä hänen ylösnousemukseensa asti. Elia edustaa viimeistä sanansaattajaa ennen Herran suuren ja peljättävän päivän tuloa.

> “The Jews tried to stop the proclamation of the message that had been predicted in the Word of God; but prophecy must be fulfilled. The Lord says, ‘Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord’ (Malachi 4:5). Somebody is to come in the spirit and power of Elijah, and when he appears, men may say, ‘You are too earnest, you do not interpret the Scriptures in the proper way. Let me tell you how to teach your message.’

> Juutalaiset yrittivät estää sen sanoman julistamisen, joka oli ennustettu Jumalan sanassa; mutta profetian täytyy täyttyä. Herra sanoo: ”Katso, minä lähetän teille profeetta Elian, ennen kuin tulee Herran suuri ja peljättävä päivä” (Malakia 4:5). Jonkun on tultava Elian hengessä ja voimassa, ja kun hän ilmestyy, ihmiset saattavat sanoa: ”Sinä olet liian kiivas, et tulkitse Raamattua oikealla tavalla. Anna minun kertoa sinulle, kuinka sanomaasi tulee opettaa.”

> “There are many who cannot distinguish between the work of God and that of man. I shall tell the truth as God gives it to me, and I say now, If you continue to find fault, to have a spirit of variance, you will never know the truth, Jesus said to His disciples, ‘I have yet many things to say unto you, but ye cannot bear them now’ ( John 16:12). They were not in a condition to appreciate sacred and eternal things; but Jesus promised to send the Comforter, who would teach them all things, and bring all things to their remembrance, whatsoever He had said unto them. Brethren, we must not put our dependence in man. ‘Cease ye from man, whose breath is in his nostrils: for wherein is he to be accounted of?’ (Isaiah 2:22). You must hang your helpless souls upon Jesus. It does not become us to drink from the fountain of the valley, when there is a fountain in the mountain. Let us leave the lower streams; let us come to the higher springs. If there is a point of truth that you do not understand, upon which you do not agree, investigate, compare scripture with scripture, sink the shaft of truth down deep into the mine of God’s Word. You must lay yourselves and your opinions on the altar of God, put away your preconceived ideas, and let the Spirit of Heaven guide you into all truth.” Selected Messages, book 1, 412.

> ”On monia, jotka eivät kykene erottamaan Jumalan työtä ihmisen työstä. Minä kerron totuuden niin kuin Jumala sen minulle antaa, ja sanon nyt: jos jatkatte virheiden etsimistä, jos teillä on riidan henki, ette koskaan tule tuntemaan totuutta. Jeesus sanoi opetuslapsilleen: ’Minulla on vielä paljon sanottavaa teille, mutta te ette voi nyt sitä kantaa’ (Joh. 16:12). He eivät olleet sellaisessa tilassa, että olisivat kyenneet käsittämään pyhiä ja ikuisia asioita; mutta Jeesus lupasi lähettää Puolustajan, joka opettaisi heille kaiken ja muistuttaisi heitä kaikesta, mitä Hän oli heille sanonut. Veljet, meidän ei tule panna luottamustamme ihmiseen. ’Luopukaa ihmisestä, jonka henki on hänen sieraimissaan; sillä missä hänet on miksikään luettava?’ (Jes. 2:22). Teidän täytyy ripustaa avuttomat sielunne Jeesukseen. Meille ei sovi juoda laakson lähteestä, kun vuorella on lähde. Jättäkäämme alemmat virrat; tulkaamme korkeammille lähteille. Jos on jokin totuuden kohta, jota ette ymmärrä ja josta ette ole yhtä mieltä, tutkikaa, verratkaa kirjoitusta kirjoitukseen, upottakaa totuuden kaivoskuilu syvälle Jumalan sanan kaivokseen. Teidän on asetettava itsenne ja mielipiteenne Jumalan alttarille, pantava pois ennakkokäsityksenne ja annettava taivaan Hengen johdattaa teidät kaikkeen totuuteen.” Selected Messages, kirja 1, 412.

In Isaiah twenty-two Shebna and Eliakim represent the wise and foolish within Adventism at the end of the world when the king of the north is marching upon Jerusalem. Eliakim the son of Hilkiah possessed the “vision,” Shebna didn’t.

Jesajan luvussa kaksikymmentäkaksi Sebna ja Eljakim edustavat adventismin sisällä olevia viisaita ja tyhmiä maailman lopulla, kun pohjoisen kuningas marssii Jerusalemia vastaan. Eljakim, Hilkian poika, omisti ”näyn”; Sebna ei omistanut.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Missä näkyä ei ole, siellä kansa menehtyy; mutta autuas on se, joka lain pitää. Sananlaskut 29:18.

The prophetic message, that is the “vision” of this verse addresses two things. You understand the increase of prophetic light and you live, and if you don’t—you die. If you don’t understand, then you cannot be prepared to keep the Sabbath at the Sunday law test. It will be, “too late.” When Laodicean Adventists are overthrown at the Sunday law, they reject the law because they rejected the “vision of truth.” They have no oil, they do not understand the increase of knowledge that is unsealed just before probation closes.

Tämän jakeen profeetallinen sanoma, toisin sanoen sen ”näky”, käsittelee kahta asiaa. Sinä ymmärrät profeetallisen valon lisääntymisen ja elät, ja jos et ymmärrä — kuolet. Jos et ymmärrä, et voi myöskään olla valmistautunut pitämään sapattia sunnuntailain koetuksessa. Silloin on ”liian myöhäistä”. Kun laodikealaiset adventistit kukistetaan sunnuntailain aikana, he hylkäävät lain, koska he ovat hylänneet ”totuuden näyn”. Heillä ei ole öljyä; he eivät ymmärrä tiedon lisääntymistä, joka sinetöidään auki juuri ennen kuin koetusaika päättyy.

> Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked. Revelation 3:17.

> Koska sinä sanot: Minä olen rikas, olen rikastunut enkä mitään tarvitse, etkä tiedä, että juuri sinä olet viheliäinen ja kurja ja köyhä ja sokea ja alaston. Ilmestys 3:17.

Isaiah’s sign is that he walked naked and barefoot for three years. He did so to warn those who would be warned by his prophetic message, that if you do not understand the vision of prophetic events, you will come to the Sunday law and become a captive that is led off in a wretched, miserable, poor, blind and naked condition. Isaiah was a sign and wonder for Isaiah’s history, but more so for the end of the world.

Jesajan merkkinä oli se, että hän kulki alastomana ja paljain jaloin kolme vuotta. Hän teki niin varoittaakseen niitä, jotka antaisivat varoittaa itseään hänen profeetallisen sanomansa kautta, että jos ette ymmärrä profeetallisten tapahtumien näkyä, joudutte sunnuntailain kohdalle ja tulette vangeiksi, jotka viedään pois kurjassa, viheliäisessä, köyhässä, sokeassa ja alastomassa tilassa. Jesaja oli merkki ja ihme Jesajan ajan historialle, mutta vielä enemmän maailman lopulle.

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:11.

> Mutta nämä kaikki tapahtuivat heille esikuviksi; ja ne ovat kirjoitetut varoitukseksi meille, joille maailmanaikojen loppu on tullut. 1. Korinttolaiskirje 10:11.

In the first five verses of chapter twenty-two Jerusalem, the city of David is identified as a “tumultuous,” “joyous city” that is full of “stirs.” A classic biblical statement that is even employed by worldlings is used in this chapter to represent the “joyful” “tumultuous” city that is full of “stirs,” when those in verse thirteen joyfully say, “let us eat and drink; for tomorrow we shall die.” Yet, though they are joyous, their men are slain, but not with a sword, nor in battle, and therefore Isaiah poses the question, “What aileth thee?”

Luvun kaksikymmentäkaksi viidessä ensimmäisessä jakeessa Jerusalem, Daavidin kaupunki, kuvataan ”meluisaksi”, ”iloiseksi kaupungiksi”, joka on täynnä ”kuohuntaa”. Tässä luvussa käytetään klassista raamatullista lausumaa, jota jopa maailmalliset ihmiset käyttävät, kuvaamaan ”iloista”, ”meluisaa” kaupunkia, joka on täynnä ”kuohuntaa”, kun jakeessa kolmetoista olevat sanovat iloiten: ”syökäämme ja juokaamme, sillä huomenna me kuolemme.” Kuitenkin, vaikka he ovat iloisia, heidän miehensä saavat surmansa, mutta eivät miekkaan eivätkä taistelussa, ja sen tähden Jesaja esittää kysymyksen: ”Mikä sinun on?”

Whatever ails them, it has caused them to go to the housetops. Housetops is a symbol of worshipping the sun, moon and stars, it’s a symbol of spiritualism. Adventism is under a spiritual delusion in the passage.

Mikä heitä vaivaakin, se on saanut heidät nousemaan katoille. Katot ovat auringon, kuun ja tähtien palvonnan vertauskuva; ne ovat spiritualismin vertauskuva. Kyseisessä kohdassa adventismi on hengellisen harhan vallassa.

> And them that worship the host of heaven upon the housetops; and them that worship and that swear by the Lord, and that swear by Malcham; And them that are turned back from the Lord; and those that have not sought the Lord, nor inquired for him.

> Ja niitä, jotka katoilla kumartavat taivaan joukkoja; ja niitä, jotka kumartavat ja vannovat Herran kautta, mutta vannovat myös Malkamin kautta; ja niitä, jotka ovat kääntyneet pois Herrasta; ja niitä, jotka eivät ole etsineet Herraa eivätkä tiedustelleet häneltä.

> Hold thy peace at the presence of the Lord God: for the day of the Lord is at hand: for the Lord hath prepared a sacrifice, he hath bid his guests. And it shall come to pass in the day of the Lord’s sacrifice, that I will punish the princes, and the king’s children, and all such as are clothed with strange apparel. In the same day also will I punish all those that leap on the threshold, which fill their masters’ houses with violence and deceit. Zephaniah 1:5–9.

> Vaikene Herran Jumalan edessä; sillä Herran päivä on lähellä, sillä Herra on valmistanut teurasuhrin, hän on pyhittänyt kutsuvieraansa. Ja on tapahtuva Herran teurasuhrin päivänä, että minä rankaisen ruhtinaita ja kuninkaan poikia ja kaikkia, jotka ovat pukeutuneet muukalaiseen pukuun. Sinä päivänä minä rankaisen myös kaikkia niitä, jotka hyppäävät kynnyksen yli, jotka täyttävät herrainsa talot väkivallalla ja petoksella. Sefanja 1:5–9.

At the Sunday law crisis Adventism, represented as Jerusalem are in “the valley of vision.” Those who reject the prophetic message represented by the “oil” or “vision” are practicing spiritualism, which is addressed by Paul in Second Thessalonians. There we also find those (Shebna) that received not the love of the truth.

Sunnuntailain kriisin aikana adventismi, jota Jerusalem edustaa, on ”näyn laaksossa”. Ne, jotka hylkäävät profeetallisen sanoman, jota ”öljy” tai ”näky” edustaa, harjoittavat spiritualismia, jota Paavali käsittelee Toisessa tessalonikalaiskirjeessä. Siellä tapaamme myös ne (Sebna), jotka eivät ottaneet vastaan rakkaudesta totuuteen.

> And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2: 11, 12.

> Ja sen tähden Jumala lähettää heille väkevän eksytyksen, niin että he uskovat valheen, jotta kaikki ne tuomittaisiin, jotka eivät uskoneet totuutta, vaan mielistyivät vääryyteen. 2. Tessalonikalaiskirje 2:11, 12.

Of course, the word “truth” that Paul employs is the Greek word that is taken from the Hebrew word “truth” that is created by combining the three Hebrew letters that represent the Alpha and Omega. The rejection of the “truth” represented as the principle of Alpha and Omega, brings strong delusion upon the Laodiceans, and that delusion is spiritualism.

Tietenkin se sana ”totuus”, jota Paavali käyttää, on kreikan sana, joka on johdettu heprean sanasta ”totuus”, joka muodostuu yhdistämällä ne kolme heprealaista kirjainta, jotka edustavat Alfaa ja Oomegaa. ”Totuuden”, joka esitetään Alfan ja Oomegan periaatteena, hylkääminen tuo laodikealaisten päälle väkevän eksytyksen, ja tuo eksytys on spiritualismi.

> “Says the prophet Isaiah: ‘When they shall say unto you, Seek unto them that have familiar spirits, and unto wizards that peep, and that mutter: should not a people seek unto their God? for the living to the dead? To the law and to the testimony: if they speak not according to this word, it is because there is no light in them.’ Isaiah 8:19, 20. If men had been willing to receive the truth so plainly stated in the Scriptures concerning the nature of man and the state of the dead, they would see in the claims and manifestations of spiritualism the working of Satan with power and signs and lying wonders. But rather than yield the liberty so agreeable to the carnal heart, and renounce the sins which they love, multitudes close their eyes to the light and walk straight on, regardless of warnings, while Satan weaves his snares about them, and they become his prey. ‘Because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ therefore ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie.’ 2 Thessalonians 2:10, 11.” The Great Controversy, 559.

> ”Profeetta Jesaja sanoo: ’Kun teille sanotaan: Kysykää vainajahengiltä ja tietäjiltä, jotka sihisevät ja mutisevat — eikö kansan tule kysyä Jumalaltaan? Kuolleiltako elävien puolesta? Lakiin ja todistukseen! Ellei heidän puheensa ole tämän sanan mukainen, ei heissä ole valoa.’ Jesaja 8:19, 20. Jos ihmiset olisivat halunneet ottaa vastaan sen totuuden, joka Raamatussa niin selvästi esitetään ihmisen luonnosta ja kuolleiden tilasta, he näkisivät spiritismin väitteissä ja ilmiöissä Saatanan toiminnan voimineen, merkkeineen ja valheellisine ihmeineen. Mutta sen sijaan, että he luopuisivat lihalliselle sydämelle niin mieluisasta vapaudesta ja hylkäisivät rakastamansa synnit, joukot sulkevat silmänsä valolta ja kulkevat suoraan eteenpäin varoituksista piittaamatta, samalla kun Saatana kutoo verkkojaan heidän ympärilleen, ja heistä tulee hänen saaliinsa. ’Koska he eivät ottaneet vastaan rakkautta totuuteen voidakseen pelastua’, niin sen tähden ’Jumala lähettää heille väkevän eksytyksen, niin että he uskovat valheen’. 2. Tessalonikalaiskirje 2:10, 11.” Suuri taistelu, 559.

In Isaiah twenty-two the men of the joyous city are slain, but not by battle or the sword, they are bound together and slain with the leaders who have fled.

Jesajan kahdennessakymmenennessä toisessa luvussa iloisen kaupungin miehet surmataan, mutta eivät taistelussa eivätkä miekalla, vaan heidät sidotaan yhteen ja surmataan niiden johtajien kanssa, jotka ovat paenneet.

> “If the church pursue a course similar to that of the world, they will share the same fate. Nay, rather, as they have received greater light, their punishment will be greater than that of the impenitent.

> Jos kirkko kulkee maailmankaltaista tietä, se saa osakseen saman kohtalon. Ei, pikemminkin, koska se on saanut suuremman valon, sen rangaistus on oleva ankarampi kuin katumattomien.

> “We as a people profess to have truth in advance of every other people upon the earth. Then our life and character should be in harmony with such a faith. The day is just upon us when the righteous shall be bound like precious grain in bundles for the heavenly garner, while the wicked are, like the tares, gathered for the fires of the last great day. But the wheat and tares ‘grow together until the harvest.’” Testimonies, volume 5, 100.

> ”Me kansana tunnustaudumme omistavamme totuuden ennen kaikkia muita maan päällä olevia kansoja. Silloin meidän elämämme ja luonteemme tulee olla sopusoinnussa sellaisen uskon kanssa. Päivä on aivan edessämme, jolloin vanhurskaat sidotaan kuin kallisarvoinen vilja kimppuihin taivaallista aittaa varten, samalla kun jumalattomat, lusteitten tavoin, kootaan viimeisen suuren päivän tuliin. Mutta vehnä ja lusteet ’kasvavat yhdessä elonleikkuuseen asti’.” Testimonies, osa 5, 100.

The leadership in Isaiah twenty-two has been bound together by “the archers.” Shebna is identified as a leader over the house, and his position will be given to Eliakim, the son of Hilkiah. In Isaiah twenty-two the prophetic message represented by the “vision” of prophetic events has produced two classes of worshippers in Jerusalem as the king of the north approaches. One class is being bound for the heavenly garner and the other for the fires of the last days. What has bound the wicked is “the archers,” which is one of the many symbols of Islam in God’s Word.

