Article

# The Book of Daniel - Number Thirty-Eight

Danielin kirja – numero kolmekymmentäkahdeksan

Unveiling the Jewels: William Miller’s Prophetic Dream and the Restoration of Truth

रत्नों का अनावरण: विलियम मिलर का भविष्यवाणीमय स्वप्न और सत्य की पुनर्स्थापना

Author

Jeff Pippenger

Published

January 2, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In Miller’s dream he was sent a casket by an unseen hand. In his dream he was led to understand the dimensions of the casket as “six square” by “ten inches.” Ten multiplied by six squared equates to three hundred and sixty, which represents the days in a prophetic year. Miller was given a casket that contained the message he was to proclaim, and the message he was to proclaim was based upon the principle that a day in Bible prophecy represents a year. The casket was the Bible, and for Miller the Bible was to be viewed in the dimension of the “day-for-a-year” principle of Bible prophecy.

Millerin unessa näkymätön käsi lähetti hänelle lippaan. Unessaan hänen annettiin ymmärtää lippaan mitat ”kuusi neliötä” kertaa ”kymmenen tuumaa”. Kymmenen kerrottuna kuuden neliöllä on kolmesataakuusikymmentä, mikä edustaa profeetallisen vuoden päiviä. Millerille annettiin lipas, joka sisälsi sanoman, jota hänen tuli julistaa, ja sanoma, jota hänen tuli julistaa, perustui periaatteeseen, että päivä raamatullisessa profetiassa edustaa vuotta. Lipas oli Raamattu, ja Millerin osalta Raamattua tuli tarkastella raamatullisen profetian ”päivä vuodesta” -periaatteen ulottuvuudessa.

> “Connected with the Word of God there is a key that unlocks the precious casket, to our satisfaction and delight. I feel thankful for every ray of light. In the future, experiences now to us very mysterious will be explained. Some experiences we may never fully comprehend until this mortal shall put on immortality.” Manuscript Releases, volume 17, 261.

> “Jumalan sanaan liittyy avain, joka avaa kallisarvoisen lippaan meidän tyydytykseksemme ja iloksemme. Tunnen kiitollisuutta jokaisesta valonsäteestä. Tulevaisuudessa selitetään kokemuksia, jotka ovat meille nyt hyvin salaperäisiä. Joitakin kokemuksia emme ehkä koskaan täysin käsitä, ennen kuin tämä kuolevainen pukeutuu kuolemattomuuteen.” Manuscript Releases, volume 17, 261.

There was a “key” attached to the casket in Miller’s dream which represented the methodology that Miller was led to employ.

Millerin unessa arkkuun oli kiinnitetty ”avain”, joka edusti sitä menetelmää, jota Miller johdatettiin käyttämään.

> “Those who are engaged in proclaiming the third angel’s message are searching the Scriptures upon the same plan that Father Miller adopted. In the little book entitled Views of the Prophecies and Prophetic Chronology, Father Miller gives the following simple but intelligent and important rules for Bible study and interpretation:—

> ”Ne, jotka ovat mukana julistamassa kolmannen enkelin sanomaa, tutkivat Raamattua saman suunnitelman mukaan, jonka isä Miller omaksui. Pienessä kirjassa, jonka nimi on *Views of the Prophecies and Prophetic Chronology*, isä Miller esittää seuraavat yksinkertaiset mutta älykkäät ja tärkeät säännöt Raamatun tutkimista ja tulkintaa varten:—

> “[Rules one through five quoted.]

> “[Säännöt yhdestä viiteen lainattuina.]”

> “The above is a portion of these rules; and in our study of the Bible we shall all do well to heed the principles set forth.” Review and Herald, November 25, 1884.

> ”Edellä oleva on osa näistä säännöistä; ja Raamatun tutkimisessamme meidän kaikkien on hyvä ottaa vaarin esitetyistä periaatteista.” Review and Herald, 25. marraskuuta 1884.

When Miller opened the casket, he found “all sorts and sizes of jewels, diamonds, precious stones, and gold and silver coin of every dimension and value, beautifully arranged in their several places in the casket; and thus arranged they reflected a light and glory equaled only to the sun.” Miller discovered the jewels of truths that make up the foundational truths of Adventism. The truths he found were “arranged” in perfect order and reflected the light of the sun.

