Article

# The Book of Daniel - Number Twenty

Danielin kirja – numero kaksikymmentä

Daniel and the Revelation: Unveiling the Prophetic Tapestry of Kingdoms Rise and Fall

Daniel ja Ilmestyskirja: Valtakuntien nousun ja lankeemuksen profeetallisen kudelman paljastaminen

Author

Jeff Pippenger

Published

December 15, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Sister White often identifies that the prophetic lessons that are needed to be understood are portrayed with the rise and fall of kingdoms.

Sisar White tuo usein esiin, että ne profeetalliset opetukset, jotka on tarpeen ymmärtää, kuvataan valtakuntien nousun ja kukistumisen kautta.

> “From the rise and fall of nations as made plain in the books of Daniel and the Revelation, we need to learn how worthless is mere outward and worldly glory. Babylon, with all its power and magnificence, the like of which our world has never since beheld,—power and magnificence which to the people of that day seemed so stable and enduring,—how completely has it passed away! As ‘the flower of the grass,’ it has perished. James 1:10. So perished the Medo-Persian kingdom, and the kingdoms of Grecia and Rome. And so perishes all that has not God for its foundation. Only that which is bound up with His purpose, and expresses His character, can endure. His principles are the only steadfast things our world knows.” Prophets and Kings, 548.

> ”Danielin ja Ilmestyskirjan kirjoissa selvästi esitetystä kansakuntien noususta ja tuhosta meidän on opittava, kuinka arvoton on pelkkä ulkonainen ja maallinen loisto. Babylon on kaikessa voimassaan ja loistossaan, jonka kaltaista maailmamme ei sittemmin ole nähnyt — voima ja loisto, jotka tuon ajan ihmisistä näyttivät niin vakailta ja pysyviltä — kuinka täydellisesti se onkaan kadonnut! Niin kuin ’ruohon kukka’ se on kuihtunut. Jaak. 1:10. Samoin hävisi Meedo-Persian valtakunta sekä Kreikan ja Rooman valtakunnat. Ja samoin häviää kaikki se, jonka perustuksena ei ole Jumala. Vain se, mikä liittyy Hänen tarkoitukseensa ja ilmaisee Hänen luonnettaan, voi kestää. Hänen periaatteensa ovat ainoat pysyvät asiat, jotka maailmamme tuntee.” Profeetat ja kuninkaat, 548.

The “rise and fall” of the kingdoms that are represented in the books of Daniel and Revelation are the focal point of a correct approach to the study of prophecy. The fall of Babylon is typified by the fall of Nimrod’s Babel in Genesis eleven. Then in Daniel chapter five, Babylon falls again. The papacy’s history of its rise to power in the year 538, and its subsequent fall in 1798, also typifies the final fall of Babylon, for the papal power is prophetically spiritual Babylon. The papacy fell in 1798, and Revelation chapter eighteen outlines its final fall. In Daniel chapter eleven, and verse forty-five, the papacy, represented there as the king of the north, comes to its end with none to help. This takes place when probation closes, for verses forty-five of chapter eleven, and verse one of chapter twelve, represent the same history.

Danielin ja Ilmestyskirjan kirjoissa esitettyjen valtakuntien ”nousu ja kukistuminen” ovat profetian tutkimisen oikean lähestymistavan keskipiste. Babylonin kukistumista esikuvallistaa Nimrodin Baabelin kukistuminen 1. Mooseksen kirjan yhdestoista luvussa. Sitten Danielin kirjan viidennessä luvussa Babylon kukistuu jälleen. Paaviuden historia sen valtaan noususta vuonna 538 ja sitä seuranneesta kukistumisesta vuonna 1798 esikuvallistaa myös Babylonin lopullista kukistumista, sillä paavillinen valta on profeetallisesti hengellinen Babylon. Paavius kukistui vuonna 1798, ja Ilmestyskirjan kahdeksastoista luku hahmottelee sen lopullisen kukistumisen. Danielin kirjan yhdennessätoista luvussa, jakeessa neljäkymmentäviisi, paavius, jota siinä edustaa pohjoisen kuningas, tulee loppuunsa ilman auttajaa. Tämä tapahtuu koetusajan päättyessä, sillä yhdennentoista luvun jae neljäkymmentäviisi ja kahdennentoista luvun jae yksi kuvaavat samaa historiaa.

> And he shall plant the tabernacles of his palace between the seas in the glorious holy mountain; yet he shall come to his end, and none shall help him. And at that time shall Michael stand up, the great prince which standeth for the children of thy people: and there shall be a time of trouble, such as never was since there was a nation even to that same time: and at that time thy people shall be delivered, every one that shall be found written in the book. Daniel 11:45, 12:1.

> Ja hän pystyttää palatsinsa teltat merien väliin, ihanaan pyhään vuoreen; mutta hän tulee loppuunsa, eikä kukaan auta häntä. Ja siihen aikaan nousee Miikael, se suuri ruhtinas, joka seisoo sinun kansasi lasten suojana; ja on oleva ahdistuksen aika, jollaista ei ole ollut siitä asti, kun kansoja on ollut, siihen samaan aikaan saakka; ja siihen aikaan sinun kansasi pelastuu, jokainen, joka havaitaan kirjaan kirjoitetuksi. Daniel 11:45, 12:1.