Jesajan kahdennessakymmenennessä toisessa luvussa johto on sidottu yhteen ”jousimiesten” toimesta. Sebna tunnistetaan huoneen ylimmäiseksi, ja hänen asemansa annetaan Eljakimille, Hilkian pojalle. Jesajan kahdennessakymmenennessä toisessa luvussa profeetallinen sanoma, jota profeetallisten tapahtumien ”näky” edustaa, on synnyttänyt Jerusalemissa kaksi palvojien luokkaa, kun pohjoisen kuningas lähestyy. Toinen luokka sidotaan taivaalliseen aittaan ja toinen viimeisten päivien tuliin. Se, mikä on sitonut jumalattomat, on ”jousimiehet”, mikä on yksi islamin monista vertauskuvista Jumalan Sanassa.

> And the residue of the number of archers, the mighty men of the children of Kedar, shall be diminished: for the Lord God of Israel hath spoken it. Isaiah 21:17.

> Ja jousimiesten luvun jäännös, Keedarin lasten väkevät miehet, vähenee; sillä Herra, Israelin Jumala, on sen puhunut. Jesaja 21:17.

> And these are the names of the sons of Ishmael, by their names, according to their generations: the firstborn of Ishmael, Nebajoth; and Kedar, and Adbeel, and Mibsam, And Mishma, and Dumah, and Massa, Hadar, and Tema, Jetur, Naphish, and Kedemah: These are the sons of Ishmael, and these are their names, by their towns, and by their castles; twelve princes according to their nations. Genesis 25:13–16.

> Ja nämä ovat Ismaelin poikien nimet, heidän nimensä sukukuntiensa mukaan: Ismaelin esikoinen Nebajot; sekä Kedar, Adbeel ja Mibsam, Mishma, Duma ja Massa, Hadar ja Tema, Jetur, Nafis ja Kedma. Nämä ovat Ismaelin pojat, ja nämä ovat heidän nimensä kyläkuntiensa ja leiriensä mukaan; kaksitoista ruhtinasta kansakuntiensa mukaan. 1. Mooseksen kirja 25:13–16.

The leadership of Adventism was bound by archers when they rejected the message that Islam attacked the United States on September 11, 2001, in fulfillment of Bible prophecy. The attack on 9/11 was the confirmation of the message that was unsealed in 1989, at the collapse of the Soviet Union. Islam’s attack on 9/11 paralleled August 11, 1840, when a prophecy about Islam being restrained empowered the first angels’ message by confirming Miller’s primary prophetic rule, that a day represented a year. August 11, 1840 was a fulfillment of a predicted event that was based upon the day for a year principle. When it was fulfilled the first angels’ message was carried to every mission station in the world.

Adventismin johto sidottiin jousimiesten toimesta, kun se hylkäsi sanoman, jonka mukaan islam hyökkäsi Yhdysvaltoja vastaan 11. syyskuuta 2001 Raamatun profetian täyttymykseksi. Syyskuun 11. päivän hyökkäys oli sen sanoman vahvistus, joka avattiin sineteistään vuonna 1989 Neuvostoliiton romahtaessa. Islamin hyökkäys 11. syyskuuta rinnastui 11. elokuuta 1840, jolloin profetia islamin pidättämisestä vahvisti ensimmäisen enkelin sanomaa vahvistamalla Millerin keskeisen profeetallisen säännön, että päivä edusti vuotta. Elokuun 11. päivä 1840 oli ennustetun tapahtuman täyttymys, joka perustui päivä-vuosi-periaatteeseen. Kun se täyttyi, ensimmäisen enkelin sanoma vietiin jokaiseen lähetysasemaan maailmassa.

9/11 confirmed the primary rule of the “vision” given to Adventism to proclaim. That rule is that history repeats. When the day for a year principle was confirmed on August 11, 1840, the mighty angel of Revelation ten descended marking the empowerment of Miller’s judgment hour message, thus typifying when the angel of Revelation eighteen descended on 9/11.

9/11 vahvisti sen ensisijaisen säännön, jonka Adventismille annettu ”näky” julistettavaksi sisältää. Tuo sääntö on, että historia toistaa itseään. Kun päivä-vuosi-periaate vahvistettiin 11. elokuuta 1840, Ilmestyskirjan kymmenennen luvun väkevä enkeli laskeutui alas merkitsemään Millerin tuomion hetken sanoman voimaannuttamista; näin se esikuvallisesti viittasi siihen, kun Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun enkeli laskeutui alas 9/11.

> “How comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> ”Mistä on peräisin se sana, jonka mukaan minä olisin julistanut, että New York pyyhkäistään pois hyökyaallon mukana? Tätä en ole koskaan sanonut. Olen sanonut katsellessani siellä kohoavia suuria rakennuksia, kerros kerrokselta: ’Kuinka kauheita tapahtumia onkaan oleva, kun Herra nousee järkyttämään maata perin pohjin! Silloin Ilmestyskirjan 18:1–3 sanat täyttyvät.’ Koko Ilmestyskirjan kahdeksastoista luku on varoitus siitä, mikä on tuleva maan päälle. Mutta minulle ei ole annettu erityistä valoa siitä, mitä New Yorkia kohtaa; tiedän vain, että jonakin päivänä siellä olevat suuret rakennukset sortuvat maahan Jumalan voiman kääntämisen ja mullistamisen kautta. Minulle annetun valon perusteella tiedän, että hävitys on maailmassa. Yksi sana Herralta, yksi hänen väkevän voimansa kosketus, ja nämä valtavat rakennelmat sortuvat. Tapahtuu sellaista, jonka kauheutta emme kykene kuvittelemaan.” Review and Herald, 5. heinäkuuta 1906.

There is of course much more to say about Islam, but Shebna represents those who reject the “vision” of prophetic history that is based upon the repetition of history, accompanied with the primary truth of the repetition of history—that the beginning of a thing illustrates the end of a thing. The restraint of Islam on August 11, 1840 brought the angel of Revelation ten down and the release of Islam on 9/11 brought the angel of Revelation eighteen down.

Islamista on tietenkin paljon muutakin sanottavaa, mutta Sebna edustaa niitä, jotka hylkäävät profeetallisen historian ”näyn”, joka perustuu historian toistumiseen ja jota seuraa historian toistumisen ensisijainen totuus — että asian alku havainnollistaa asian lopun. Islamin pidättäminen 11. elokuuta 1840 toi alas Ilmestyskirjan kymmenennen luvun enkelin, ja islamin vapauttaminen 11. syyskuuta toi alas Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun enkelin.

> And I said, Hear, I pray you, O heads of Jacob, and ye princes of the house of Israel; Is it not for you to know judgment? Who hate the good, and love the evil; who pluck off their skin from off them, and their flesh from off their bones; Who also eat the flesh of my people, and flay their skin from off them; and they break their bones, and chop them in pieces, as for the pot, and as flesh within the caldron. Then shall they cry unto the Lord, but he will not hear them: he will even hide his face from them at that time, as they have behaved themselves ill in their doings. Thus saith the Lord concerning the prophets that make my people err, that bite with their teeth, and cry, Peace; and he that putteth not into their mouths, they even prepare war against him. Therefore night shall be unto you, that ye shall not have a vision; and it shall be dark unto you, that ye shall not divine; and the sun shall go down over the prophets, and the day shall be dark over them. Then shall the seers be ashamed, and the diviners confounded: yea, they shall all cover their lips; for there is no answer of God. But truly I am full of power by the spirit of the Lord, and of judgment, and of might, to declare unto Jacob his transgression, and to Israel his sin. Hear this, I pray you, ye heads of the house of Jacob, and princes of the house of Israel, that abhor judgment, and pervert all equity. They build up Zion with blood, and Jerusalem with iniquity. The heads thereof judge for reward, and the priests thereof teach for hire, and the prophets thereof divine for money: yet will they lean upon the Lord, and say, Is not the Lord among us? none evil can come upon us. Micah 3:1–11.

> Ja minä sanoin: Kuulkaa, minä pyydän, te Jaakobin päämiehet ja te Israelin heimon ruhtinaat: eikö teidän tule tuntea oikeus? Te, jotka vihaatte hyvää ja rakastatte pahaa, jotka revitte nahan heidän päältään ja lihan heidän luidensa päältä, te, jotka myös syötte minun kansani lihaa, nyljette heiltä nahan ja murskaatte heidän luunsa ja pilkotte heidät kappaleiksi niin kuin pataan ja niin kuin liha kattilaan. Silloin he huutavat Herran puoleen, mutta hän ei vastaa heille; hän kätkee kasvonsa heiltä siihen aikaan, koska he ovat tehneet pahoja tekoja. Näin sanoo Herra niistä profeetoista, jotka eksyttävät minun kansani, jotka purevat hampaillaan ja huutavat: Rauha! mutta sitä vastaan, joka ei pane mitään heidän suuhunsa, he julistavat sodan. Sentähden tulee teille yö, niin ettette näe näkyä, ja pimeys, niin ettette ennusta; aurinko laskee profeettojen yli, ja päivä pimenee heidän päällensä. Silloin näkijät joutuvat häpeään ja ennustajat hämmentyvät; he kaikki peittävät huulensa, sillä vastausta Jumalalta ei ole. Mutta minä totisesti olen täynnä voimaa Herran Hengen kautta, oikeutta ja väkevyyttä, julistaakseni Jaakobille hänen rikkomuksensa ja Israelille hänen syntinsä. Kuulkaa tämä, minä pyydän, te Jaakobin heimon päämiehet ja te Israelin heimon ruhtinaat, te, jotka inhoatte oikeutta ja vääristätte kaiken oikeudenmukaisuuden, te, jotka rakennatte Siionia verenvuodatuksella ja Jerusalemia vääryydellä. Sen päämiehet tuomitsevat lahjuksesta, sen papit opettavat palkasta, ja sen profeetat ennustavat rahasta; kuitenkin he nojaavat Herraan ja sanovat: Eikö Herra ole meidän keskellämme? Ei mikään onnettomuus voi tulla meidän osaksemme. Miika 3:1–11.

> And the multitude of all the nations that fight against Ariel [Jerusalem], even all that fight against her and her munition, and that distress her, shall be as a dream of a night vision. It shall even be as when an hungry man dreameth, and, behold, he eateth; but he awaketh, and his soul is empty: or as when a thirsty man dreameth, and, behold, he drinketh; but he awaketh, and, behold, he is faint, and his soul hath appetite: so shall the multitude of all the nations be, that fight against mount Zion. Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned. Wherefore the Lord said, Forasmuch as this people draw near me with their mouth, and with their lips do honour me, but have removed their heart far from me, and their fear toward me is taught by the precept of men: Therefore, behold, I will proceed to do a marvellous work among this people, even a marvellous work and a wonder: for the wisdom of their wise men shall perish, and the understanding of their prudent men shall be hid. Woe unto them that seek deep to hide their counsel from the Lord, and their works are in the dark, and they say, Who seeth us? and who knoweth us? Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:7–16.

> Ja kaikkien niiden kansojen paljous, jotka sotivat Arielia [Jerusalemia] vastaan, kaikki, jotka sotivat sitä ja sen varustuksia vastaan ja ahdistavat sitä, on oleva kuin unennäkö yössä. Niin käy, kuin kun nälkäinen näkee unta, ja katso, hän syö; mutta hän herää, ja hänen sielunsa on tyhjä; tai kuin kun janoinen näkee unta, ja katso, hän juo; mutta hän herää, ja katso, hän on uupunut, ja hänen sielunsa halajaa: niin on käyvä kaikkien niiden kansojen paljouden, jotka sotivat Siionin vuorta vastaan. Hämmästykää ja ihmetelkää; huutakaa ääneen ja vaikeroikaa: he ovat juovuksissa, mutta eivät viinistä; he hoipertelevat, mutta eivät väkijuomasta. Sillä Herra on vuodattanut teidän päällenne raskaan unen hengen ja sulkenut teidän silmänne; profeetat ja teidän hallitsijanne, näkijät, hän on peittänyt. Ja kaikki näky on teille tullut kuin sinetöidyn kirjan sanat; se annetaan oppineelle, sanoen: Lue tämä, pyydän; ja hän sanoo: En voi, sillä se on sinetöity. Ja kirja annetaan sille, joka ei ole oppinut, sanoen: Lue tämä, pyydän; ja hän sanoo: En ole oppinut. Sen tähden Herra sanoi: Koska tämä kansa lähestyy minua suullaan ja kunnioittaa minua huulillaan, mutta pitää sydämensä kaukana minusta, ja heidän pelkonsa minua kohtaan on opittu ihmisten käskyn mukaan, sentähden, katso, minä teen jälleen ihmeellisen teon tämän kansan keskuudessa, ihmeellisen teon ja ihmeen; sillä heidän viisaidensa viisaus on katoava, ja heidän ymmärtäväistensä ymmärrys on kätkeytyvä. Voi niitä, jotka syvälle kätkevät aivoituksensa Herralta, joiden teot tapahtuvat pimeässä, ja jotka sanovat: Kuka meidät näkee? ja kuka meidät tuntee? Totisesti, teidän asioiden ylösalaisin kääntämistänne on pidettävä savenvalajan savena; sillä sanooko teko tekijästään: Ei hän minua tehnyt? tahi sanooko muodostettu muodostajastaan: Ei hänellä ollut ymmärrystä? Jesaja 29:7–16.

The valley of vision, according to Isaiah is “a day of trouble, and of treading down, and of perplexity by the Lord God of hosts in the valley of vision, breaking down the walls, and of crying to the mountains.” Isaiah therefore weeps bitterly, just as did Jesus.

Näkyjen laakso on Jesajan mukaan ”ahdistuksen, tallauksen ja hämmennyksen päivä Herralta, sotajoukkojen Jumalalta, näkyjen laaksossa, muurien murtamisen ja vuorille kohotetun huudon päivä”. Sen tähden Jesaja itkee katkerasti, niin kuin Jeesuskin teki.

> “The tears of Jesus were not in anticipation of His own suffering. Just before Him was Gethsemane, where soon the horror of a great darkness would overshadow Him. The sheepgate also was in sight, through which for centuries the beasts for sacrificial offerings had been led. This gate was soon to open for Him, the great Antitype, toward whose sacrifice for the sins of the world all these offerings had pointed. Nearby was Calvary, the scene of His approaching agony. Yet it was not because of these reminders of His cruel death that the Redeemer wept and groaned in anguish of spirit. His was no selfish sorrow. The thought of His own agony did not intimidate that noble, self-sacrificing soul. It was the sight of Jerusalem that pierced the heart of Jesus—Jerusalem that had rejected the Son of God and scorned His love, that refused to be convinced by His mighty miracles, and was about to take His life. He saw what she was in her guilt of rejecting her Redeemer, and what she might have been had she accepted Him who alone could heal her wound. He had come to save her; how could He give her up?

> Jeesuksen kyyneleet eivät johtuneet Hänen oman kärsimyksensä ennakoinnista. Aivan Hänen edessään oli Getsemane, missä suuren pimeyden kauhu pian peittäisi Hänet varjoonsa. Myös lammasportti oli näkyvissä; sen kautta uhriuhreiksi tuotavat eläimet oli vuosisatojen ajan johdatettu. Tämä portti avautuisi pian Hänelle, suurelle esikuvalle, jonka maailman syntien tähden tapahtuvaa uhria kohti kaikki nämä uhrit olivat viitanneet. Lähellä oli myös Golgata, Hänen lähestyvän tuskansa näyttämö. Eivät kuitenkaan nämä muistutukset Hänen julmasta kuolemastaan saaneet Lunastajaa itkemään ja huokaamaan hengen tuskassa. Hänen murheensa ei ollut itsekästä. Ajatus Hänen omasta kärsimyksestään ei pelottanut tuota jaloa, itsensä uhraavaa sielua. Jeesuksen sydämen lävisti näky Jerusalemista — Jerusalemista, joka oli hylännyt Jumalan Pojan ja halveksinut Hänen rakkauttaan, joka oli kieltäytynyt vakuuttumasta Hänen voimallisista ihmeistään ja oli aikeissa riistää Häneltä hengen. Hän näki, mikä se oli syyllisyydessään, kun se hylkäsi Lunastajansa, ja mikä siitä olisi voinut tulla, jos se olisi ottanut vastaan Hänet, joka yksin saattoi parantaa sen haavan. Hän oli tullut pelastamaan sen; kuinka Hän olisi voinut luopua siitä?