Kun Miller avasi arkun, hän löysi ”kaikenlaisia ja kaikenkokoisia jalokiviä, timantteja, kalliita kiviä sekä kulta- ja hopearahoja kaiken kokoisina ja arvoisina, kauniisti järjestettyinä omille paikoilleen arkussa; ja näin järjestettyinä ne heijastivat valoa ja kirkkautta, jolle vertaa antoi ainoastaan aurinko.” Miller löysi ne totuuksien jalokivet, jotka muodostavat adventismin perustotuudet. Hänen löytämänsä totuudet olivat ”järjestetyt” täydellisessä järjestyksessä ja heijastivat auringon valoa.

Miller then placed the truths “on a center table” and called all to “come and see.” “Come and see,” is a symbol drawn from the opening of the seals in the book of Revelation, and Miller represents the wise that understand the message of Daniel that was unsealed in 1798. The truths that Miller placed upon the table, were the unsealed truths from the book of Daniel that had been unsealed by the Lion of the tribe of Judah, and were to test the generation that was alive when they were unsealed. For this reason, the four beasts of Revelation associated with the first four seals, and Miller, called out for that generation to “come and see.”

Miller asetti sitten totuudet ”keskuspöydälle” ja kutsui kaikkia ”tulemaan ja katsomaan”. ”Tule ja katso” on Ilmestyskirjan sinettien avaamisesta johdettu vertauskuva, ja Miller edustaa viisaita, jotka ymmärtävät Danielin sanoman, joka avattiin vuonna 1798. Ne totuudet, jotka Miller asetti pöydälle, olivat Danielin kirjasta avattuja totuuksia, jotka Juudan sukukunnan Leijona oli avannut ja joiden oli määrä koetella sitä sukupolvea, joka eli niiden avaamisen aikana. Tästä syystä Ilmestyskirjan neljä petoa, jotka liittyvät neljään ensimmäiseen sinettiin, ja Miller huusivat tuolle sukupolvelle: ”Tule ja katso.”

> And I saw when the Lamb opened one of the seals, and I heard, as it were the noise of thunder, one of the four beasts saying, Come and see. And I saw, and behold a white horse: and he that sat on him had a bow; and a crown was given unto him: and he went forth conquering, and to conquer. And when he had opened the second seal, I heard the second beast say, Come and see. And there went out another horse that was red: and power was given to him that sat thereon to take peace from the earth, and that they should kill one another: and there was given unto him a great sword. And when he had opened the third seal, I heard the third beast say, Come and see. And I beheld, and lo a black horse; and he that sat on him had a pair of balances in his hand. And I heard a voice in the midst of the four beasts say, A measure of wheat for a penny, and three measures of barley for a penny; and see thou hurt not the oil and the wine. And when he had opened the fourth seal, I heard the voice of the fourth beast say, Come and see. And I looked, and behold a pale horse: and his name that sat on him was Death, and Hell followed with him. And power was given unto them over the fourth part of the earth, to kill with sword, and with hunger, and with death, and with the beasts of the earth. Revelation 6:1–8.

> Ja minä näin, kuinka Karitsa avasi yhden sineteistä, ja minä kuulin ikään kuin ukkosen jylinän, yhden niistä neljästä olennosta sanovan: Tule ja katso. Ja minä näin, ja katso: valkoinen hevonen; ja sillä istuvalla oli jousi, ja hänelle annettiin kruunu, ja hän lähti voittaen ja voittamaan. Ja kun hän avasi toisen sinetin, minä kuulin toisen olennon sanovan: Tule ja katso. Ja lähti toinen hevonen, tulipunainen; ja sen selässä istuvalle annettiin valta ottaa rauha pois maasta, niin että ihmiset tappaisivat toinen toisensa; ja hänelle annettiin suuri miekka. Ja kun hän avasi kolmannen sinetin, minä kuulin kolmannen olennon sanovan: Tule ja katso. Ja minä näin, ja katso: musta hevonen; ja sillä istuvalla oli kädessään vaaka. Ja minä kuulin äänen niiden neljän olennon keskeltä sanovan: Mitallinen nisuja denarista, ja kolme mitallista ohria denarista; mutta öljyä ja viiniä älä turmele. Ja kun hän avasi neljännen sinetin, minä kuulin neljännen olennon äänen sanovan: Tule ja katso. Ja minä katsoin, ja katso: hallava hevonen; ja sen selässä istuvan nimi oli Kuolema, ja Tuonela seurasi hänen mukanaan. Ja heille annettiin valta neljänteen osaan maata, tappaa miekalla ja nälällä ja rutolla ja maan petojen kautta. Ilmestys 6:1–8.