The message of the second angel is structured upon the fact that Babylon has fallen twice. Literal Babylon, represented by Nimrod and Belshazzar fell twice, and spiritual Babylon fell in 1798, and does so again, when human probation closes.

Toisen enkelin sanoma rakentuu sille tosiasialle, että Babylon on kukistunut kahdesti. Kirjaimellinen Babylon, jota Nimrod ja Belsassar edustavat, kukistui kahdesti, ja hengellinen Babylon kukistui vuonna 1798 ja tekee niin jälleen, kun ihmisen koetusaika päättyy.

> And there followed another angel, saying, Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication. Revelation 14:8.

> Ja toinen enkeli seurasi sanoen: ”Kukistunut, kukistunut on Babylon, tuo suuri kaupunki, koska se on juottanut kaikille kansoille haureutensa vihan viiniä.” Ilmestys 14:8.

The repetition of the fall of Babylon in the second angel provides the prophetic justification for identifying the doubling of words and phrases within the Scriptures as a symbol of the combined messages of the second angel and the Midnight Cry. It also upholds the principle identified by Sister White, concerning the study of prophecy being based upon the rise and fall of the kingdoms represented in the books of Daniel and Revelation. It illustrates the concept that to understand the fall of Babylon, the student of prophecy must bring together all of Babylon’s falls, “line upon line,” to establish the correct prophetic message of the final fall of Babylon.

Babylonin kukistumisen toistuminen toisessa enkelissä tarjoaa profeetallisen perustan sille, että Raamatussa esiintyvien sanojen ja ilmausten kahdentuminen tunnistetaan toisen enkelin sanoman ja Keskiyön huudon yhdistettyjen sanomien vertauskuvaksi. Se myös vahvistaa sen periaatteen, jonka sisar White on esittänyt, että profetian tutkimisen tulee perustua Danielin ja Ilmestyskirjan kirjoissa kuvattujen valtakuntien nousuun ja kukistumiseen. Se havainnollistaa käsitettä, että Babylonin kukistumisen ymmärtämiseksi profetian tutkijan tulee koota yhteen kaikki Babylonin kukistumiset, ”rivi rivin päälle”, vahvistaakseen Babylonin lopullista kukistumista koskevan oikean profeetallisen sanoman.

Babylon falling twice in the message of the second angel, is based upon the prophetic rule which identifies that truth is established upon the testimony of two witnesses. The doubling of Babylon’s fall within the message, represents the prophetic methodology that is identified in the Bible as the latter rain. That sacred methodology, which is the latter rain, is the application of bringing various lines of prophecy together “line upon line.” When employed by the student of prophecy, the methodology establishes the “message” of the latter rain. The latter rain message that is established through the application of the sacred methodology, is thereafter proclaimed in the combined prophetic histories of the second angel and the Midnight Cry. This was true in the history of the movement of the first angel, and it is true today, in the history of the movement of the third angel.

Babylonin lankeaminen kahdesti toisen enkelin sanomassa perustuu profeetalliseen sääntöön, jonka mukaan totuus vahvistetaan kahden todistajan todistuksella. Babylonin lankeemuksen kaksinkertaistuminen sanoman sisällä edustaa sitä profeetallista menetelmää, joka Raamatussa tunnistetaan myöhäissateeksi. Tuo pyhä menetelmä, joka on myöhäissade, on eri profetian linjojen yhdistämisen sovellutus ”rivi rivin päälle”. Kun profetian tutkija käyttää sitä, menetelmä vahvistaa myöhäissateen ”sanoman”. Myöhäissateen sanoma, joka vahvistetaan tämän pyhän menetelmän soveltamisen kautta, julistetaan sen jälkeen toisen enkelin ja keskiyön huudon yhdistetyissä profeetallisissa historioissa. Tämä oli totta ensimmäisen enkelin liikkeen historiassa, ja se on totta tänään, kolmannen enkelin liikkeen historiassa.

Chapters four and five of the book of Daniel, represent the line of history which covers the rise and beginning of Babylon, represented by Nebuchadnezzar in chapter four, and then the fall and ending of Babylon, represented by Belshazzar in chapter five. Together they produce one prophetic line. The prophetic line produced by those two chapters is to be laid over the top of Daniel chapters one through three, in order to establish the latter rain message.

Danielin kirjan neljäs ja viides luku edustavat sitä historian linjaa, joka kattaa Babylonin nousun ja alun, jota Nebukadnessar edustaa neljännessä luvussa, sekä sitten Babylonin kukistumisen ja lopun, jota Belsassar edustaa viidennessä luvussa. Yhdessä ne muodostavat yhden profeetallisen linjan. Näiden kahden luvun tuottama profeetallinen linja on asetettava Danielin lukujen yhdestä kolmeen päälle, jotta myöhemmän sateen sanoma voidaan vahvistaa.