> “Israel had been a favored people; God had made their temple His habitation; it was ‘beautiful for situation, the joy of the whole earth.’ Psalm 48:2. The record of more than a thousand years of Christ’s guardian care and tender love, such as a father bears his only child, was there. In that temple the prophets had uttered their solemn warnings. There had the burning censers waved, while incense, mingled with the prayers of the worshipers, had ascended to God. There the blood of beasts had flowed, typical of the blood of Christ. There Jehovah had manifested His glory above the mercy seat. There the priests had officiated, and the pomp of symbol and ceremony had gone on for ages. But all this must have an end.

> Israel oli ollut suosittu kansa; Jumala oli tehnyt heidän temppelistään asuinsijansa; se oli ”ihana korkeudeltaan, kaiken maan ilo”. Psalm 48:2. Siellä oli kertomus yli tuhannen vuoden ajalta Kristuksen varjelevasta huolenpidosta ja hellästä rakkaudesta, sellaista kuin isä tuntee ainoaa lastaan kohtaan. Siinä temppelissä profeetat olivat esittäneet juhlalliset varoituksensa. Siellä heiluivat hehkuvat suitsutusastiat, samalla kun suitsuke, palvojien rukouksiin sekoittuneena, kohosi Jumalan tykö. Siellä oli eläinten veri vuotanut Kristuksen veren esikuvana. Siellä Jehova oli ilmoittanut kirkkautensa armoistuimen yläpuolella. Siellä papit olivat toimittaneet palvelustaan, ja vertauskuvien ja menojen loisto oli jatkunut aikakausien ajan. Mutta kaiken tämän täytyi päättyä.

> “Jesus raised His hand,—that had so often blessed the sick and suffering,—and waving it toward the doomed city, in broken utterances of grief exclaimed: ‘If thou hadst known, even thou, at least in this thy day, the things which belong unto thy peace!—’ Here the Saviour paused, and left unsaid what might have been the condition of Jerusalem had she accepted the help that God desired to give her,—the gift of His beloved Son. If Jerusalem had known what it was her privilege to know, and had heeded the light which Heaven had sent her, she might have stood forth in the pride of prosperity, the queen of kingdoms, free in the strength of her God-given power. There would have been no armed soldiers standing at her gates, no Roman banners waving from her walls. The glorious destiny that might have blessed Jerusalem had she accepted her Redeemer rose before the Son of God. He saw that she might through Him have been healed of her grievous malady, liberated from bondage, and established as the mighty metropolis of the earth. From her walls the dove of peace would have gone forth to all nations. She would have been the world’s diadem of glory.

> ”Jeesus kohotti kätensä — sen, joka niin usein oli siunannut sairaita ja kärsiviä — ja viittoen sillä kohti tuomittua kaupunkia huudahti murtunein surun ilmaisuin: ’Jospa sinäkin, edes tänä sinun päivänäsi, tuntisit, mikä kuuluu sinun rauhaasi! —’ Tässä Vapahtaja vaikeni ja jätti sanomatta, mikä Jerusalemin tila olisi voinut olla, jos se olisi ottanut vastaan sen avun, jonka Jumala halusi sille antaa — rakkaan Poikansa lahjan. Jos Jerusalem olisi tiennyt sen, mikä sen etuoikeus oli tietää, ja ottanut vaarin siitä valosta, jonka taivas oli sille lähettänyt, se olisi voinut seistä vaurauden ylpeydessä, valtakuntien kuningattarena, vapaana Jumalan sille antaman voiman väkevyydessä. Sen porteilla ei olisi seissyt aseistettuja sotilaita eikä sen muureilta olisi liehunut roomalaisia lippuja. Se loistava kohtalo, joka olisi voinut siunata Jerusalemia, jos se olisi ottanut vastaan Lunastajansa, kohosi Jumalan Pojan eteen. Hän näki, että se olisi Hänen kauttaan voinut parantua raskaasta sairaudestaan, vapautua orjuudesta ja tulla vahvistetuksi maan mahtavaksi pääkaupungiksi. Sen muureilta rauhan kyyhkynen olisi lähtenyt kaikkiin kansoihin. Se olisi ollut maailman kirkkauden diadeemi.”

> “But the bright picture of what Jerusalem might have been fades from the Saviour’s sight. He realizes what she now is under the Roman yoke, bearing the frown of God, doomed to His retributive judgment. He takes up the broken thread of His lamentation: ‘But now they are hid from thine eyes. For the days shall come upon thee, that thine enemies shall cast a trench about thee, and compass thee round, and keep thee in on every side, and shall lay thee even with the ground, and thy children within thee; and they shall not leave in thee one stone upon another; because thou knewest not the time of thy visitation.’

> ”Mutta kirkas kuva siitä, mitä Jerusalem olisi voinut olla, häipyy Vapahtajan näkyvistä. Hän käsittää, mikä se nyt on Rooman ikeen alla, kantaen Jumalan vihaa, tuomittuna Hänen kostavaan tuomioonsa. Hän tarttuu jälleen valituksensa katkenneeseen säikeeseen: ”Mutta nyt ne ovat sinun silmiltäsi salatut. Sillä päivät tulevat sinun päällesi, jolloin vihollisesi luovat vallin ympärillesi ja saartavat sinut ja ahdistavat sinua joka puolelta, ja kukistavat sinut maan tasalle, ja lapsesi sinun keskelläsi; eivätkä jätä sinuun kiveä kiven päälle, sentähden ettet tuntenut etsikkoaikaasi.”

> “Christ came to save Jerusalem with her children; but Pharisaical pride, hypocrisy, jealousy, and malice had prevented Him from accomplishing His purpose. Jesus knew the terrible retribution which would be visited upon the doomed city. He saw Jerusalem encompassed with armies, the besieged inhabitants driven to starvation and death, mothers feeding upon the dead bodies of their own children, and both parents and children snatching the last morsel of food from one another, natural affection being destroyed by the gnawing pangs of hunger. He saw that the stubbornness of the Jews, as evinced in their rejection of His salvation, would also lead them to refuse submission to the invading armies. He beheld Calvary, on which He was to be lifted up, set with crosses as thickly as forest trees. He saw the wretched inhabitants suffering torture on the rack and by crucifixion, the beautiful palaces destroyed, the temple in ruins, and of its massive walls not one stone left upon another, while the city was plowed like a field. Well might the Saviour weep in agony in view of that fearful scene.

> ”Kristus tuli pelastamaan Jerusalemin lapsineen; mutta farisealainen ylpeys, ulkokultaisuus, kateus ja pahuus olivat estäneet Häntä toteuttamasta tarkoitustaan. Jeesus tiesi sen kauhean koston, joka oli kohtaava tuomittua kaupunkia. Hän näki Jerusalemin sotajoukkojen saartamana, piiritettyjen asukkaiden ajettuina nälkään ja kuolemaan, äitien ravitsevan itseään omien lastensa kuolleilla ruumiilla, ja sekä vanhempien että lasten riistävän toisiltaan viimeisen ruokapalan, luonnollisen kiintymyksen tuhoutuessa nälän kalvavien tuskien vuoksi. Hän näki, että juutalaisten uppiniskaisuus, joka ilmeni heidän hylätessään Hänen tarjoamansa pelastuksen, johtaisi heidät myös kieltäytymään alistumasta hyökkääville sotajoukoille. Hän näki Golgatan, jolla Hänet oli korotettava, täyttyneenä risteistä yhtä tiheästi kuin metsän puista. Hän näki onnettomien asukkaiden kärsivän kidutusta kidutuspenkissä ja ristiinnaulitsemalla, kauniiden palatsien hävitettyinä, temppelin raunioina, eikä sen mahtavista muurista jäävän kiveä kiven päälle, samalla kun kaupunki kynnettiin kuin pelto. Hyvin saattoi Vapahtaja itkeä tuskassaan tuota pelottavaa näkyä katsellessaan.”

> “Jerusalem had been the child of His care, and as a tender father mourns over a wayward son, so Jesus wept over the beloved city. How can I give thee up? How can I see thee devoted to destruction? Must I let thee go to fill up the cup of thine iniquity? One soul is of such value that, in comparison with it, worlds sink into insignificance; but here was a whole nation to be lost. When the fast westering sun should pass from sight in the heavens, Jerusalem’s day of grace would be ended. While the procession was halting on the brow of Olivet, it was not yet too late for Jerusalem to repent. The angel of mercy was then folding her wings to step down from the golden throne to give place to justice and swift-coming judgment. But Christ’s great heart of love still pleaded for Jerusalem, that had scorned His mercies, despised His warnings, and was about to imbrue her hands in His blood. If Jerusalem would but repent, it was not yet too late. While the last rays of the setting sun were lingering on temple, tower, and pinnacle, would not some good angel lead her to the Saviour’s love, and avert her doom? Beautiful and unholy city, that had stoned the prophets, that had rejected the Son of God, that was locking herself by her impenitence in fetters of bondage,—her day of mercy was almost spent!” Desire of Ages, 576–578.

> ”Jerusalem oli ollut Hänen huolenpitonsa lapsi, ja niin kuin hellä isä murehtii harhaan joutunutta poikaa, niin Jeesus itki rakastetun kaupungin tähden. Kuinka voisin luopua sinusta? Kuinka voisin nähdä sinut omistetun hävitykselle? Täytyykö minun päästää sinut menemään täyttämään pahuutesi malja? Yksi sielu on niin arvokas, että siihen verrattuna maailmat vaipuvat merkityksettömyyteen; mutta tässä oli kokonainen kansa joutumassa kadotukseen. Kun nopeasti länteen painuva aurinko katoaisi näkyvistä taivaalta, Jerusalemin armonpäivä olisi päättynyt. Kun kulkue pysähtyi Öljymäen harjalle, ei vielä ollut liian myöhäistä Jerusalemin tehdä parannus. Laupeuden enkeli oli silloin kokoamassa siipiään astuakseen alas kultaiselta valtaistuimelta antaakseen sijan oikeudelle ja pian saapuvalle tuomiolle. Mutta Kristuksen suuri rakastava sydän vetosi yhä Jerusalemin puolesta, Jerusalemin, joka oli halveksinut Hänen armotekojaan, pitänyt vähäarvoisina Hänen varoituksiaan ja oli aikeissa tahrata kätensä Hänen verellään. Jos Jerusalem vain tekisi parannuksen, ei vielä olisi liian myöhäistä. Kun laskevan auringon viimeiset säteet vielä viipyivät temppelillä, tornilla ja huipulla, eikö jokin hyvä enkeli johdattaisi sitä Vapahtajan rakkauteen ja torjuisi sen tuomiota? Kaunis ja epäpuhdas kaupunki, joka oli kivittänyt profeetat, joka oli hylännyt Jumalan Pojan, joka katumattomuudessaan kahlehti itseään orjuuden siteisiin,—sen armonaika oli melkein kulunut loppuun!” Alfa ja omega, 576–578.

As the warfare against Jerusalem is described by Isaiah in chapter twenty-two those attacking “set themselves in array at the gate.” Elam and Kir are at the gate with weapons ready and they then discover Jerusalem’s covering. In Isaiah the “covering” that is discovered by the enemies at the gate is the shadow of Egypt.

Kun Jesaja kuvaa Jerusalemia vastaan käytävää sodankäyntiä luvussa kaksikymmentäkaksi, hyökkääjät ”asettuivat taistelujärjestykseen portilla”. Eelam ja Kiir ovat portilla aseet valmiina, ja sitten he paljastavat Jerusalemin peitteen. Jesajan kirjassa se ”peite”, jonka portilla olevat viholliset paljastavat, on Egyptin varjo.

> Woe to the rebellious children, saith the Lord, that take counsel, but not of me; and that cover with a covering, but not of my spirit, that they may add sin to sin: That walk to go down into Egypt, and have not asked at my mouth; to strengthen themselves in the strength of Pharaoh, and to trust in the shadow of Egypt! Isaiah 30:1, 2.

> Voi kapinallisia lapsia, sanoo Herra, jotka pitävät neuvoa, mutta eivät minulta, ja jotka tekevät liiton, mutta eivät minun Hengessäni, lisätäkseen synnin syntiin; jotka lähtevät vaeltamaan alas Egyptiin kysymättä neuvoa minun suustani, vahvistaakseen itseään faraon voimalla ja turvatakseen Egyptin varjoon! Jesaja 30:1, 2.

It is recognized by Jerusalem’s enemies that those represented by Shebna have placed their trust in Egypt, thinking Egypt would protect them, whereas those represented by Eliakim the son of Hilkiah trust not in the “shadow of Egypt” but are covered with covering of God’s Spirit and trust in the “shadow of the Most High.”

Jerusalemin viholliset tunnustavat, että ne, joita Sebna edustaa, ovat panneet luottamuksensa Egyptiin ajatellen Egyptin suojelevan heitä, kun taas ne, joita Eljakim, Hilkian poika, edustaa, eivät turvaa ”Egyptin varjoon”, vaan ovat Jumalan Hengen peitteen peittämiä ja turvaavat ”Korkeimman varjoon”.

> He that dwelleth in the secret place of the most High shall abide under the shadow of the Almighty. I will say of the Lord, He is my refuge and my fortress: my God; in him will I trust. Psalms 91:1, 2.

> Joka Korkeimman suojassa asuu, se Kaikkivaltiaan varjossa yöpyy. Minä sanon Herrasta: hän on minun turvani ja linnani, minun Jumalani, johon minä turvaan. Psalmit 91:1, 2.

At the Sunday law crisis, the wise virgins represented by Eliakim the son of Hilkiah are trusting the shadow of the most High, and the foolish virgins represented by Shebna are trusting in the shadow of Egypt. The word translated as “discovered” means to strip down and take into captivity. The enemies at the gate recognize that the protection of Jerusalem has been removed, and Shebna and his cohorts then begin to try and save themselves, for they see “the breaches of the city of David” and they see there are many breaches that will allow the enemy to enter. In a panic, as represented in the parable of the ten virgins, the foolish begin to search for protection, but they have none.

Sunnuntailakikriisin aikana Hilkian pojan Eljakimin edustamat viisaat neitsyet turvaavat Korkeimman varjoon, ja Sebnan edustamat tyhmät neitsyet turvaavat Egyptin varjoon. Sana, joka on käännetty sanalla ”paljastettu”, merkitsee riisumista alastomaksi ja viemistä vankeuteen. Portilla olevat viholliset tunnistavat, että Jerusalemin suoja on poistettu, ja Sebna ja hänen toverinsa alkavat silloin yrittää pelastaa itseään, sillä he näkevät ”Daavidin kaupungin murtumat” ja näkevät, että murtumia on paljon, niin että vihollinen voi tunkeutua sisään. Paniikissa, kuten kymmenen neitsyen vertauksessa kuvataan, tyhmät alkavat etsiä suojaa, mutta sitä heillä ei ole.

Shebna looks to the “the armour of the forest” to save him, but it is too late. He counts the houses in Jerusalem and begins to tear them down to fortify the wall, but it is too late. They gather together water from the lower pool and try to connect with the water of the old pool, but it is too late. Water being a primary symbol of the Holy Spirit identifies that they are desperately looking for oil, but its too late. In all their efforts they forgot the Creator of the pools, and that he made those “pools” of truth long ago. They forgot that it was the Rock of Ages that provided the message in the old times. They chose not to walk in the old paths, represented by the foundations that were established through the work of William Miller.

Sebna turvautuu pelastuksekseen ”metsävarustukseen”, mutta on liian myöhäistä. Hän laskee Jerusalemin talot ja alkaa repiä niitä maahan vahvistaakseen muuria, mutta on liian myöhäistä. He kokoavat yhteen vettä alemmasta lammikosta ja yrittävät saada yhteyden vanhan lammikon veteen, mutta on liian myöhäistä. Koska vesi on Pyhän Hengen ensisijainen vertauskuva, tämä osoittaa, että he etsivät epätoivoisesti öljyä, mutta on liian myöhäistä. Kaikissa ponnisteluissaan he unohtivat lammikoiden Luojan ja sen, että hän valmisti nuo ”lammikot” totuutta jo kauan sitten. He unohtivat, että iankaikkinen Kallio oli se, joka antoi sanoman muinaisina aikoina. He valitsivat olla vaeltamatta vanhoja polkuja, joita kuvaavat ne perustukset, jotka laskettiin William Millerin työn kautta.

> “The enemy is seeking to divert the minds of our brethren and sisters from the work of preparing a people to stand in these last days. His sophistries are designed to lead minds away from the perils and duties of the hour. They estimate as nothing the light that Christ came from heaven to give to John for His people. They teach that the scenes just before us are not of sufficient importance to receive special attention. They make of no effect the truth of heavenly origin and rob the people of God of their past experience, giving them instead a false science.

> ”Vihollinen pyrkii kääntämään veljiemme ja sisartemme mielen pois työstä valmistaa kansa kestämään näinä viimeisinä päivinä. Hänen petolliset järkeilynsä on tarkoitettu johtamaan mielet pois tämän hetken vaaroista ja velvollisuuksista. He pitävät arvottomana sitä valoa, jonka Kristus tuli taivaasta antamaan Johannekselle kansaansa varten. He opettavat, että kohtaukset, jotka ovat aivan edessämme, eivät ole kyllin tärkeitä ansaitakseen erityistä huomiota. He tekevät tehottomaksi totuuden, jolla on taivaallinen alkuperä, ja riistävät Jumalan kansalta sen menneen kokemuksen antaen sille sen sijaan väärän tieteen.”

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ Jeremiah 6:16.

> “Näin sanoo Herra: Asettukaa teille, katselkaa ja kysykää muinaisia polkuja, missä on hyvä tie, ja vaeltakaa sitä.” Jeremia 6:16.

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith—the foundations that were laid at the beginning of our work by prayerful study of the word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> Älköön kukaan pyrkikö repimään irti uskomme perustuksia — niitä perustuksia, jotka työnmme alussa laskettiin sanan rukoilevan tutkimisen ja ilmestyksen kautta. Näille perustuksille olemme rakentaneet viimeiset viisikymmentä vuotta. Ihmiset saattavat kuvitella löytäneensä uuden tien ja voivansa laskea vahvemman perustuksen kuin se, joka on laskettu. Mutta tämä on suuri petos. Sillä muuta perustusta ei kukaan voi laskea kuin sen, mikä on laskettu.

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand? It soon fell, for it was not founded upon the Rock.

> “Menneisyydessä monet ovat ryhtyneet rakentamaan uutta uskoa, perustamaan uusia periaatteita. Mutta kuinka kauan heidän rakennuksensa pysyi pystyssä? Se sortui pian, sillä sitä ei ollut perustettu Kalliolle.

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying: ‘Other foundation can no man lay than that is laid’? 1 Corinthians 3:11.

> “Eikö ensimmäisten opetuslasten täytynyt kohdata ihmisten puheita? Eikö heidän täytynyt kuunnella vääriä teorioita ja sitten, tehtyään kaikkensa, pysyä lujina sanoen: ‘Muuta perustusta ei kukaan voi panna kuin mikä pantu on’? 1. Korinttolaiskirje 3:11.

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> “Niin meidän tulee pitää luottamuksemme alku vahvana loppuun asti. Jumala ja Kristus ovat lähettäneet tälle kansalle voiman sanoja, jotka ovat tuoneet sen ulos maailmasta kohta kohdalta nykyisen totuuden kirkkaaseen valoon. Pyhällä tulella kosketetuin huulin Jumalan palvelijat ovat julistaneet sanoman. Jumalallinen lausuma on painanut sinettinsä julistetun totuuden aitoudelle.” Testimonies, osa 8, 296, 297.

The “day” which that all this takes place is the biblical “day” which Isaiah identifies as the that the Lord God of Hosts called for “weeping, and to mourning, and to baldness, and to girding of sackcloth.”

Se ”päivä”, jona kaikki tämä tapahtuu, on se raamatullinen ”päivä”, jonka Jesaja osoittaa olevan se, jona Herra, Herra Sebaot, kutsui ”itkuun ja valitukseen, kaljuuteen ja säkkipukuun vyöttäytymiseen”.

> And the Lord spake unto Moses, saying, Also on the tenth day of this seventh month there shall be a day of atonement: it shall be an holy convocation unto you; and ye shall afflict your souls, and offer an offering made by fire unto the Lord. And ye shall do no work in that same day: for it is a day of atonement, to make an atonement for you before the Lord your God. For whatsoever soul it be that shall not be afflicted in that same day, he shall be cut off from among his people. And whatsoever soul it be that doeth any work in that same day, the same soul will I destroy from among his people. Ye shall do no manner of work: it shall be a statute forever throughout your generations in all your dwellings. It shall be unto you a sabbath of rest, and ye shall afflict your souls: in the ninth day of the month at even, from even unto even, shall ye celebrate your sabbath. Leviticus 23:26–32.

> Ja Herra puhui Moosekselle sanoen: Myös tämän seitsemännen kuun kymmenentenä päivänä olkoon sovituspäivä; se olkoon teille pyhä kokous, ja teidän tulee nöyryyttää sielunne ja uhrata Herralle tulessa valmistettu uhri. Älkää tehkö sinä samana päivänä mitään työtä, sillä se on sovituspäivä, jolloin teille toimitetaan sovitus Herran, teidän Jumalanne, edessä. Sillä jokainen, joka ei sinä samana päivänä nöyryytä itseään, hävitettäköön kansansa keskuudesta. Ja jokaisen, joka tekee sinä samana päivänä mitään työtä, sen sielun minä tuhoan hänen kansansa keskuudesta. Älkää tehkö minkäänlaista työtä: tämä olkoon ikuinen säädös sukupolvesta sukupolveen kaikissa asuinsijoissanne. Se olkoon teille levon sapatti, ja teidän tulee nöyryyttää sielunne; kuukauden yhdeksäntenä päivänä illalla, illasta iltaan, viettäkää sapattinne. 3. Mooseksen kirja 23:26–32.

The day that is illustrated by Shebna and Eliakim the son of Hilkiah is the antitypical Day of Atonement, which covers the history of 1844 until Michael stands up. In that period of time Adventism has been called to “afflict” their souls, or as Isaiah represents it is call “to weeping, and to mourning, and to baldness, and to girding with sackcloth.”

Päivä, jota Sebna ja Hilkian poika Eljakim kuvaavat, on vastatyyppinen sovituspäivä, joka käsittää historian vuodesta 1844 siihen asti, kun Mikael nousee. Tuona ajanjaksona adventismi on kutsuttu ”vaivaamaan” sielujaan, tai niin kuin Jesaja sitä kuvaa, on kutsuttu ”itkuun ja valitukseen, pään paljaaksi ajamiseen ja säkkipukuun vyöttäytymiseen”.

> “In 1844 our great High Priest entered the most holy place of the heavenly sanctuary, to begin the work of the investigative judgment. The cases of the righteous dead have been passing in review before God. When that work shall be completed, judgment is to be pronounced upon the living. How precious, how important are these solemn moments! Each of us has a case pending in the court of heaven. We are individually to be judged according to the deeds done in the body. In the typical service, when the work of atonement was performed by the high priest in the most holy place of the earthly sanctuary, the people were required to afflict their souls before God, and confess their sins, that they might be atoned for and blotted out. Will any less be required of us in this antitypical day of atonement, when Christ in the sanctuary above is pleading in behalf of His people, and the final, irrevocable decision is to be pronounced upon every case?

> Vuonna 1844 meidän suuri Ylimmäinen Pappimme astui taivaallisen pyhäkön kaikkeinpyhimpään aloittaakseen tutkivan tuomion työn. Vanhurskaiden kuolleiden tapaukset ovat olleet tarkasteltavina Jumalan edessä. Kun tämä työ on saatettu päätökseen, tuomio on julistettava eläville. Kuinka kallisarvoisia, kuinka tärkeitä ovatkaan nämä juhlalliset hetket! Jokaisella meistä on asia vireillä taivaan tuomioistuimessa. Meidät on kukin erikseen tuomittava ruumiissa tehtyjen tekojen mukaan. Esikuvallisessa palveluksessa, kun ylimmäinen pappi toimitti sovitustyön maallisen pyhäkön kaikkeinpyhimmässä, kansan tuli nöyryyttää sielunsa Jumalan edessä ja tunnustaa syntinsä, jotta ne sovitettaisiin ja pyyhittäisiin pois. Vaadittaisiinko meiltä vähemmän tänä vastakuvallisena sovituspäivänä, jolloin Kristus ylhäisessä pyhäkössä puhuu kansansa puolesta ja jokaisesta tapauksesta on annettava lopullinen, peruuttamaton ratkaisu?

> “What is our condition in this fearful and solemn time? Alas, what pride is prevailing in the church, what hypocrisy, what deception, what love of dress, frivolity, and amusement, what desire for the supremacy! All these sins have clouded the mind, so that eternal things have not been discerned. Shall we not search the Scriptures, that we may know where we are in this world’s history? Shall we not become intelligent in regard to the work that is being accomplished for us at this time, and the position that we as sinners should occupy while this work of atonement is going forward? If we have any regard for our souls’ salvation, we must make a decided change. We must seek the Lord with true penitence; we must with deep contrition of soul confess our sins, that they may be blotted out.” Selected Messages, book 1, 124, 125.

> ”Mikä on tilamme tässä pelottavassa ja juhlallisessa ajassa? Voi, kuinka ylpeys vallitsee seurakunnassa, kuinka tekopyhyys, kuinka petos, kuinka rakkaus pukeutumiseen, kevytmielisyyteen ja huvituksiin, kuinka halu ylivallan saavuttamiseen! Kaikki nämä synnit ovat sumentaneet mielen, niin ettei iankaikkisia asioita ole erotettu. Emmekö tutkisi Raamattua, jotta tietäisimme, missä olemme tämän maailman historian kulussa? Emmekö tulisi ymmärtäväisiksi sen työn suhteen, jota meidän hyväksemme toimitetaan tänä aikana, ja sen aseman suhteen, joka meidän syntisinä tulisi omaksua tämän sovitustyön edistyessä? Jos meillä on vähäisintäkään huolta sielujemme pelastuksesta, meidän täytyy tehdä ratkaiseva muutos. Meidän täytyy etsiä Herraa aidossa katumuksessa; meidän täytyy syvällä sielun murtumuksella tunnustaa syntimme, jotta ne pyyhittäisiin pois.” Selected Messages, kirja 1, 124, 125.

> And in that day did the Lord God of hosts call to weeping, and to mourning, and to baldness, and to girding with sackcloth: And behold joy and gladness, slaying oxen, and killing sheep, eating flesh, and drinking wine: let us eat and drink; for tomorrow we shall die. Isaiah 22:12, 13.

> Ja sinä päivänä Herra, Herra Sebaot, kutsui itkemään ja valittamaan, kaljuuttamaan päänsä ja vyöttäytymään säkkikankaaseen; mutta katso: ilo ja riemu, härkien teurastaminen ja lampaiden tappaminen, lihan syöminen ja viinin juominen: syökäämme ja juokaamme, sillä huomenna me kuolemme. Jesaja 22:12, 13.

The Lord called Shebna to afflict his soul, but he chose to eat and drink and party on. The Lord “revealed” in his “ears” that Shebna’s sin would not be purged. The word translated as “purged” is the word used in Leviticus for “atonement.” This sin of Laodicean Adventism will not be atoned for. Now Isaiah begins to address the relationship of Shebna (Laodicean Adventists) with Eliakim, the son of Hilkiah (Philadelphian Adventists).

Herra kutsui Sebnaa kurittamaan sieluansa, mutta hän päätti syödä, juoda ja jatkaa juhlimista. Herra ”ilmaisi” hänen ”korviinsa”, ettei Sebnan syntiä soviteta. Sana, joka on käännetty ”sovitetaan”, on se sana, jota käytetään 3. Mooseksen kirjassa sanasta ”sovitus”. Tätä laodikealaisen adventismin syntiä ei soviteta. Nyt Jesaja alkaa käsitellä Sebnan (laodikealaisten adventistien) ja Eljakimin, Hilkian pojan (filadelfialaisten adventistien), välistä suhdetta.

Shebna is the “treasurer” as was Judas. And Tobiah in the days of Nehemiah was living in God’s sanctuary in a chamber (treasury) where the offerings were to be kept. When Nehemiah cleansed the temple, he cast out Tobiah and his stuff. Shebna is also to be thrown out. Both illustrate the spewing out of Laodicean Adventism at the Sunday law.

Sebna on ”rahastonhoitaja”, kuten Juudaskin oli. Ja Tobia asui Nehemian päivinä Jumalan pyhäkössä kammiossa (aarrekammiossa), jossa uhrilahjoja tuli säilyttää. Kun Nehemia puhdisti temppelin, hän heitti ulos Tobian ja hänen tavaransa. Myös Sebna on heitettävä ulos. Molemmat havainnollistavat laodikealaisen adventismin ulos oksentamista sunnuntailain aikana.

> “Because of the cruelty and treachery of the Ammonites and Moabites toward Israel, God had declared through Moses that they should be forever shut out from the congregation of His people. See Deuteronomy 23:3–6. In defiance of this word, the high priest had cast out the offerings stored in the chamber of God’s house, to make a place for this representative of a proscribed race. Greater contempt for God could not have been shown than to confer such a favor on this enemy of God and His truth.

> “Ammonilaisten ja moabilaisten julmuuden ja petollisuuden tähden Israelia kohtaan Jumala oli Mooseksen kautta julistanut, että heidät oli ikuisiksi ajoiksi suljettava pois Hänen kansansa seurakunnasta. Ks. 5. Moos. 23:3–6. Uhmaten tätä sanaa ylipappi oli heittänyt pois Jumalan huoneen kammioon varastoidut uhrit tehdäkseen tilaa tälle kielletyn kansan edustajalle. Suurempaa halveksuntaa Jumalaa kohtaan ei olisi voitu osoittaa kuin suomalla tällainen suosio tälle Jumalan ja Hänen totuutensa viholliselle.”

> “On returning from Persia, Nehemiah learned of the bold profanation and took prompt measures to expel the intruder. ‘It grieved me sore,’ he declares; ‘therefore I cast forth all the household stuff of Tobiah out of the chamber. Then I commanded, and they cleansed the chambers: and thither brought I again the vessels of the house of God, with the meat offering and the frankincense.’

> ”Palattuaan Persiasta Nehemia sai tietää tästä röyhkeästä häväistyksestä ja ryhtyi viipymättä toimiin tunkeilijan karkottamiseksi. ”Se pahasti pahoitti minun mieleni”, hän julistaa; ”sentähden minä heitin kaiken Tobian huonekaluston ulos kammiosta. Sitten minä käskin, ja he puhdistivat kammiot; ja minä vein sinne jälleen Jumalan huoneen kalut ynnä ruokauhrin ja suitsukkeen.”

> “Not only had the temple been profaned, but the offerings had been misapplied. This had tended to discourage the liberalities of the people. They had lost their zeal and fervor, and were reluctant to pay their tithes. The treasuries of the Lord’s house were poorly supplied; many of the singers and others employed in the temple service, not receiving sufficient support, had left the work of God to labor elsewhere.” Prophets and Kings, 670.

> ”Temppeliä ei ollut ainoastaan häpäisty, vaan myös uhreja oli käytetty väärin. Tämä oli omiaan lannistamaan kansan anteliaisuutta. He olivat menettäneet intonsa ja palonsa ja olivat haluttomia maksamaan kymmenyksiään. Herran huoneen varastokammiot olivat niukasti varustetut; monet laulajista ja muista temppelipalveluksessa toimineista, jotka eivät saaneet riittävää tukea, olivat jättäneet Jumalan työn tehdäkseen työtä muualla.” Prophets and Kings, 670.

Shebna, Judas and Tobiah all represent Laodicean Adventists at the end of time.

Sebna, Juudas ja Tobia edustavat kaikki lopunajan laodikealaisia adventisteja.

> Thus saith the Lord God of hosts, Go, get thee unto this treasurer, even unto Shebna, which is over the house, and say, What hast thou here? and whom hast thou here, that thou hast hewed thee out a sepulchre here, as he that heweth him out a sepulchre on high, and that graveth an habitation for himself in a rock? Behold, the Lord will carry thee away with a mighty captivity, and will surely cover thee. He will surely violently turn and toss thee like a ball into a large country: there shalt thou die, and there the chariots of thy glory shall be the shame of thy lord’s house. And I will drive thee from thy station, and from thy state shall he pull thee down. Isaiah 22:15–19.

> Näin sanoo Herra, sotajoukkojen Jumala: Mene, mene tämän hovinhoitajan luo, Sebnan luo, joka on palatsin ylin, ja sano: Mitä sinulla täällä on, ja kenet sinulla täällä on, että olet hakannut itsellesi tänne hautakammion, niin kuin se, joka hakkaa itselleen hautakammion korkealle, ja kaivertaa itselleen asuinsijan kallioon? Katso, Herra heittää sinut pois väkevällä heitolla ja kietoo sinut visusti kokoon. Hän kieputtaa ja paiskaa sinut kuin pallon avaraan maahan; sinne sinä kuolet, ja siellä sinun kunnianvaunusi ovat oleva häpeäksi herrasi huoneelle. Ja minä syöksen sinut pois virastasi, ja asemastasi hän vetää sinut alas. Jesaja 22:15–19.