The two chapters present the fall and rising again of Nebuchadnezzar and the fall and destruction of Belshazzar, and therefore present the fall of Babylon in the beginning and ending of the line. The line of prophecy created by the two chapters is structured upon Babylon falling, rising, and then falling again. That fact alone identifies that those two chapters represent the message of the second angel. The two chapters represent the history of the earth beast of Revelation thirteen, and in that history the message of the second angel and Midnight Cry is twice proclaimed.

Nämä kaksi lukua esittävät Nebukadnessarin lankeemuksen ja jälleen kohoamisen sekä Belsassarin lankeemuksen ja tuhon, ja siten ne esittävät Babylonin lankeemuksen suvun alussa ja lopussa. Näiden kahden luvun muodostama profetian linja rakentuu sen varaan, että Babylon lankeaa, nousee ja sitten lankeaa jälleen. Jo yksin tämä tosiasia osoittaa, että nämä kaksi lukua edustavat toisen enkelin sanomaa. Nämä kaksi lukua kuvaavat Ilmestyskirjan kolmattatoista luvun maapetoon liittyvää historiaa, ja tässä historiassa toisen enkelin sanoma ja keskiyön huuto julistetaan kahdesti.

Therefore, before we begin our consideration of chapters four and five of Daniel, we will identify the sacred methodology which is the latter rain, and then by employing that methodology we will identify the message of the latter rain.

Sentähden, ennen kuin aloitamme Danielin neljännen ja viidennen luvun tarkastelun, määrittelemme pyhän metodologian, joka on myöhäissade, ja sitten tuota metodologiaa soveltamalla määrittelemme myöhäissateen sanoman.

A significant waymark of the history of the first and second angel was the methodology represented by William Miller’s rules of prophetic interpretation. Those rules were used by men to identify the message of the Midnight Cry, and that message was the latter rain message for that history. A significant waymark of the history of the third angel is the methodology represented as “Prophetic Keys”. Those rules are to be used in conjunction with the rules of William Miller to identify the message of the Midnight Cry in our current history, and the message that is now being established by those rules is the latter rain message of the last days. Miller’s rules represent the early rain in the prophetic history of the earth beast, and those rules combined with the “Prophetic Keys” represent the latter rain in the prophetic history of the earth beast.

Ensimmäisen ja toisen enkelin historian merkittävä tienviitta oli se menetelmä, jota William Millerin profeetallisen tulkinnan säännöt edustivat. Ihmiset käyttivät noita sääntöjä tunnistaakseen Keskiyön huudon sanoman, ja tuo sanoma oli tuon historian myöhäissateen sanoma. Kolmannen enkelin historian merkittävä tienviitta on se menetelmä, jota ”Profetialliset avaimet” edustavat. Näitä sääntöjä tulee käyttää yhdessä William Millerin sääntöjen kanssa, jotta voidaan tunnistaa Keskiyön huudon sanoma meidän nykyisessä historiassamme, ja se sanoma, joka nyt vahvistetaan näiden sääntöjen avulla, on viimeisten päivien myöhäissateen sanoma. Millerin säännöt edustavat varhaissadetta maapetoon liittyvässä profeetallisessa historiassa, ja nämä säännöt yhdessä ”Profetiallisten avainten” kanssa edustavat myöhäissadetta maapetoon liittyvässä profeetallisessa historiassa.

The latter rain is the methodology employed to produce the message. There are those who are deceived because they seek for the latter rain experience, without first seeking the message that produces the experience. The Pentecostal churches of Christianity are a clear example of that deception. That same type of misguided direction is available to those who do seek for the latter rain message, but refuse to seek for the methodology that identifies and establishes the latter rain message. Without the correct methodology, the correct message cannot be identified. Without the correct message, the correct experience is an impossibility.

Myöhäissade on se metodologia, jota käytetään sanoman tuottamiseksi. On niitä, jotka tulevat petetyiksi, koska he tavoittelevat myöhäissateen kokemusta etsimättä ensin sanomaa, joka tuottaa tuon kokemuksen. Kristikunnan helluntailaiset kirkot ovat selvä esimerkki tuosta petoksesta. Sama väärään johtava suunta on mahdollinen myös niille, jotka kyllä etsivät myöhäissateen sanomaa, mutta kieltäytyvät etsimästä sitä metodologiaa, joka yksilöi ja vahvistaa myöhäissateen sanoman. Ilman oikeaa metodologiaa oikeaa sanomaa ei voida tunnistaa. Ilman oikeaa sanomaa oikea kokemus on mahdottomuus.

The significance of this biblical fact goes unrecognized by most, for they have never considered the possibility that there is one right way to study the Bible, and that there are many wrong ways to study the Bible. The wrong way to study the Bible, that is by far the most often chosen, is to trust other men’s opinions of what the Bible teaches. It is such a common issue with men, that every church organizes a system to address this falsely perceived need of their flocks. That false need, produces the false work of establishing a system of leaders who are identified as the spiritual experts of biblical understanding that will correctly direct the understanding of the untrained flock. The Bible does identify a very organized system for the structure of a church, which includes elders, prophets and teachers, but the Bible never endorses the corruption of church organization that produces a system of leaders who have been ordained to identify what is or what isn’t truth, and thereafter, who is and who isn’t a heretic.