As the king of the north is approaching Jerusalem, and it is to be remembered that the approach is a progressive approach which the citizens of Jerusalem knew was coming. This is what is identified in Isaiah chapter twenty when Tartan the Assyrian commander conquered Ashdod in Egypt. They knew what was coming and Shebna spent his time making himself a fancy grave. Archeologists found Shebna’s grave and removed the written statement that was upon the grave entrance, and it is now in a British Museum. Amazingly enough, when Shebna got removed and Eliakim the son of Hilkiah took over Shebna’s leadership position, Eliakim the son of Hilkiah received a royal seal that he could use to endorse his name on official documents. That seal was also found by archeologists and is in the same museum in England. Shebna is in the museum represented by his grave, the mark of death, and Eliakim, the son of Hilkiah’s is in the museum with the representation of the seal of life.

Kun pohjoisen kuningas lähestyy Jerusalemia, on muistettava, että lähestyminen on asteittainen lähestyminen, jonka Jerusalemin asukkaat tiesivät olevan tulossa. Tähän viitataan Jesajan kirjan luvussa kaksikymmentä, kun Assyrian sotapäällikkö Tartan valloitti Asdodin Egyptissä. He tiesivät, mitä oli tulossa, ja Sebna käytti aikansa rakentaakseen itselleen komean haudan. Arkeologit löysivät Sebnan haudan ja poistivat haudan sisäänkäynnin yllä olleen kirjoituksen, ja se on nyt eräässä Brittiläisessä museossa. Hämmästyttävää kyllä, kun Sebna syrjäytettiin ja Hilkian poika Eljakim otti Sebnan johtavan aseman haltuunsa, Hilkian poika Eljakim sai kuninkaallisen sinetin, jota hän saattoi käyttää vahvistaakseen nimensä virallisissa asiakirjoissa. Myös tuo sinetti löydettiin arkeologien toimesta, ja se on samassa museossa Englannissa. Sebna on museossa edustettuna hautansa kautta, kuoleman merkkinä, ja Hilkian poika Eljakim on museossa elämän sinettiä edustavan esineen kautta.

For Shebna’s rejection of the warning message concerning the king of the north, he was spewed out of the mouth of the Lord, and the word translated as “spewed” in Revelation’s warning to Laodicea actually means projectile vomiting. With Nehemiah he cast out Tobiah and his stuff and with Shebna he was violently tossed like a ball into a far country. Shebna is Laodicean Adventists who are rejecting the prophetic message that was unsealed in 1989 and preparing for the grave—the mark of the beast, and Eliakim the son of Hilkiah, is Philadelphia Adventism that receive the seal of God.

Koska Sebna hylkäsi kuninkaan pohjoisesta koskevan varoitussanoman, hänet syljettiin ulos Herran suusta, ja sana, joka Ilmestyskirjan Laodikealle osoitetussa varoituksessa on käännetty sanalla ”sylkäistä”, merkitsee itse asiassa oksentaa rajusti. Nehemian aikana hän heitti ulos Tobian ja tämän tavarat, ja Sebnan kohdalla hänet sinkosi väkivaltaisesti kuin pallon kaukaiseen maahan. Sebna on laodikealaisia adventisteja, jotka hylkäävät vuonna 1989 sineteistään avautuneen profeetallisen sanoman ja valmistautuvat hautaa varten — pedon merkkiä varten —, ja Eljakim, Hilkian poika, on filadelfialaista adventismia, joka vastaanottaa Jumalan sinetin.

> And it shall come to pass in that day, that I will call my servant Eliakim the son of Hilkiah: And I will clothe him with thy robe, and strengthen him with thy girdle, and I will commit thy government into his hand: and he shall be a father to the inhabitants of Jerusalem, and to the house of Judah. Isaiah 22:20, 21.

> Ja on tapahtuva sinä päivänä, että minä kutsun palvelijani Eljakimin, Hilkian pojan; ja minä puetan hänen ylleen sinun viittasi ja vahvistan hänet sinun vyölläsi, ja minä annan sinun hallitusvaltasi hänen käteensä; ja hän on oleva isä Jerusalemin asukkaille ja Juudan huoneelle. Jesaja 22:20, 21.

At the Sunday law the wheat and tares of Adventism are separated, and the leadership of the church triumphant is given to Eliakim the son of Hilkiah, and the Lord then lifts up His church as an ensign as the third angel’s message swells to a loud cry. I have been perhaps too redundant by including the phrase “the son of Hilkiah,” when I could simply say Eliakim. But together the father and his child are a symbol of the Elijah message before the seven last plagues. Elijah’s message employs the symbolism of fathers and children to represent the first (father) and the last (son). This prophetic relationship contributes to the final riddles in chapter twenty-two. The promise to Eliakim, the son of Hilkiah is that the Lord would lay upon his shoulder the key of the house of David.

Sunnuntailain aikana adventismin vehnä ja luste erotetaan toisistaan, ja voittavan seurakunnan johto annetaan Eljakimille, Hilkian pojalle, ja Herra kohottaa silloin seurakuntansa lipuksi, kun kolmannen enkelin sanoma paisuu suureksi huudoksi. Olen ehkä ollut liiankin toisteinen sisällyttäessäni ilmauksen ”Hilkian poika”, vaikka voisin yksinkertaisesti sanoa Eljakim. Mutta yhdessä isä ja hänen lapsensa ovat Elian sanoman vertauskuva ennen seitsemää viimeistä vitsausta. Elian sanoma käyttää isien ja lasten symboliikkaa edustamaan ensimmäistä (isä) ja viimeistä (poika). Tämä profeetallinen suhde myötävaikuttaa luvun kaksikymmentäkaksi lopullisiin arvoituksiin. Eljakimille, Hilkian pojalle, annettu lupaus on, että Herra panisi Daavidin huoneen avaimen hänen olalleen.

The “house of David” is the message of father and son that Jesus referred to in his final conversation with the rebellious Jews. It is also where He closes the book of Revelation. The house of David had a key, that if nothing else is used on October 22, 1844, for the only place in the Scriptures that references this key is in the message to the Philadelphian church.

“Daavidin huone” on se isän ja pojan sanoma, johon Jeesus viittasi viimeisessä keskustelussaan kapinallisten juutalaisten kanssa. Siihen Hän myös päättää Ilmestyskirjan. Daavidin huoneella oli avain, jota, ellei mitään muuta käytetä 22. lokakuuta 1844, varten, sillä ainoa kohta Kirjoituksissa, jossa tähän avaimeen viitataan, on sanomassa Filadelfian seurakunnalle.

> And the key of the house of David will I lay upon his shoulder; so he shall open, and none shall shut; and he shall shut, and none shall open. Isaiah 22:22.

> Ja minä panen Daavidin huoneen avaimen hänen olallensa; ja hän avaa, eikä kukaan sulje, ja hän sulkee, eikä kukaan avaa. Jesaja 22:22.

> And to the angel of the church in Philadelphia write; These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth; I know thy works: behold, I have set before thee an open door, and no man can shut it: for thou hast a little strength, and hast kept my word, and hast not denied my name. Behold, I will make them of the synagogue of Satan, which say they are Jews, and are not, but do lie; behold, I will make them to come and worship before thy feet, and to know that I have loved thee. Because thou hast kept the word of my patience, I also will keep thee from the hour of temptation, which shall come upon all the world, to try them that dwell upon the earth. Behold, I come quickly: hold that fast which thou hast, that no man take thy crown. Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:7–12.

> Ja Filadelfiassa olevan seurakunnan enkelille kirjoita: Näin sanoo Pyhä, Totinen, jolla on Daavidin avain, joka avaa, eikä kukaan sulje, ja sulkee, eikä kukaan avaa: Minä tiedän sinun tekosi; katso, minä olen asettanut sinun eteesi avoimen oven, eikä kukaan voi sitä sulkea; sillä sinun voimasi on vähäinen, ja sinä olet ottanut vaarin minun sanastani etkä ole kieltänyt minun nimeäni. Katso, minä annan saatanan synagogasta niitä, jotka sanovat olevansa juutalaisia, eivätkä ole, vaan valehtelevat; katso, minä saatan heidät tulemaan ja kumartamaan sinun jalkojesi eteen ja ymmärtämään, että minä olen sinua rakastanut. Koska sinä olet ottanut vaarin minun kärsivällisyyteni sanasta, niin minäkin varjelen sinut koetuksen hetkestä, joka on tuleva yli koko maanpiirin koettelemaan niitä, jotka maan päällä asuvat. Katso, minä tulen pian; pidä lujasti se, mikä sinulla on, ettei kukaan ottaisi sinun kruunuasi. Joka voittaa, sen minä teen pylvääksi Jumalani temppeliin, eikä hän enää koskaan lähde sieltä ulos; ja minä kirjoitan häneen Jumalani nimen ja Jumalani kaupungin nimen, uuden Jerusalemin, joka laskeutuu alas taivaasta minun Jumalani tyköä, ja oman uuden nimeni. Jolla on korva, se kuulkoon, mitä Henki seurakunnille sanoo. Ilmestys 3:7–12.

Eliakim represents a Philadelphian during the Millerite movement that opens the Most Holy Place on October 22, 1844. I know that it was Christ our High Priest that opened that dispensational door, but Christ laid the key on the shoulder of Eliakim the son of Hilkiah, and states that “he shall open.” We have reached the point I pointed out at the beginning of this article.

Eliakim edustaa filadelfialaista milleriittiliikkeen aikana, joka avaa kaikkeinpyhimmän 22. lokakuuta 1844. Tiedän, että Kristus, meidän ylimmäinen pappimme, oli se, joka avasi tuon taloudenhoidollisen oven, mutta Kristus pani avaimen Hilkian pojan Eliakimin olalle ja sanoo, että ”hän avaa”. Olemme saavuttaneet sen kohdan, johon viittasin tämän artikkelin alussa.

There are eighteen times in Isaiah that we find the word “burden,” but seven of those times represent something that is carried upon the shoulder and eleven times it represents a prophecy of doom. One of those eighteen times the word that means a prophecy of doom is also simultaneously used to represent a burden that is carried upon the shoulder.

Jesajan kirjassa sana ”taakka” esiintyy kahdeksantoista kertaa, mutta niistä seitsemän kertaa se tarkoittaa jotakin, mitä kannetaan olkapäällä, ja yksitoista kertaa se tarkoittaa tuomion profetiaa. Yhdessä noista kahdeksastatoista tapauksesta sanaa, joka merkitsee tuomion profetiaa, käytetään samalla kertaa myös tarkoittamaan olkapäällä kannettavaa taakkaa.

The story of the valley of vision is about a message of doom that creates two classes of worshippers in Jerusalem. The prophetic message that identified the opening of the judgment was presented by Father Miller and it is the first angel’s message that ended when the holy place door was shut and the Most Holy Place was opened on October 22, 1844. The “burden” that was placed upon William Miller’s shoulder, that he was commissioned to carry to the world was the first angel’s message, a prophecy of doom that ended on October 22, 1844 with the arrival of the third angel’s message.

Näyn laakson kertomus käsittelee tuomion sanomaa, joka synnyttää Jerusalemissa kaksi palvojien luokkaa. Profeetallinen sanoma, joka osoitti tuomion alkamisen, esitettiin Isä Millerin kautta, ja se on ensimmäisen enkelin sanoma, joka päättyi, kun pyhän oven sulkeuduttua kaikkeinpyhin avattiin 22. lokakuuta 1844. Se ”taakka”, joka asetettiin William Millerin harteille ja jonka viemiseksi maailmaan hänet valtuutettiin, oli ensimmäisen enkelin sanoma, tuomion profetia, joka päättyi 22. lokakuuta 1844 kolmannen enkelin sanoman saapuessa.

The “key of the house of David will I lay upon his shoulder,” and it says, “In that day,” “shall the nail that is fastened in the sure place be removed, and be cut down, and fall; and the burden that was upon it shall be cut off.”

“Daavidin huoneen avaimen minä panen hänen olkapäälleen”, ja sanotaan: “Sinä päivänä irrotetaan varmaan paikkaan kiinnitetty naula, se hakataan poikki ja putoaa; ja kuorma, joka oli sen varassa, häviää.”

The word translated as “burden” here is the word identifying a prophecy of doom, but this prophecy of doom is not the Hebrew word Isaiah uses to represent something you carry on your shoulder. As the word for prophecy of doom it means that Eliakim, the son of Hilkiah would have the key of David placed upon his shoulder, and the burden that is upon his shoulder is a prophecy of doom. It is a profound play of words!

Tässä sanaksi ”kuorma” käännetty sana on sana, joka tarkoittaa tuomion ennustusta, mutta tämä tuomion ennustus ei ole se heprean sana, jota Jesaja käyttää kuvaamaan jotakin, mitä kannetaan olalla. Tuomion ennustusta tarkoittavana sanana se merkitsee, että Hilkian pojan Eljakimin olalle asetettaisiin Daavidin avain, ja se kuorma, joka on hänen olallaan, on tuomion ennustus. Se on syvällinen sanaleikki!

Sister White says this about a key that is attached to the Bible.

Sisar White sanoo näin Raamattuun liitetystä avaimesta.

> “Connected with the Word of God there is a key that unlocks the precious casket, to our satisfaction and delight. I feel thankful for every ray of light. In the future, experiences now to us very mysterious will be explained. Some experiences we may never fully comprehend until this mortal shall put on immortality.” Manuscript Releases, volume 17, 261.

> ”Jumalan sanaan liittyy avain, joka avaa kallisarvoisen lippaan meidän tyydytykseksemme ja iloksemme. Tunnen kiitollisuutta jokaisesta valonsäteestä. Tulevaisuudessa meille nyt hyvin salaperäiset kokemukset selitetään. Joitakin kokemuksia emme ehkä koskaan täysin ymmärrä, ennen kuin tämä kuolevainen pukeutuu kuolemattomuuteen.” Manuscript Releases, osa 17, 261.

Miller’s opening remarks about his dream says this.

Millerin johdantosanat hänen unestaan kuuluvat näin.

> “I dreamed that God, by an unseen hand, sent me a curiously wrought casket about ten inches long by six square, made of ebony and pearls curiously inlaid. To the casket there was a key attached. I immediately took the key and opened the casket, when, to my wonder and surprise, I found it filled with all sorts and sizes of jewels, diamonds, precious stones, and gold and silver coin of every dimension and value, beautifully arranged in their several places in the casket; and thus arranged they reflected a light and glory equaled only to the sun.” Early Writings, 81.

> ”Näin unta, että Jumala lähetti minulle näkymättömällä kädellä taidokkaasti valmistetun lippaan, noin kymmenen tuumaa pitkän ja kuusi tuumaa leveän, eebenpuusta tehdyn ja taidokkaasti helmillä upotetun. Lippaaseen oli kiinnitetty avain. Otin heti avaimen ja avasin lippaan, jolloin hämmästyksekseni ja suureksi ihmetyksekseni huomasin sen olevan täynnä kaikenlaisia ja erikokoisia jalokiviä, timantteja, arvokkaita kiviä sekä kaikenmittaisia ja -arvoisia kulta- ja hopearahoja, jotka oli kauniisti järjestetty omille paikoilleen lippaassa; ja näin järjestettyinä ne heijastivat valoa ja kirkkautta, jolle vertoja antoi ainoastaan aurinko.” Early Writings, 81.

In James White’s footnotes of the dream, he says this of the key.

Jaakko Whiten unta koskevissa alaviitteissä hän sanoo tämän avaimesta.

> The “‘key attached’ was his manner of interpreting the prophetic Word—Comparing scripture with scripture—the Bible its own interpreter. With this key Brother Miller opened the ‘casket,’ or the great truth of the advent to the world.” James White.

> ”Liitetty avain” oli hänen tapansa tulkita profeetallista Sanaa — vertaamalla raamatunkohtaa raamatunkohtaan — Raamattu itse oman tulkitsijanaan. Tällä avaimella veli Miller avasi ”lippaan” eli suuren totuuden adventista maailmalle.” James White.

James White commented on this dream, and in so doing he wrote an introduction. It is most important to recognize that Miller had his dream and published it in 1847, at least two years after the Great Disappointment, when the formerly unified Millerite Adventist’s had been scattered. Miller was separated from the movement, and the “little flock” that was “scattered abroad” were still suffering from the disappointment. Miller’s dream spoke to the situation and James White commented upon it and Ellen White referred to it in an absolutely positive manner. James White wrote an introduction to his dream, included his dream and then added a few footnotes. His introduction, the dream and the footnotes will be at the end of this article for those needing access to this information.

James White kommentoi tätä unta ja kirjoitti sitä tehdessään johdannon. On mitä tärkeintä tunnistaa, että Miller näki unensa ja julkaisi sen vuonna 1847, vähintään kaksi vuotta suuren pettymyksen jälkeen, jolloin aiemmin yhtenäiset milleriläiset adventistit olivat hajaantuneet. Miller oli erossa liikkeestä, ja “pieni lauma”, joka oli “hajallaan”, kärsi yhä pettymyksestä. Millerin uni puhui tähän tilanteeseen, ja James White kommentoi sitä, ja Ellen White viittasi siihen täysin myönteisellä tavalla. James White kirjoitti uneensa johdannon, sisällytti siihen unensa ja lisäsi sitten muutamia alaviitteitä. Hänen johdantonsa, uni ja alaviitteet esitetään tämän artikkelin lopussa niiden saataville, jotka tarvitsevat pääsyn tähän tietoon.

Isaiah twenty-two is an illustration of the beginning and ending of Adventism. In both histories there was and will be a separation that occurred on October 22, 1844 and then again at the Sunday law. The separation in both instances, the beginning and ending, is a fulfillment of the parable of the ten virgins. Sister White informs us the foolish virgins are Laodiceans. Shebna represents Laodicean Adventists in the beginning and ending of Adventism. Eliakim, the son of Hilkiah represents Philadelphian Adventists.

Jesajan luku kaksikymmentäkaksi on havainnollistus adventismin alusta ja lopusta. Molemmissa historian vaiheissa tapahtui ja tulee tapahtumaan erottaminen, joka tapahtui 22. lokakuuta 1844 ja sitten jälleen sunnuntailain aikana. Erottaminen kummassakin tapauksessa, alussa ja lopussa, on kymmenen neitsyen vertauksen täyttymys. Sisaremme White ilmoittaa meille, että tyhmät neitsyet ovat laodikealaisia. Sebna edustaa laodikealaisia adventisteja adventismin alussa ja lopussa. Eljakim, Hilkian poika, edustaa filadelfialaisia adventisteja.

But Hilkiah also represents the father of Adventism for “he shall be a father to the inhabitants of Jerusalem, and to the house of Judah.” William Miller was respectfully called “Father Miller.” Miller had “the key of David” placed upon his shoulder, which represents his method of studying the Scriptures, “line upon line.”

Mutta Hilkia edustaa myös adventismin isää, sillä ”hän on oleva isä Jerusalemin asukkaille ja Juudan huoneelle”. William Milleriä kutsuttiin kunnioittavasti ”isä Milleriksi”. Millerin olalle asetettiin ”Daavidin avain”, mikä kuvaa hänen tapaansa tutkia Raamattua, ”käsky käskyn päälle, läksy läksyn päälle”.

The casket being the Bible, he used the “key of David” representing the rules of prophetic interpretation that he employed to open the truths of the first angel. Those rules, (the key of David) and his prophecy of doom (the burden) that was understood with the key of David were hung “as a nail in a sure place” in the sanctuary. The “nail” was the date of October 22, 1844. The word “nail” means a pin, a nail or a stake, representing a waymark. The “burden,” or the prophecy of doom that was hung upon that nail was the first angel’s message and that message came to a conclusion on October 22, 1844, when the prophecy of doom had been fulfilled and was removed, cut down and it fell. It was removed for the prophetic message of doom had become past tense, and the nail then had to be moved into the Most Holy Place, where another burden of doom would be hung upon it.

Arkun ollessa Raamattu hän käytti ”Daavidin avainta”, joka edusti niitä profeetallisen tulkinnan sääntöjä, joita hän käytti avatessaan ensimmäisen enkelin totuudet. Nuo säännöt (Daavidin avain) ja hänen turmion ennustuksensa (kuorma), joka ymmärrettiin Daavidin avaimen avulla, ripustettiin ”kuin naula varmaan paikkaan” pyhäkössä. ”Naula” oli päivämäärä 22. lokakuuta 1844. Sana ”naula” merkitsee tappia, naulaa tai paalua ja edustaa tienviittaa. ”Kuorma” eli se turmion ennustus, joka ripustettiin tuohon naulaan, oli ensimmäisen enkelin sanoma, ja tuo sanoma päättyi 22. lokakuuta 1844, jolloin turmion ennustus oli täyttynyt, poistettiin, hakattiin alas, ja se putosi. Se poistettiin, sillä profeetallinen turmion sanoma oli tullut menneeksi, ja naula oli silloin siirrettävä kaikkeinpyhimpään, missä toinen turmion kuorma ripustettaisiin siihen.

Miller’s prophecy of doom, that was understood by the prophetic rules represented as “the key of David” would place a nail in the holy place that would hold all the glory of his father’s house. The word “glory” in the passage means weight. What holds the weight of a house is the house’s foundation. Miller’s foundational work holds the weight of all the additional light of the third angel’s message represented by the “offspring and the issue.” It holds the weight of all the various vessels of the temple. And the foundation was laid for a temple to place a glorious throne.

Millerin turmiota koskeva profetia, joka profeetallisten sääntöjen mukaan ymmärrettynä esitetään ”Daavidin avaimena”, asettaisi naulan pyhään paikkaan, ja se kantaisi hänen isänsä huoneen kaiken kunnian. Sana ”kunnia” merkitsee tässä kohdassa painoa. Se, mikä kantaa huoneen painon, on huoneen perustus. Millerin perustava työ kantaa kaiken kolmannen enkelin sanoman lisävalon painon, jota kuvaavat ”vesa ja verso”. Se kantaa myös kaikkien temppelin erilaisten astioiden painon. Ja perustus laskettiin temppelille, johon asetettaisiin kunnian valtaistuin.

Eliakim the son of Hilkiah represents the Philadelphian church. Eliakim means the God of raising, for Eliakim, the father of Jerusalem represents William Miller who God used to raise up the foundations of God’s chosen covenant people. He is the son of Hilkiah which is derived from two words, the second being God and the first meaning “smoothness” as in smoothness of speaking. Hilkiah represents God’s Word or voice and His son represents the raising of the temple.

Hilkian poika Eljakim edustaa filadelfialaista seurakuntaa. Eljakim merkitsee ylösnostamisen Jumalaa, sillä Eljakim, Jerusalemin isä, edustaa William Milleriä, jota Jumala käytti nostamaan Jumalan valitun liittokansan perustukset. Hän on Hilkian poika; nimi johtuu kahdesta sanasta, joista jälkimmäinen tarkoittaa Jumalaa ja ensimmäinen ”sileyttä”, niin kuin puheen sujuvuudessa. Hilkia edustaa Jumalan sanaa tai ääntä, ja hänen poikansa edustaa temppelin nostamista.

At the end of Adventism there must be a prophecy of doom, and that prophecy is the third angel of Revelation fourteen. There must be a key at the end that was typified by Miller’s key. The “key” in our day is based upon the repetition of history, and especially the rule of first mention, which includes or is the principle represented by Christ Himself as the Alpha and Omega. There must be a son of Miller. Miller then as the father becomes Hilkiah the Word of the Lord, and the son of Miller is Eliakim, meaning the God of raising. Father Miller raised the temple and the son of Miller identifies when Laodicea and Philadelphia are separated and the Philadelphians are raised up as an ensign. There must be a nail that is fastened, but not in the holy place as in Miller’s history, but in the Most Holy Place. That nail and the burden that is hung upon it will be cut off at the end of the third angel’s message as it was at the end of the first angel’s message. When Michael stands up and human probation closes the prophecy of doom will be past tense, removed, cut off and fallen.

Adventismin lopussa täytyy olla tuomion ennustus, ja tuo ennustus on Ilmestyskirjan neljäntoista luvun kolmas enkeli. Lopussa täytyy olla avain, jota Millerin avain esikuvasi. Meidän aikamme ”avain” perustuu historian toistumiseen ja erityisesti ensimmäisen maininnan sääntöön, joka sisältää tai on se periaate, jota Kristus itse edustaa Alfan ja Omegan ominaisuudessa. Täytyy olla Millerin poika. Milleristä tulee silloin isänä Hilkia, Herran sana, ja Millerin poika on Eljakim, mikä merkitsee nostamisen Jumalaa. Isä Miller pystytti temppelin, ja Millerin poika osoittaa, milloin Laodikea ja Filadelfia erotetaan toisistaan ja filadelfialaiset nostetaan lipuksi. Täytyy olla naula, joka on kiinnitetty, mutta ei pyhässä paikassa kuten Millerin historiassa, vaan kaikkeinpyhimmässä. Tuo naula ja se kuorma, joka siihen ripustetaan, katkaistaan kolmannen enkelin sanoman lopussa, niin kuin tapahtui ensimmäisen enkelin sanoman lopussa. Kun Miikael nousee ja ihmisen koetusaika päättyy, tuomion ennustus on mennyttä aikaa, poistettu, katkaistu ja langennut.

The separation or scattering after the passing of time in 1844 will be repeated at the Sunday law. Isaiah twenty-two is an illustration of the circumstances that lead to the separation of Laodicean Adventists from Philadelphian Adventists that takes place at the Sunday law crisis.

Vuoden 1844 jälkeen ajan kulumisen myötä tapahtunut erottaminen eli hajottaminen tulee toistumaan sunnuntailain aikana. Jesaja 22 on kuvaus niistä olosuhteista, jotka johtavat laodikealaisten adventistien erottumiseen filadelfialaisista adventisteista sunnuntailakriisissä.

> And unto the angel of the church of the Laodiceans write; These things saith the Amen, the faithful and true witness, the beginning of the creation of God; I know thy works, that thou art neither cold nor hot: I would thou wert cold or hot. So then because thou art lukewarm, and neither cold nor hot, I will spue thee out of my mouth. Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked: I counsel thee to buy of me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eyesalve, that thou mayest see. As many as I love, I rebuke and chasten: be zealous therefore, and repent. Behold, I stand at the door, and knock: if any man hear my voice, and open the door, I will come in to him, and will sup with him, and he with me. To him that overcometh will I grant to sit with me in my throne, even as I also overcame, and am set down with my Father in his throne. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:7–22.

> Ja Laodikean seurakunnan enkelille kirjoita: Näin sanoo Aamen, se uskollinen ja totinen todistaja, Jumalan luomakunnan alku: Minä tiedän sinun tekosi: sinä et ole kylmä etkä palava; oi, jospa olisit kylmä tai palava! Niin, koska olet penseä etkä kylmä etkä palava, minä olen oksentava sinut suustani ulos. Sillä sinä sanot: Minä olen rikas, olen rikastunut enkä mitään tarvitse; etkä tiedä, että juuri sinä olet viheliäinen ja kurja ja köyhä ja sokea ja alaston. Minä neuvon sinua ostamaan minulta tulessa puhdistettua kultaa, että rikastuisit, ja valkeat vaatteet, että pukeutuisit niihin eikä alastomuutesi häpeä tulisi näkyviin, ja silmävoidetta silmiisi voidellaksesi, että näkisit. Kaikkia, joita minä rakastan, minä nuhtelen ja kuritan; ahkeroitse siis ja tee parannus. Katso, minä seison ovella ja kolkutan; jos joku kuulee minun ääneni ja avaa oven, minä käyn hänen tykönsä sisälle ja aterioitsen hänen kanssaan, ja hän minun kanssani. Joka voittaa, sen minä annan istua kanssani valtaistuimellani, niin kuin minäkin olen voittanut ja istunut Isäni kanssa hänen valtaistuimellensa. Jolla on korva, se kuulkoon, mitä Henki seurakunnille sanoo. Ilmestys 3:7–22.

After the introduction to the dream James White, then includes the dream with footnotes. I have no problems with James White’s application of Miller’s dream, in spite of the fact that we have published often an interpretation of his dream that differs somewhat from James White’s. The basic approach of James White that differs from what we have published is that he places the “jewels” in the context of God’s people, and we understand the jewels are prophetic truths. There is no contradiction for a man reflects what he believes, and the scattering of the jewels after the Great Disappointment typifies the scattering of God’s people PRIOR to the Sunday law. But this fact is for a future study.

Johdannon jälkeen uneen James White sisällyttää itse unen alaviitteineen. Minulla ei ole mitään vaikeuksia James Whiten tavassa soveltaa Millerin unta, huolimatta siitä, että olemme usein julkaisseet hänen unestaan tulkinnan, joka eroaa jossakin määrin James Whiten omasta. James Whiten peruslähestymistapa, jossa on eroa siihen, mitä me olemme julkaisseet, on siinä, että hän sijoittaa ”jalokivet” Jumalan kansan yhteyteen, kun taas me ymmärrämme jalokivien olevan profeetallisia totuuksia. Tässä ei ole mitään ristiriitaa, sillä ihminen heijastaa sitä, mitä hän uskoo, ja jalokivien hajaantuminen suuren pettymyksen jälkeen on esikuva Jumalan kansan hajaantumisesta ENNEN sunnuntailakia. Mutta tämä seikka kuuluu tulevaan tutkimukseen.

## James White’s introduction to William Miller’s Dream

James Whiten johdanto William Millerin uneen

> “The following dream was published in the Advent Herald, more than two years since. I then saw that it clearly marked out our past second advent experience, and that God gave the dream for the benefit of the scattered flock.

> ”Seuraava uni julkaistiin Advent Heraldissa yli kaksi vuotta sitten. Näin silloin, että se selvästi kuvasi meidän menneen toisen adventin kokemuksemme ja että Jumala antoi tämän unen hajallaan olevan lauman hyödyksi.

> “Among the signs of the near approach of the great and the terrible day of the Lord, God has placed dreams. See Joel 2:28–31; Acts 2:17–20. Dreams may come in three ways; first, ‘through the multitude of business.’ See Ecclesiastes 5:3. Second, those who are under the foul spirit and deception of Satan, may have dreams through his influence. See Deuteronomy 8:1–5; Jeremiah 23:25–28; 27:9; 29:8; Zechariah 10:2; Jude 8. And third, God has always taught, and still teaches his people more or less by dreams, which come through the agency of angels and the Holy Spirit. Those who stand in the clear light of truth will know when God gives them a dream; and such will not be deceived and led astray by false dreams.

> ”Suuren ja peljättävän Herran päivän läheisen lähestymisen merkkien joukkoon Jumala on asettanut unet. Ks. Joel 2:28–31; Ap. t. 2:17–20. Unet voivat tulla kolmella tavalla: ensiksi ”paljosta työstä”. Ks. Saarn. 5:3. Toiseksi ne, jotka ovat saatanan saastaisen hengen ja eksytyksen vallassa, voivat nähdä unia hänen vaikutuksestaan. Ks. 5. Moos. 8:1–5; Jer. 23:25–28; 27:9; 29:8; Sak. 10:2; Juud. 8. Ja kolmanneksi Jumala on aina opettanut, ja opettaa yhä, kansaansa enemmän tai vähemmän unien kautta, jotka tulevat enkelien ja Pyhän Hengen välityksellä. Ne, jotka seisovat totuuden kirkkaassa valossa, tietävät, milloin Jumala antaa heille unen; eivätkä sellaiset tule petetyiksi eivätkä väärien unien eksyttäminä johdetuiksi harhaan.

> “And he said, Hear now my words; if there be a prophet among you, I the LORD will make myself known unto him in a vision, and will speak unto him in a dream. Numbers 12:5.

> ”Ja hän sanoi: Kuulkaa nyt minun sanani. Jos keskuudessanne on profeetta, minä, HERRA, ilmoitan itseni hänelle näyssä ja puhun hänelle unessa. 4. Moos. 12:5.

> “Said Jacob, ‘The angel of the Lord spake unto me in a dream.’ Genesis 31:2. ‘And God came to Laban the Syrian in a dream by night.’ Genesis 31:24. Read the dreams of Joseph, in Genesis 37:5–9, and then the interesting story of their fulfilment in Egypt.

> Jaakob sanoi: ”Herran enkeli puhui minulle unessa.” 1. Moos. 31:2. ”Ja Jumala tuli syyrialaisen Laabanin luo yöllä unessa.” 1. Moos. 31:24. Lue Joosefin unet 1. Moos. 37:5–9 sekä sitten kiinnostava kertomus niiden täyttymyksestä Egyptissä.

> “In Gibeon the Lord appeared to Solomon in a dream by night. 1 Kings 3:5. The great important image of the second chapter of Daniel was given in a dream, also the four beasts, etc. of the seventh chapter. When Herod sought to destroy the infant Saviour Joseph was warned in a dream to flee into Egypt. Matthew 2:13.