Useimmat eivät tunnista tämän raamatullisen tosiasian merkitystä, sillä he eivät ole koskaan harkinneet mahdollisuutta, että Raamattua tulee tutkia yhdellä oikealla tavalla ja että on monia vääriä tapoja tutkia Raamattua. Väärä tapa tutkia Raamattua, se jota valitaan ylivoimaisesti useimmin, on luottaa muiden ihmisten mielipiteisiin siitä, mitä Raamattu opettaa. Tämä on ihmisille niin tavallinen ongelma, että jokainen kirkko järjestää järjestelmän vastatakseen laumansa tähän virheellisesti oletettuun tarpeeseen. Tuo väärä tarve synnyttää väärän työn: sellaisen johtajajärjestelmän perustamisen, jossa tietyt henkilöt määritellään raamatullisen ymmärryksen hengellisiksi asiantuntijoiksi, joiden tehtävänä on oikein ohjata kouluttamattoman lauman ymmärrystä. Raamattu kyllä esittää hyvin järjestäytyneen järjestelmän seurakunnan rakennetta varten, johon kuuluvat vanhimmat, profeetat ja opettajat, mutta Raamattu ei koskaan hyväksy sitä seurakuntaorganisaation turmelusta, joka synnyttää johtajajärjestelmän, jonka jäsenet on asetettu virkaan määrittämään, mikä on totuus ja mikä ei ole, ja sen jälkeen, kuka on harhaoppinen ja kuka ei.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. 2 Timothy 2:15.

> Pyri osoittautumaan Jumalalle hyväksytyksi, työntekijäksi, jonka ei tarvitse hävetä ja joka oikein jakelee totuuden sanaa. 2. Timoteukselle 2:15.

A church leader is to exhort, rebuke, teach and guard against false doctrines and those who promote the false doctrines, but we are each to “study to show” ourselves “approved unto God,” by “rightly dividing the word of truth.” In doing so, we must know the methodology that the Bible identifies as the correct way to rightly divide the word of truth. The book of Isaiah sets forth these issues in the context of the latter rain, so it is there that we will begin.

Seurakunnan johtajan tulee kehottaa, nuhdella, opettaa ja varjella vääriltä opeilta sekä niiltä, jotka edistävät vääriä oppeja, mutta meidän jokaisen tulee “tutkia osoittautuaksemme” “Jumalalle otollisiksi” “totuuden sanaa oikein jakelemalla”. Näin tehdessämme meidän täytyy tuntea se menetelmä, jonka Raamattu osoittaa oikeaksi tavaksi jakaa totuuden sana oikein. Jesajan kirja esittää nämä kysymykset myöhäissateen asiayhteydessä, ja siksi aloitamme siitä.

> In that day the Lord with his sore and great and strong sword shall punish leviathan the piercing serpent, even leviathan that crooked serpent; and he shall slay the dragon that is in the sea. In that day sing ye unto her, A vineyard of red wine. I the Lord do keep it; I will water it every moment: lest any hurt it, I will keep it night and day. Fury is not in me: who would set the briers and thorns against me in battle? I would go through them, I would burn them together. Or let him take hold of my strength, that he may make peace with me; and he shall make peace with me. He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him? In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will shew them no favour. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall beat off from the channel of the river unto the stream of Egypt, and ye shall be gathered one by one, O ye children of Israel. And it shall come to pass in that day, that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem. Isaiah 27:1–13.

> Sinä päivänä Herra kostaa kovalla, suurella ja väkevällä miekallansa Leviatanille, kiitävälle käärmeelle, niin, Leviatanille, koukeroiselle käärmeelle; ja hän surmaa lohikäärmeen, joka on meressä. Sinä päivänä laulakaa siitä: Punaviinitarha. Minä, Herra, varjelen sitä; minä kastelen sitä joka hetki; ettei kukaan sitä vahingoittaisi, minä varjelen sitä yöt ja päivät. Viha ei ole minussa: kuka asettaisi orjantappurat ja ohdakkeet minua vastaan taisteluun? Minä kävisin niiden lävitse, minä polttaisin ne kaikki yhdessä. Tai tarttukoon hän minun voimaani, että hän tekisi rauhan minun kanssani; niin hän tekee rauhan minun kanssani. Hän saattaa Jaakobista polveutuvat juurtumaan; Israel on kukkiva ja versova, ja se täyttää maanpiirin hedelmällä. Onko hän lyönyt sitä, niin kuin hän löi niitä, jotka sitä löivät? Tai onko sitä surmattu sen surman mukaan, jolla sen surmaajat surmattiin? Mitalla, kun se versoo esiin, sinä käyt sen kanssa oikeutta; hän hillitsee ankaran tuulensa itätuulen päivänä. Tämän kautta siis sovitetaan Jaakobin vääryys; ja tämä on koko hedelmä hänen syntinsä poistamiseksi: kun hän tekee kaikki alttarin kivet kalkkikivien kaltaisiksi, murskatuiksi kappaleiksi, eivät astartet eivätkä patsaat enää pysy pystyssä. Mutta varustettu kaupunki jää autioksi, asuinpaikka hyljätään ja jätetään kuin erämaa: siellä vasikka käy laitumella, siellä se makaa ja kaluaa sen oksat. Kun sen oksat ovat kuivuneet, ne taitetaan pois; naiset tulevat ja sytyttävät ne tuleen; sillä tämä on kansa vailla ymmärrystä; sentähden hän, joka sen on tehnyt, ei armahda sitä, eikä hän, joka sen on muovannut, osoita sille suosiota. Ja on tapahtuva sinä päivänä, että Herra puistaa hedelmät virran uomasta Egyptin puroon asti, ja teidät kootaan yksitellen, te israelilaiset. Ja on tapahtuva sinä päivänä, että suureen pasuunaan puhalletaan, ja he tulevat, jotka olivat menehtymäisillään Assyrian maassa, ja karkotetut Egyptin maassa, ja kumartavat Herraa pyhällä vuorella Jerusalemissa. Jesaja 27:1–13.

In the previous articles, we have repeatedly addressed the “ensign” that is lifted up to call God’s other children out of Babylon. The last verse of Isaiah chapter twenty-seven, addresses the work of the ensign when it says “the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria.” Assyria is a symbol of Babylon in the last days, and those that hear the warning message to come out of Babylon in the verse, come and worship with those represented as the one hundred and forty-four thousand who are prophetically located at “the holy mount at Jerusalem.”

Edellisissä kirjoituksissa olemme toistuvasti käsitelleet sitä ”lippua”, joka kohotetaan kutsumaan Jumalan muut lapset ulos Babylonista. Jesajan kahdennenkymmenennenseitsemännen luvun viimeinen jae käsittelee lipun työtä sanoessaan: ”suureen pasuunaan puhalletaan, ja he tulevat, jotka olivat joutumaisillaan hukkaan Assyrian maassa.” Assyria on Babylonin vertauskuva viimeisinä päivinä, ja ne, jotka jakeessa kuulevat varoitussanoman lähteä ulos Babylonista, tulevat ja palvovat niiden kanssa, joita kuvataan sadaksineljääkymmeneksineljäksituhanneksi ja jotka profeetallisesti sijaitsevat ”pyhällä vuorella Jerusalemissa”.

The verse says, “and it shall come to pass in that day.” “That day,” which is the day when the second voice of Revelation chapter eighteen, calls God’s other children out of Babylon, is the setting for the entire chapter. The second voice of Revelation chapter eighteen, cries at the Sunday law, when the whore of Tyre is remembered.

Jakeessa sanotaan: ”ja on tapahtuva sinä päivänä.” ”Sinä päivänä”, joka on se päivä, jolloin Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun toinen ääni kutsuu Jumalan muut lapset ulos Babylonista, on koko luvun tapahtumayhteys. Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun toinen ääni huutaa sunnuntailain aikana, jolloin Tyyron portto muistetaan.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Revelation 18:4, 5.

> Ja minä kuulin toisen äänen taivaasta sanovan: ”Lähtekää siitä ulos, te minun kansani, ettette tulisi osallisiksi hänen synneistään ettekä saisi osaksenne hänen vitsauksiaan. Sillä hänen syntinsä ulottuvat taivaaseen asti, ja Jumala on muistanut hänen vääryytensä.” Ilmestys 18:4, 5.

Isaiah chapter twenty-seven, begins by identifying the same day that the chapter ends with, when it says, “In that day the Lord with his sore and great and strong sword shall punish leviathan the piercing serpent, even leviathan that crooked serpent; and he shall slay the dragon that is in the sea.”

Jesajan luku kaksikymmentäseitsemän alkaa osoittamalla saman päivän, johon luku päättyy, sanoessaan: ”Sinä päivänä Herra kovalla, suurella ja väkevällä miekallansa rankaisee Leviatania, pakenevaa käärmettä, Leviatania, kiemurtelevaa käärmettä; ja hän surmaa lohikäärmeen, joka on meressä.”

At the Sunday law God’s executive, retributive judgment begins upon the kingdoms of the dragon (the United Nations), the beast (the papacy) and the false prophet (the United States). At the Sunday law the false prophet is overthrown as the sixth kingdom of Bible prophecy, and national apostasy produces national ruin. The Sunday law is where God’s executive judgments begin to fall upon the dragon, who is Satan (and whose earthly kingdom is represented as the dragon), the beast and the false prophet. It is a progressive punishment, that begins at the Sunday law. The beginning and the ending of chapter twenty-seven of Isaiah is the Sunday law, and the chapter represents specific issues that are directly connected with the history that leads up to and follows after the Sunday law.