> ”Gibeonissa Herra ilmestyi Salomolle unessa yöllä.” 1. Kun. 3:5. Danielin toisen luvun suuri ja tärkeä kuvapatsas annettiin unessa, samoin seitsemännen luvun neljä petoa jne. Kun Herodes koetti surmata lapsen Vapahtajan, Joosefia varoitettiin unessa pakenemaan Egyptiin. Matt. 2:13.

> “And it shall come to pass in the LAST DAYS, saith God, I will pour out of my Spirit upon all flesh: and your sons and your daughters shall prophesy, and your young men shall see visions, and your old men shall dream dreams. Acts 2:17.

> ”Ja on tapahtuva VIIMEISINÄ PÄIVINÄ, sanoo Jumala, että minä vuodatan Henkeäni kaiken lihan päälle; ja teidän poikanne ja tyttärenne profetoivat, ja nuorukaisenne näkevät näkyjä, ja vanhuksenne unia uneksuvat. Apt. 2:17.

> “The gift of prophecy, by dreams and visions, is here the fruit of the Holy Spirit, and in the last days is to be manifested sufficiently to constitute a sign. It is one of the gifts of the gospel church.

> Profetian lahja unien ja näkyjen kautta on tässä Pyhän Hengen hedelmä, ja viimeisinä päivinä sen tulee ilmetä siinä määrin, että se muodostaa tunnusmerkin. Se on yksi evankeliumin seurakunnan lahjoista.

> “And he gave some apostles; and some PROPHETS; and some evangelists; and some pastors and teachers; For the perfecting of the saints, for the work of the ministry, for the edifying of the body of Christ. Ephesians 4:11, 12.

> ”Ja hän antoi muutamat apostoleiksi, toiset PROFEETOIKSI, toiset evankelistoiksi, toiset paimeniksi ja opettajiksi, pyhien täydelliseksi tekemistä varten, palvelutyön tekemistä varten, Kristuksen ruumiin rakentamiseksi.” Efesolaiskirje 4:11, 12.

> “And God hath set some in the church, first apostles, secondarily PROPHETS, etc. 1 Corinthians 7:28.

> ”Ja Jumala on seurakuntaan asettanut muutamat, ensiksi apostoleiksi, toiseksi PROFEETOIKSI jne. 1. Korinttolaiskirje 7:28.

> “Despise not PROPHESYINGS. 1 Thessalonians 5:20. See also Acts 13:1; 21:9; Romans 12:6; 1 Corinthians 14:1, 24, 39. Prophets or prophesyings are for the edification of the church of Christ; and there is no evidence that can be produced from the word of God, that they were to cease before evangelists, pastors and teachers were to cease. But says the objector, ‘There has been so many false visions and dreams that I cannot have confidence in anything of the kind.’ It is true that Satan has his counterfeit. He always had false prophets, and certainly we may expect them now in this his last hour of deception and triumph. Those who reject such special revelations because the counterfeit exists, may with equal propriety go a little farther and deny that God ever revealed himself to man in a dream or a vision, for the counterfeit always existed.

> ”Älkää halveksiko profetoimista. 1. Tessalonikalaiskirje 5:20. Ks. myös Apostolien teot 13:1; 21:9; Roomalaiskirje 12:6; 1. Korinttolaiskirje 14:1, 24, 39. Profeetat eli profetoimiset ovat Kristuksen seurakunnan rakennukseksi; eikä Jumalan sanasta voida esittää mitään todistetta siitä, että niiden olisi määrä lakata ennen kuin evankelistojen, paimenten ja opettajien oli määrä lakata. Mutta vastustaja sanoo: ’Vääriä näkyjä ja unia on ollut niin paljon, etten voi luottaa mihinkään sellaiseen.’ On totta, että Saatanalla on väärennöksensä. Hänellä on aina ollut vääriä profeettoja, ja varmasti voimme odottaa niitä myös nyt, tämän hänen viimeisen eksytyksen ja voiton hetkensä aikana. Ne, jotka hylkäävät tällaiset erityiset ilmoitukset siksi, että väärennös on olemassa, voivat yhtä hyvin mennä askeleen pitemmälle ja kieltää, että Jumala olisi koskaan ilmoittanut itseään ihmiselle unen tai näyn kautta, sillä väärennös on aina ollut olemassa.”

> “Dreams and visions are the medium through which God has revealed himself to man. Through this medium he spake to the prophets; he has placed the gift of prophecy among the gifts of the gospel church, and has classed dreams and visions with the other signs of the ‘LAST DAYS.’ Amen.

> ”Unet ja näyt ovat se väline, jonka kautta Jumala on ilmoittanut itsensä ihmiselle. Tämän välineen kautta hän puhui profeetoille; hän on asettanut profetoimisen lahjan evankeliumin seurakunnan lahjojen joukkoon ja lukenut unet ja näyt muiden ”VIIMEISTEN PÄIVIEN” merkkien joukkoon. Aamen.

> “My object in the above remarks has been to remove objections in a scriptural manner, and prepare the mind of the reader for the following.” James White, Brother Miller’s Dream, 1–3.

> ”Tarkoitukseni yllä olevissa huomautuksissa on ollut poistaa vastaväitteet raamatullisella tavalla ja valmistaa lukijan mieli seuraavaa varten.” James White, Brother Miller’s Dream, 1–3.

## William Miller’s Second Dream

William Millerin toinen uni

> “I dreamed that God, by an unseen hand, sent me a curiously wrought casket about ten inches long by six square, made of ebony and pearls curiously inlaid. To the casket there was a key attached. I immediately took the key and opened the casket, when, to my wonder and surprise, I found it filled with all sorts and sizes of jewels, diamonds, precious stones, and gold and silver coin of every dimension and value, beautifully arranged in their several places in the casket; and thus arranged they reflected a light and glory equaled only to the sun.

> "Näin unta, että Jumala lähetti minulle näkymättömällä kädellä taidokkaasti valmistetun lippaan, noin kymmenen tuumaa pitkän ja kuusi tuumaa kanttiinsa, tehdyn eebenpuusta ja taidokkaasti upotetuista helmistä. Lippaaseen oli kiinnitetty avain. Otin heti avaimen ja avasin lippaan, jolloin hämmästyksekseni ja ihmetyksekseni havaitsin sen olevan täynnä kaikenlaisia ja erikokoisia jalokiviä, timantteja, kallisarvoisia kiviä sekä kaikenmittaisia ja -arvoisia kulta- ja hopearahoja, jotka oli kauniisti järjestetty omille paikoilleen lippaassa; ja näin järjestettyinä ne heijastivat valoa ja kirkkautta, jota vastasi vain aurinko."

> “I thought it was not my duty to enjoy this wonderful sight alone, although my heart was overjoyed at the brilliancy, beauty, and value of its contents. I therefore placed it on a center table in my room and gave out word that all who had a desire might come and see the most glorious and brilliant sight ever seen by man in this life.

> Ajattelin, ettei ollut velvollisuuteni nauttia tästä ihmeellisestä näystä yksin, vaikka sydämeni riemuitsi sen sisällön loistosta, kauneudesta ja arvosta. Sen tähden asetin sen huoneeni keskuspöydälle ja annoin tiedon, että kaikki, joilla oli halua, saattaisivat tulla katsomaan kaikkein kunniakkainta ja loistavinta näkyä, minkä ihminen tässä elämässä on koskaan nähnyt.

> “The people began to come in, at first few in number, but increasing to a crowd. When they first looked into the casket, they would wonder and shout for joy. But when the spectators increased, everyone would begin to trouble the jewels, taking them out of the casket and scattering them on the table. I began to think that the owner would require the casket and the jewels again at my hand; and if I suffered them to be scattered, I could never place them in their places in the casket again as before; and felt I should never be able to meet the accountability, for it would be immense. I then began to plead with the people not to handle them, nor to take them out of the casket; but the more I pleaded, the more they scattered; and now they seemed to scatter them all over the room, on the floor and on every piece of furniture in the room.

> ”Ihmisiä alkoi tulla sisään, aluksi vain harvoja, mutta heidän määränsä kasvoi vähitellen suureksi joukoksi. Kun he ensi kerran katsoivat rasiaan, he ihmettelivät ja huusivat ilosta. Mutta kun katselijoiden määrä lisääntyi, kaikki alkoivat käsitellä jalokiviä, ottamaan niitä pois rasiasta ja sirottelemaan niitä pöydälle. Minä aloin ajatella, että omistaja vaatisi rasian ja jalokivet jälleen minun kädestäni; ja jos sallisin niiden joutua hajalleen, en enää koskaan kykenisi asettamaan niitä takaisin paikoilleen rasiaan entiselleen; ja tunsin, etten koskaan voisi vastata siitä tilintekovelvollisuudesta, sillä se olisi valtava. Silloin aloin vedota ihmisiin, etteivät he koskisi niihin eivätkä ottaisi niitä pois rasiasta; mutta mitä enemmän minä pyysin, sitä enemmän he hajottivat niitä; ja nyt he näyttivät sirottelevan niitä kaikkialle huoneeseen, lattialle ja jokaiselle huonekalulle huoneessa.

> “I then saw that among the genuine jewels and coin they had scattered an innumerable quantity of spurious jewels and counterfeit coin. I was highly incensed at their base conduct and ingratitude, and reproved and reproached them for it; but the more I reproved, the more they scattered the spurious jewels and false coin among the genuine.

> ”Sitten näin, että aitojen jalokivien ja rahan sekaan he olivat sirotelleet lukemattoman määrän vääriä jalokiviä ja väärennettyä rahaa. Minä närkästyin suuresti heidän alhaiseen menettelyynsä ja kiittämättömyyteensä ja nuhtelin ja moitin heitä siitä; mutta mitä enemmän minä nuhtelin, sitä enemmän he sirottelivat vääriä jalokiviä ja väärää rahaa aitojen joukkoon.

> “I then became vexed in my physical soul and began to use physical force to push them out of the room; but while I was pushing out one, three more would enter and bring in dirt and shavings and sand and all manner of rubbish, until they covered every one of the true jewels, diamonds, and coins, which were all excluded from sight. They also tore in pieces my casket and scattered it among the rubbish. I thought no man regarded my sorrow or my anger. I became wholly discouraged and disheartened, and sat down and wept.

> ”Sitten minä vihastuin ruumiillisessa sielussani ja aloin käyttää ruumiillista voimaa työntääkseni heidät ulos huoneesta; mutta samalla kun työnsin yhden ulos, kolme muuta tuli sisään ja toi mukanaan likaa ja höylänlastuja ja hiekkaa ja kaikenlaista rojua, kunnes ne peittivät jokaisen aidon jalokiven, timantin ja kolikon, niin että ne kaikki jäivät näkyvistä pois. He repivät myös kappaleiksi lippaaani ja hajottivat sen rojun joukkoon. Minä ajattelin, ettei kukaan välittänyt murheestani eikä vihastani. Minä masennuin ja lannistuin kokonaan, istuin alas ja itkin.

> “While I was thus weeping and mourning for my great loss and accountability, I remembered God, and earnestly prayed that He would send me help. Immediately the door opened, and a man entered the room, when the people all left it; and he, having a dirt brush in his hand, opened the windows, and began to brush the dirt and rubbish from the room.

> ”Kun näin itkin ja surin suurta menetystäni ja vastuutani, muistin Jumalan ja rukoilin hartaasti, että Hän lähettäisi minulle apua. Heti ovi avautui, ja mies astui huoneeseen, jolloin kaikki ihmiset poistuivat sieltä; ja hän, pitäen kädessään harjaa, avasi ikkunat ja alkoi harjata tomua ja roskia pois huoneesta.

> “I cried to him to forbear, for there were some precious jewels scattered among the rubbish.

> ”Minä pyysin häntä pidättymään, sillä roskien joukkoon oli hajallensa joutunut joitakin kallisarvoisia jalokiviä.

> “He told me to ‘fear not,’ for he would ‘take care of them.’

> Hän sanoi minulle: ”Älä pelkää”, sillä hän ”huolehtisi heistä”.

> “Then, while he brushed the dirt and rubbish, false jewels and counterfeit coin, all rose and went out of the window like a cloud, and the wind carried them away. In the bustle I closed my eyes for a moment; when I opened them, the rubbish was all gone. The precious jewels, the diamonds, the gold and silver coins, lay scattered in profusion all over the room.

> "Sitten, hänen lakaistessaan tomua ja roskia, vääriä jalokiviä ja väärennettyä rahaa, kaikki nousi ja meni ulos ikkunasta kuin pilvi, ja tuuli kuljetti ne pois. Hälinässä suljin silmäni hetkeksi; kun avasin ne, kaikki roskat olivat poissa. Kallisarvoiset jalokivet, timantit sekä kulta- ja hopearahat makasivat runsain määrin hajallaan kaikkialla huoneessa.

> “He then placed on the table a casket, much larger and more beautiful than the former, and gathered up the jewels, the diamonds, the coins, by the handful, and cast them into the casket, till not one was left, although some of the diamonds were not bigger than the point of a pin.

> Sitten hän pani pöydälle rasian, joka oli paljon suurempi ja kauniimpi kuin edellinen, ja kokosi jalokivet, timantit ja kolikot kourakaupalla ja heitti ne rasiaan, kunnes ainoatakaan ei ollut jäljellä, vaikka jotkut timanteista eivät olleet neulankärkeä suurempia.

> “He then called upon me to ‘come and see.’

> ”Sitten hän kehotti minua ’tulemaan ja katsomaan’.“

> “I looked into the casket, but my eyes were dazzled with the sight. They shone with ten times their former glory. I thought they had been scoured in the sand by the feet of those wicked persons who had scattered and trod them in the dust. They were arranged in beautiful order in the casket, every one in its place, without any visible pains of the man who cast them in. I shouted with very joy, and that shout awoke me.” Early Writings, 81–83.

> ”Katsoin arkkuun, mutta näkemäni häikäisi silmäni. Ne loistivat kymmenen kertaa entistä kirkkaammin. Luulin, että ne oli hangattu hiekassa niiden jumalattomien ihmisten jaloilla, jotka olivat hajottaneet ne ja polkeneet ne tomuun. Ne olivat järjestettyinä arkkuun ihmeelliseen järjestykseen, jokainen omalla paikallaan, ilman mitään näkyvää vaivaa sen miehen osalta, joka oli ne sinne heittänyt. Huusin pelkästä ilosta, ja tuo huuto herätti minut.” Early Writings, 81–83.

## James White’s Footnotes

James Whiten alaviitteet

> “The ‘casket’ represents the great truths of the Bible, relative to the second advent of our Lord Jesus Christ, which were given Brother Miller to publish to the world.

> ”Arkku” edustaa Raamatun suuria totuuksia, jotka koskevat meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen toista adventtia ja jotka annettiin veli Millerille julkaistaviksi maailmalle.

> “The ‘key attached’ was his manner of interpreting the prophetic Word—Comparing scripture with scripture—the Bible its own interpreter. With this key Brother Miller opened the ‘casket,’ or the great truth of the advent to the world.

> ”Mukana ollut avain” oli hänen tapansa tulkita profeetallista Sanaa — vertaamalla raamatunkohtaa raamatunkohtaan — Raamattu oman itsensä selittäjänä. Tällä avaimella veli Miller avasi ”arkun” eli adventin suuren totuuden maailmalle.

> “‘The people began to come in, at first few in number, but increasing to a crowd.’ When the advent doctrine was first preached by Brother Miller, and a very few others, it had but little effect, and but very few were waked up by it; but from 1840 to 1844, wherever it was preached, the whole community was aroused.

> ”Ihmisiä alkoi tulla, aluksi vain muutamia, mutta määrä kasvoi väkijoukoksi.” Kun veli Miller ja hyvin harvat muut ensimmäisen kerran saarnasivat adventtioppia, sillä oli vain vähäinen vaikutus, ja vain aivan harvat heräsivät sen kautta; mutta vuosina 1840–1844, missä ikinä sitä saarnattiin, koko yhteisö heräsi.

> “The ‘jewels, diamonds, etc.’ of ‘all sorts and sizes’ so ‘beautifully arranged in their several places in the casket’ represent the children of God, [Malachi 3:17,] from all the churches, and from almost every station, and situation of life, who received the advent faith, and were seen to take a bold stand in their several stations, in the holy cause of truth. While moving in this order, each attending to his own duty, and walking humbly before God, ‘they reflected a light and glory’ to the world, equaled only by the church in the days of the apostles. The message, [Revelation 14:6, 7] went as it were, upon the wings of the wind, and the invitation, ‘Come, for all things are now ready,’ [Luke 14:17.] went abroad with power and effect.

> ”Kaikenlaiset ja kaikenkokoiset ’jalokivet, timantit jne.’, jotka olivat ’niin kauniisti asetetut kukin omalle paikalleen lippaassa’, kuvaavat Jumalan lapsia, [Malakia 3:17,] kaikista kirkoista ja miltei jokaisesta elämän asemasta ja tilanteesta, jotka ottivat vastaan adventtiuskon ja joiden nähtiin ottavan rohkea kanta omilla paikoillaan totuuden pyhässä asiassa. Kulkiessaan tässä järjestyksessä, kukin omaa velvollisuuttaan noudattaen ja nöyrästi Jumalan edessä vaeltaen, ’he heijastivat valoa ja kirkkautta’ maailmaan tavalla, jonka vertainen nähtiin vain apostolien päivien seurakunnassa. Sanoma, [Ilmestys 14:6, 7,] kulki ikään kuin tuulen siivillä, ja kutsu: ’Tulkaa, sillä kaikki on jo valmiina’, [Luukas 14:17,] levisi voimalla ja vaikutuksella.”

> “When the flying angel [Revelation 14:6, 7.] first began to preach the everlasting good news, ‘Fear God, and give glory to him; for the hour of his judgment is come,’ many shouted for joy in view of the coming of Jesus, and the restitution, who afterwards opposed and scoffed, and ridiculed the truth that a little before filled them with joy. They troubled and scattered the jewels. This brings us to the autumn of 1844, when the scattering time commenced. Mark this: It was those who once ‘shouted for joy’ that troubled and scattered the jewels. And none have so effectually scattered the flock, and led them astray since 1844, as those who once preached the truth, and rejoiced in it; but have since denied the work of God, and the fulfilment of prophecy in our past advent experience.

> ”Kun lentävä enkeli [Ilmestys 14:6, 7.] alkoi ensi kerran julistaa iankaikkista hyvää sanomaa: ’Peljätkää Jumalaa ja antakaa hänelle kunnia, sillä hänen tuomionsa hetki on tullut’, monet riemuitsivat Jeesuksen tulemisen ja kaiken ennalleenasettamisen nähdessään; nämä samat myöhemmin vastustivat, pilkkasivat ja ivaamalla kohtelivat sitä totuutta, joka vähän aikaisemmin oli täyttänyt heidät ilolla. He ahdistivat ja hajottivat jalokivet. Tämä vie meidät syksyyn 1844, jolloin hajottamisen aika alkoi. Painakaa tämä mieleenne: juuri ne, jotka kerran ’riemuitsivat’, ahdistivat ja hajottivat jalokivet. Eivätkä mitkään muut ole vuoden 1844 jälkeen niin tehokkaasti hajottaneet laumaa ja johtaneet sitä harhaan kuin ne, jotka kerran saarnasivat totuutta ja iloitsivat siitä, mutta sittemmin ovat kieltäneet Jumalan työn ja profetian täyttymyksen menneessä adventtikokemuksessamme.

> “Brother Miller’s testimony, for a number of months after the Midnight cry, at the seventh month, 1844, was that the door was shut, and that the advent movement was a fulfilment of prophecy, and that we had been right in preaching time. He then exhorted his brethren, through the Advent Herald to hold fast, to be patient, and not grudge against one another; and God would soon justify them for preaching time. In this way he plead for the jewels, while he felt his ‘accountability’ for them, and that ‘it would be immense.’

> ”Veli Millerin todistus useiden kuukausien ajan Keskiyön huudon jälkeen, vuonna 1844 seitsemäntenä kuukautena, oli se, että ovi oli suljettu ja että adventtiliike oli profetian täyttymys sekä että olimme olleet oikeassa saarnatessamme aikaa. Tämän jälkeen hän Advent Heraldin kautta kehotti veljiään pitämään lujasti kiinni, olemaan kärsivällisiä eikä napisemaan toisiaan vastaan; ja Jumala oli pian osoittava heidät oikeiksi ajan saarnaamisesta. Tällä tavoin hän vetosi jalokivien puolesta samalla, kun hän tunsi ”vastuullisuutensa” heistä ja että ”se olisi valtava.”

> “The ‘spurious jewels and counterfeit coin’ that were scattered among the genuine, clearly represent false converts, or ‘strange children,’ [Hosea 5:7.] since the door was shut in 1844.

> ”Aitojen joukkoon sirotellut ’väärennetyt jalokivet ja väärä raha’ kuvaavat selvästi vääriä käännynnäisiä eli ’vieraita lapsia’ [Hoos. 5:7] sen jälkeen, kun ovi suljettiin vuonna 1844.

> “The second ‘casket much larger and more beautiful than the former’ into which the scattered ‘jewels,’ ‘diamonds,’ and ‘coins’ were gathered, represents the broad field of living present truth into which the scattered flock will be gathered, even 144,000, all of them having the seal of the living God. Not one of the precious diamonds will be left in the dark. Although some are ‘not bigger than the point of a pin,’ they will not be overlooked, and left out in this day when God is making up his jewels. [Malachi 3:16–18.] He can send his angels and haste them out as he did Lot out of Sodom. ‘A short work will the Lord make upon the earth.’ ‘He will cut it short in righteousness.’ See Romans 9:28.

> Toinen ”arkku, paljon suurempi ja kauniimpi kuin edellinen”, johon hajallaan olevat ”jalokivet”, ”timantit” ja ”kolikot” koottiin, kuvaa elävän nykyisen totuuden laajaa kenttää, johon hajallaan oleva lauma kootaan, nimittäin 144 000, joilla kaikilla on elävän Jumalan sinetti. Yksikään kallisarvoisista timanteista ei jää pimeyteen. Vaikka jotkut ovat ”eivät suurempia kuin nuppineulan kärki”, heitä ei sivuuteta eikä jätetä ulkopuolelle tänä päivänä, jolloin Jumala kokoaa jalokivensä. [Malakia 3:16–18.] Hän voi lähettää enkelinsä ja jouduttaa heidät pois, niin kuin hän vei Lootin pois Sodomasta. ”Lyhyen työn Herra tekee maan päällä.” ”Hän saattaa sen nopeasti päätökseen vanhurskaudessa.” Ks. Roomalaiskirje 9:28.

> “The ‘dirt and shavings, sand and all manner of rubbish,’ represent the various and numerous errors that have been brought in among second advent believers, since the autumn of 1844. Here I will notice a few of them.

> ”‘Lika ja lastut, hiekka ja kaikenlainen roska’ kuvaavat niitä moninaisia ja lukuisia erehdyksiä, joita on tuotu toisen adventin uskovien keskuuteen syksystä 1844 lähtien. Tässä mainitsen niistä muutamia.

> “1. The stand that some of the ‘shepherds’ presumptuously took immediately after the Midnight cry was given, that the solemn melting power of the Holy Ghost that attended the seventh month movement was a mesmeric influence. George Storrs was among the first to take this stand. See his writings in the latter part of 1844, in the Midnight Cry, then published in New York city. J. V. Himes, at the Albany Conference in the spring of 1845, said that the seventh month movement produced mesmerism seven feet deep. This I am told by one who was present, and heard the remark. Others who took an active part in the seventh month cry have since pronounced that movement the work of the Devil. Attributing the work of Christ and the Holy Ghost to the Devil, was in the days of our Saviour, blasphemy, and it is blasphemy now.

> ”1. Se kanta, jonka eräät ”paimenista” röyhkeästi omaksuivat heti sen jälkeen, kun keskiyön huuto oli annettu, nimittäin että Pyhän Hengen juhlallinen, sydämet sulattava voima, joka liittyi seitsemännen kuun liikkeeseen, oli mesmeristinen vaikutus. George Storrs oli ensimmäisten joukossa omaksumassa tämän kannan. Ks. hänen kirjoituksiaan vuoden 1844 jälkimmäisellä puoliskolla New Yorkissa silloin julkaistussa lehdessä Midnight Cry. J. V. Himes sanoi Albanyn konferenssissa keväällä 1845, että seitsemännen kuun liike synnytti mesmerismiä seitsemän jalan syvyyteen. Tämän on minulle kertonut eräs läsnä ollut henkilö, joka kuuli huomautuksen. Toiset, jotka ottivat aktiivisen osan seitsemännen kuun huutoon, ovat sittemmin julistaneet tuon liikkeen Paholaisen työksi. Kristuksen ja Pyhän Hengen työn lukeminen Paholaiselle oli Vapahtajamme päivinä pilkkaa, ja pilkkaa se on nytkin.

> “2. The many experiments on definite time. Since the 2300 days ended in 1844, quite a number of times have been set, by different individuals, for their termination. In doing this they have removed the ‘landmarks,’ and have thrown darkness and doubt over the whole advent movement.

> ”2. Määrättyä aikaa koskevat monet kokeilut. Sen jälkeen kun 2300 päivää päättyivät vuonna 1844, eri henkilöt ovat melko monin kerroin määränneet aikoja niiden päättymiselle. Näin tehdessään he ovat siirtäneet ”rajamerkit” ja heittäneet pimeyttä ja epäilystä koko adventtiliikkeen ylle.

> “3. Spiritualism with all its fancies and extravagances. This wile of the Devil, which has accomplished an awful work of death, is very fitly represented by ‘shavings,’ and ‘all manner of rubbish.’ Many of those who drank down the poison of spiritualism admitted the truth of our past advent experience, and from this fact many have been made to believe that spiritualism was the natural fruit of believing that God conducted the great advent movements in 1843 and 1844. Peter, speaking of those who should ‘bring in damnable heresies, even denying the Lord that bought them,’ says, ‘BY REASON OF WHOM THE WAY OF TRUTH SHALL BE EVIL SPOKEN OF.’

> ”3. Spiritualismi kaikkine kuvitelmineen ja mielettömyyksineen. Tämä Perkeleen juoni, joka on saanut aikaan hirvittävän kuoleman työn, sopivasti kuvataan ’höylänlastuilla’ ja ’kaikenlaisilla roskilla’. Monet niistä, jotka joivat spiritualismin myrkkyä, myönsivät menneen adventtikokemuksemme totuuden, ja tämän seikan vuoksi monet on saatu uskomaan, että spiritualismi oli luonnollinen hedelmä siitä uskosta, että Jumala johti suuria adventtiliikkeitä vuosina 1843 ja 1844. Pietari, puhuessaan niistä, jotka ’tuovat salaa sisään kadottavia harhaoppeja, jopa kieltäen Herran, joka on heidät ostanut’, sanoo: ’JOIDEN TÄHDEN TOTUUDEN TIETÄ PILKATAAN.’”

> “4. S. S. Snow professing to be ‘Elijah the Prophet’” This man in his strange and wild career, has also acted his part in this work of death, and his course has had a tendency to bring the true position for the waiting saints into disrepute, in the minds of many honest souls.

> ”4. S. S. Snow, joka väittää olevansa ‘profeetta Elia’” Tämä mies on kummallisella ja hurjalla elämänkulullaan myös näytellyt osansa tässä kuoleman työssä, ja hänen menettelynsä on ollut omiaan saattamaan odottavien pyhien todellisen aseman huonoon huutoon monien rehellisten sielujen mielissä.

> “To this catalogue of errors I might add many more, such as the ‘thousand years’ of Revelation 20:4, 7, in the past, the 144,000 of Revelation 7:4; 14:1, those who ‘arose and came out of the graves’ after Christ’s resurrection, the no-work doctrine, the doctrine of the destruction of infants, &c. &c.

> ”Tähän erehdysten luetteloon voisin lisätä vielä monia muitakin, kuten Ilmestyskirjan 20:4, 7:n menneisyydessä olevat ”tuhat vuotta”, Ilmestyskirjan 7:4:n; 14:1:n 144 000, ne, jotka Kristuksen ylösnousemuksen jälkeen ”nousivat ylös ja tulivat ulos haudoista”, opin työnteon tarpeettomuudesta, opin imeväisten hävityksestä, jne. jne.

> “These errors were so industriously propagated, and urged upon the waiting flock that, at the time Brother Miller had the dream, the true jewels were ‘excluded from sight,’ and the words of the prophet were applicable—’And judgment is turned away backward, and justice standeth afar off,’ &c. &c. See Isaiah 59:14. At that time there was not an advent paper in the land that advocated the cause of present truth. The Day-Dawn, was the last to defend the true position of the little flock; but that died a number of months before the Lord gave Bro. Miller this dream; and in its last dying struggle pointed the weary sighing saints to 1877, then thirty years in the future, as the time of their final deliverance. Alas! alas! No wonder that Brother Miller in his dream, ‘sat down and wept’ over this sad state of things.

> ”Näitä erehdyksiä levitettiin niin uutterasti ja painostettiin odottavan lauman keskuudessa siinä määrin, että siihen aikaan, jolloin veli Miller näki unen, todelliset jalokivet olivat ’poissa näkyvistä’, ja profeetan sanat soveltuivat siihen—’Ja oikeus on käännetty pois taaksepäin, ja vanhurskaus seisoo kaukana’, jne. jne. Ks. Jesaja 59:14. Siihen aikaan maassa ei ollut ainoatakaan adventtilehteä, joka olisi puolustanut nykyisen totuuden asiaa. The Day-Dawn oli viimeinen, joka puolusti pienen lauman oikeaa asemaa; mutta se lakkasi olemasta useita kuukausia ennen kuin Herra antoi veli Millerille tämän unen; ja viimeisessä kuolinkamppailussaan se osoitti väsyneille huokaaville pyhille vuoteen 1877, joka oli silloin kolmenkymmenen vuoden päässä tulevaisuudessa, heidän lopullisen vapautuksensa aikana. Voi! voi! Ei ihme, että veli Miller unessaan ’istui alas ja itki’ tämän murheellisen asiantilan tähden.”

> “Brother Miller closed his eyes in death, December 22, 1849, which fulfilled the following words in his dream, ‘In the bustle I closed my eyes for a moment.’ This wonderful fulfilment is so plain that none will fail to see it.

> Veli Miller sulki silmänsä kuolemassa 22. joulukuuta 1849, mikä täytti hänen unessaan seuraavat sanat: ”Tohinan keskellä suljin silmäni hetkeksi.” Tämä ihmeellinen täyttymys on niin ilmeinen, ettei kenenkään ole mahdollista olla sitä näkemättä.

> “The casket, represents the advent truth that Brother Miller published to the world, as is marked out by the parable of the ten virgins. [Matthew 25:1–11.] First, the time, 1843; second, the tarrying time; third, the midnight cry, at the seventh month, 1844, and fourth, the shut door. No one who has read the second advent papers since 1843, will deny that Brother Miller has advocated these four important points in advent history. This harmonious system of truth or ‘casket’ has been torn in pieces, and scattered among the rubbish by those who have rejected their own experience, and have denied the very truths that they, with Brother Miller so fearlessly preached to the world.

> ”Lipas edustaa adventtitotuutta, jonka veli Miller julkaisi maailmalle, niin kuin se on hahmoteltu kymmenen neitsyen vertauksessa. [Matthew 25:1–11.] Ensiksi aika, 1843; toiseksi viivytyksen aika; kolmanneksi keskiyön huuto, seitsemännessä kuussa, 1844, ja neljänneksi suljettu ovi. Kukaan, joka on lukenut toista adventtia käsitteleviä kirjoituksia vuoden 1843 jälkeen, ei kiellä sitä, että veli Miller on puolustanut näitä neljää tärkeää kohtaa adventtihistoriassa. Tämä sopusointuinen totuuden järjestelmä eli ”lipas” on revitty kappaleiksi ja hajotettu roskien sekaan niiden toimesta, jotka ovat hylänneet oman kokemuksensa ja kieltäneet juuri ne totuudet, joita he yhdessä veli Millerin kanssa niin pelottomasti saarnasivat maailmalle.

> “The church will then be pure and ‘without fault before the throne of God,’ having confessed all their errors, faults and sins, and having had them washed away by the blood of Christ and blotted out, they will be without ‘spot or wrinkle, or any such thing.’ Then they will shine with ‘ten times their former glory.’” JAMES WHITE Oswego, May, 1850.

> ”Seurakunta on silloin oleva puhdas ja ’virheetön Jumalan valtaistuimen edessä’; tunnustettuaan kaikki erehdyksensä, vikansa ja syntinsä, ja kun ne on pesty pois Kristuksen verellä ja pyyhitty pois, he ovat oleva ilman ’tahraa tai ryppyä tai mitään senkaltaista’. Silloin he loistavat ’kymmenen kertaa entisessä kirkkaudessaan.’” JAMES WHITE, Oswego, toukokuu 1850.

Back to Articles