Sunnuntailain aikana Jumalan toimeenpaneva, kostava tuomio alkaa kohdistua lohikäärmeen (Yhdistyneiden Kansakuntien), pedon (paaviuden) ja väärän profeetan (Yhdysvaltojen) valtakuntiin. Sunnuntailain aikana väärä profeetta kukistetaan Raamatun profetian kuudentena valtakuntana, ja kansallinen luopumus synnyttää kansallisen perikadon. Sunnuntailaki on se kohta, jossa Jumalan toimeenpanevat tuomiot alkavat langeta lohikäärmeen päälle, joka on Saatana (ja jonka maallinen valtakunta esitetään lohikäärmeenä), pedon ja väärän profeetan päälle. Se on asteittain etenevä rangaistus, joka alkaa sunnuntailaista. Jesajan kahdennenkymmenennenseitsemännen luvun alku ja loppu ovat sunnuntailaki, ja luku esittää erityisiä kysymyksiä, jotka liittyvät suoraan siihen historiaan, joka johtaa sunnuntailakiin ja seuraa sitä.

We are considering chapter twenty-seven, for it establishes the prophetic setting for chapters twenty-eight and twenty-nine. In those chapters we will find the definition of the latter rain as a methodology, which will allow us to understand the significance of laying chapters four and five of Daniel over the top of chapters one through three of Daniel. After Isaiah chapter twenty-seven, identifies the beginning of the progressive punishment of the dragon’s kingdom, he records that in that period of time, God’s people are commanded to “sing unto her.” Sing unto who?

Tarkastelemme lukua kaksikymmentäseitsemän, sillä se luo profeetallisen asetelman luvuille kaksikymmentäkahdeksan ja kaksikymmentäyhdeksän. Noissa luvuissa löydämme myöhäissateen määritelmän metodologiana, mikä antaa meille mahdollisuuden ymmärtää, mitä merkitsee Danielin lukujen neljä ja viisi asettaminen Danielin lukujen yhdestä kolmeen päälle. Sen jälkeen kun Jesajan luku kaksikymmentäseitsemän osoittaa lohikäärmeen valtakunnan asteittaisen rankaisemisen alun, hän kirjoittaa, että tuona ajanjaksona Jumalan kansaa käsketään ”laulamaan hänelle”. Laulamaan kenelle?

The answer of who is to be sung to is in the title of the song, for they are to sing “a vineyard of red wine, that the Lord keeps.” The story of the vineyard is the story of God’s people, and it is first mentioned by Isaiah in chapter five.

Vastaus siihen, kenelle lauletaan, on laulun otsikossa, sillä heidän tulee laulaa ”punaviiniviinitarhasta, jota Herra varjelee”. Viinitarhan kertomus on kertomus Jumalan kansasta, ja Jesaja mainitsee sen ensimmäisen kerran viidennessä luvussa.

> Now will I sing to my wellbeloved a song of my beloved touching his vineyard. My wellbeloved hath a vineyard in a very fruitful hill: And he fenced it, and gathered out the stones thereof, and planted it with the choicest vine, and built a tower in the midst of it, and also made a winepress therein: and he looked that it should bring forth grapes, and it brought forth wild grapes. And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard. What could have been done more to my vineyard, that I have not done in it? wherefore, when I looked that it should bring forth grapes, brought it forth wild grapes? And now go to; I will tell you what I will do to my vineyard: I will take away the hedge thereof, and it shall be eaten up; and break down the wall thereof, and it shall be trodden down: And I will lay it waste: it shall not be pruned, nor digged; but there shall come up briers and thorns: I will also command the clouds that they rain no rain upon it. For the vineyard of the Lord of hosts is the house of Israel, and the men of Judah his pleasant plant: and he looked for judgment, but behold oppression; for righteousness, but behold a cry. Isaiah 5:1–5.

> Nyt minä laulan rakkaimmalleni laulun rakkaastani ja hänen viinitarhastaan. Rakkaallani oli viinitarha hyvin hedelmällisellä kukkulalla. Ja hän aidasi sen, ja keräsi siitä kivet pois, ja istutti siihen jaloimman viinipuun, ja rakensi tornin sen keskelle, ja hakkautti siihen myös viinikuurnan; ja hän odotti sen tuottavan rypäleitä, mutta se tuotti villirypäleitä. Ja nyt, te Jerusalemin asukkaat ja Juudan miehet, tuomitkaa, minä pyydän, minun ja minun viinitarhani välillä. Mitä muuta olisi voitu tehdä minun viinitarhalleni, mitä en ole sille tehnyt? Miksi se sitten, kun minä odotin sen tuottavan rypäleitä, tuotti villirypäleitä? Ja nyt, kuulkaa: minä ilmoitan teille, mitä minä teen viinitarhalleni. Minä poistan sen aidan, ja se joutuu syötäväksi; minä murran sen muurin, ja se tallataan maahan. Ja minä teen sen autioksi: sitä ei leikata eikä kuokita, vaan siihen kasvaa orjantappuroita ja ohdakkeita; minä käsken myös pilviä, etteivät ne sada sadetta sen päälle. Sillä Herra Sebaotin viinitarha on Israelin heimo, ja Juudan miehet ovat hänen mieluinen istutuksensa; ja hän odotti oikeutta, mutta katso, sortoa; vanhurskautta, mutta katso, huutoa. Jesaja 5:1–5.

In the history of the Sunday law crisis, God’s people are to sing the song of the vineyard to God’s people, for the song says, “And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard.” The song of the vineyard is the song identifying the passing by of a former covenant people, while God enters into covenant with those whom Peter says were “in time past were not a people, but are now the people of God.” It identifies that no rain has fallen upon the vineyard, thus identifying the work of Elijah who comes in that period of time, and who alone can produce rain during that period. We know the song is about the passing by of a covenant people, for the song of the vineyard was sung by Christ to ancient Israel, in the period that ancient Israel was being passed by, while God was simultaneously entering into covenant with spiritual Israel.

Sunnuntailakikriisin historiassa Jumalan kansan tulee laulaa viinitarhan laulu Jumalan kansalle, sillä laulussa sanotaan: ”Ja nyt, Jerusalemin asukkaat ja Juudan miehet, tuomitkaa, minä pyydän, minun ja minun viinitarhani välillä.” Viinitarhan laulu on laulu, joka osoittaa entisen liittokansan syrjään siirtämisen, samalla kun Jumala tekee liiton niiden kanssa, joiden Pietari sanoo ”ennen ette olleet kansa, mutta nyt olette Jumalan kansa”. Se osoittaa, ettei viinitarhan päälle ole satanut sadetta, ja siten se osoittaa Elian työn, hänen, joka tulee tuona ajanjaksona ja joka yksin voi tuona aikana saada aikaan sateen. Me tiedämme, että laulu koskee liittokansan syrjään siirtämistä, sillä Kristus lauloi viinitarhan laulun muinaiselle Israelille sinä aikana, jolloin muinainen Israel syrjäytettiin, samalla kun Jumala samanaikaisesti teki liiton hengellisen Israelin kanssa.

> Hear another parable: There was a certain householder, which planted a vineyard, and hedged it round about, and digged a winepress in it, and built a tower, and let it out to husbandmen, and went into a far country: And when the time of the fruit drew near, he sent his servants to the husbandmen, that they might receive the fruits of it. And the husbandmen took his servants, and beat one, and killed another, and stoned another. Again, he sent other servants more than the first: and they did unto them likewise. But last of all he sent unto them his son, saying, They will reverence my son. But when the husbandmen saw the son, they said among themselves, This is the heir; come, let us kill him, and let us seize on his inheritance. And they caught him, and cast him out of the vineyard, and slew him. When the lord therefore of the vineyard cometh, what will he do unto those husbandmen? They say unto him, He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons. Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. And when the chief priests and Pharisees had heard his parables, they perceived that he spake of them. Matthew 21:33–45.

> Kuulkaa toinen vertaus: Oli eräs perheenisä, joka istutti viinitarhan, aidasi sen ympäriinsä, kaivoi siihen viinikuurnan, rakensi tornin, vuokrasi sen viinitarhureille ja matkusti kaukaiseen maahan. Ja kun hedelmien aika lähestyi, hän lähetti palvelijansa viinitarhureiden luo saadakseen sen hedelmät. Mutta viinitarhurit ottivat hänen palvelijansa, pieksivät yhden, tappoivat toisen ja kivittivät kolmannen. Jälleen hän lähetti muita palvelijoita, useampia kuin ensimmäisellä kerralla, ja he tekivät näille samoin. Mutta viimeiseksi hän lähetti heidän luokseen poikansa sanoen: He kavahtavat minun poikaani. Mutta kun viinitarhurit näkivät pojan, he sanoivat keskenään: Tämä on perillinen; tulkaa, tappakaamme hänet ja ottakaamme haltuumme hänen perintönsä. Ja he ottivat hänet kiinni, heittivät hänet ulos viinitarhasta ja tappoivat hänet. Kun siis viinitarhan herra tulee, mitä hän tekee noille viinitarhureille? He sanoivat hänelle: Nuo pahat hän kurjasti tuhoaa, ja vuokraa viinitarhansa toisille viinitarhureille, jotka antavat hänelle hedelmät ajallaan. Jeesus sanoi heille: Ettekö ole koskaan lukeneet kirjoituksista: Se kivi, jonka rakentajat hylkäsivät, on tullut kulmakiveksi; Herralta tämä on tullut, ja se on ihmeellistä meidän silmissämme? Sentähden minä sanon teille: Jumalan valtakunta otetaan teiltä pois ja annetaan kansalle, joka tuottaa sen hedelmät. Ja joka kaatuu tähän kiveen, ruhjoutuu; mutta jonka päälle se kaatuu, sen se murskaa tomuksi. Ja kun ylipapit ja fariseukset kuulivat hänen vertauksensa, he ymmärsivät, että hän puhui heistä. Matteus 21:33–45.

When Jesus sang the song of God’s vineyard to ancient Israel, they were so drawn into the logic and strength of the message, that when Jesus asked the quibbling Jews, what the Lord of the vineyard would do to those who slew the Son, they could not help but provide the correct answer, when they said, “He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons.”

Kun Jeesus lauloi Jumalan viinitarhan laulun muinaiselle Israelille, he tempautuivat niin täysin sanoman logiikkaan ja voimaan, että kun Jeesus kysyi saivartelevilta juutalaisilta, mitä viinitarhan Herra tekisi niille, jotka surmasivat Pojan, he eivät voineet olla antamatta oikeaa vastausta sanoessaan: ”Hän perikatoon tuhoaa nuo pahat miehet ja vuokraa viinitarhansa toisille viinitarhureille, jotka antavat hänelle sen hedelmät niiden aikoina.”

Jesus then immediately added another verse to the song, when he sang about the rejected stone, and pulled their answer together with the closing stanza when he stated, “Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder.” The “grinding him to powder,” echoes Isaiah twenty-seven making “all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up.” Both are references to the work of revival carried out by Josiah, who symbolized those in the last days that rediscover the “seven times”, which is the stumbling stone that crushes those who refuse to find it precious.

Jeesus lisäsi sitten välittömästi lauluun toisen jakeen, kun hän lauloi hylätystä kivestä, ja kokosi heidän vastauksensa yhteen päätössäkeistöllä, kun hän sanoi: ”Sentähden minä sanon teille: Jumalan valtakunta otetaan teiltä pois ja annetaan kansalle, joka tuottaa sen hedelmät. Ja joka tähän kiveen kaatuu, se ruhjoutuu; mutta jonka päälle se kaatuu, sen se murskaa tomuksi.” Ilmaus ”murskaa tomuksi” kaikuu Jesajan kirjan kahdennessakymmenennessäseitsemännessä luvussa, jossa puhutaan ”siitä, että kaikki alttarin kivet ovat kuin murskaksi hakatut kalkkikivet; asera-patsaat ja kuvat eivät enää pysy pystyssä.” Molemmat viittaavat Josian suorittamaan herätyksen työhön; Josia oli niiden vertauskuva, jotka viimeisinä päivinä löytävät uudelleen ”seitsemän aikaa”, tuon loukkauskiven, joka murskaa ne, jotka kieltäytyvät pitämästä sitä kalliina.

In the day of the Sunday law, as represented in Isaiah chapter twenty-seven, those who “in time past were not a people,” are to sing the song of the Lord’s vineyard of red wine. These articles have often identified that there is no third message, without a first and a second message. The Sunday law is the third message, and the day of the Sunday law includes the history of the first and second messages. In chapter twenty-seven of Isaiah, the Sunday law is identifying the period represented in Daniel chapter one, and then again in Daniel chapters one through three. Prophetically, the day of the Sunday law in chapter twenty-seven is identifying the history of September 11, 2001, when the first message was empowered through to the soon-coming Sunday law.

Sunnuntailain päivänä, niin kuin se esitetään Jesajan kirjan luvussa kaksikymmentäseitsemän, niiden, jotka ”ennen eivät olleet kansa”, tulee laulaa Herran punaviinitarhan laulua. Nämä kirjoitukset ovat usein osoittaneet, ettei ole kolmatta sanomaa ilman ensimmäistä ja toista sanomaa. Sunnuntailaki on kolmas sanoma, ja sunnuntailain päivä sisältää ensimmäisen ja toisen sanoman historian. Jesajan luvussa kaksikymmentäseitsemän sunnuntailaki osoittaa Danielin kirjan ensimmäisessä luvussa kuvatun ajanjakson ja sitten jälleen Danielin kirjan lukujen yksi–kolme esittämän historian. Profeetallisesti luvun kaksikymmentäseitsemän sunnuntailain päivä osoittaa 11. syyskuuta 2001 alkavaa historiaa, jolloin ensimmäinen sanoma sai voiman aina pian tulevaan sunnuntailakiin saakka.

We will continue on in our consideration of the song that the redeemed are to proclaim in the time leading up to the point where the whore of Rome will begin to sing her song, in the next article.

Jatkamme seuraavassa artikkelissa sen laulun tarkastelua, jota lunastettujen on julistettava aikana, joka johtaa siihen hetkeen, jolloin Rooman portto alkaa laulaa omaa lauluansa.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. And I heard a voice from heaven, as the voice of many waters, and as the voice of a great thunder: and I heard the voice of harpers harping with their harps: And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:1–5.

> Ja minä näin, ja katso: Karitsa seisoi Siionin vuorella, ja hänen kanssaan sata neljäkymmentäneljä tuhatta, joiden otsiin oli kirjoitettu hänen Isänsä nimi. Ja minä kuulin äänen taivaasta, ikään kuin paljojen vetten pauhun ja ikään kuin suuren ukkosen jylinän; ja se ääni, jonka kuulin, oli kuin kanteleensoittajien, jotka soittivat kanteleitansa. Ja he lauloivat ikään kuin uutta laulua valtaistuimen edessä ja neljän olennon edessä ja vanhinten edessä; eikä kukaan voinut oppia sitä laulua paitsi ne sata neljäkymmentäneljä tuhatta, jotka oli ostettu maasta. Nämä ovat ne, jotka eivät ole saastuttaneet itseään naisten kanssa, sillä he ovat neitsyitä. Nämä ovat ne, jotka seuraavat Karitsaa, mihin ikinä hän menee. Nämä on ostettu ihmisistä esikoishedelmäksi Jumalalle ja Karitsalle. Eikä heidän suustaan ole löydetty vilppiä, sillä he ovat tahrattomat Jumalan valtaistuimen edessä. Ilmestys 14:1–5.

Back to Articles