It was Christ, represented as the Lion of the tribe of Judah, who unsealed the book sealed with seven seals in the book of Revelation, and it was the Lion of the tribe of Judah that unsealed the jewels that Miller placed upon the table, and then proclaimed for all to “come and see.”

Kristus, jota Ilmestyskirjassa kuvattiin Juudan sukukunnan leijonaksi, avasi seitsemällä sinetillä sinetöidyn kirjan, ja Juudan sukukunnan leijona avasi myös ne jalokivet, jotka Miller asetti pöydälle, ja julisti sitten kaikille: ”Tulkaa ja katsokaa.”

The truths he discovered were graphically illustrated upon the 1843 pioneer chart, which Sister White said was directed by the hand of the Lord, which was the same unseen hand that had brought Miller the casket full of jewels. The three hundred charts that were produced in 1842, were a fulfillment of Habakkuk’s command to write the vision and make it plain upon tables. Miller’s table in the center of his room represented the three hundred charts (tables) the Millerite messengers took to the world in 1842 and 1843. That chart, along with the 1850 pioneer chart, were the “tables” of Habakkuk chapter two.

Hänen löytämänsä totuudet havainnollistettiin elävästi vuoden 1843 pioneeritaulussa, jonka sisar White sanoi olleen Herran käden ohjaama; saman näkymättömän käden, joka oli tuonut Millerille arkun täynnä jalokiviä. Ne kolmesataa taulua, jotka valmistettiin vuonna 1842, olivat Habakukin käskyn täyttymys kirjoittaa näky ja tehdä se selväksi tauluihin. Millerin huoneensa keskellä ollut pöytä edusti niitä kolmeasataa taulua, jotka milleriläissanansaattajat veivät maailmalle vuosina 1842 ja 1843. Tuo taulu yhdessä vuoden 1850 pioneeritaulun kanssa oli Habakukin toisen luvun ”taulut”.

> “It was the united testimony of Second Advent lecturers and papers, when standing on ‘the original faith,’ that the publication of the chart was a fulfillment of Habakkuk 2:2, 3. If the chart was a subject of prophecy (and those who deny it leave the original faith), then it follows that BC 457 was the year from which to date the 2300 days. It was necessary that 1843 should be the first published time in order that ‘the vision’ should ‘tarry,’ or that there should be a tarrying time, in which the virgin band was to slumber and sleep on the great subject of time, just before they were to be aroused by the Midnight Cry.” James White, Second Advent Review and Sabbath Herald, Volume 1, Number 2.

> ”Toisen adventin julistajien ja lehtien yhteinen todistus oli heidän seistessään ’alkuperäisellä uskolla’, että taulun julkaiseminen oli Habakuk 2:2, 3:n täyttymys. Jos taulu oli profetian kohde (ja ne, jotka sen kieltävät, hylkäävät alkuperäisen uskon), niin siitä seuraa, että 457 eKr. oli se vuosi, josta 2300 päivää tuli laskea. Oli välttämätöntä, että vuosi 1843 olisi ensimmäinen julkaistu ajankohta, jotta ’näky’ ’viipyisi’ eli jotta olisi viivytyksen aika, jonka kuluessa neitsytjoukon tuli torkkua ja nukkua suuren aikaa koskevan aiheen äärellä juuri ennen kuin se oli herätettävä Keskiyön huudolla.” James White, Second Advent Review and Sabbath Herald, osa 1, numero 2.

The people who began to respond to the message (jewels) that was thereafter represented on Habakkuk’s table, were at first a few, but with the confirmation of the day-for-a-year principle on August 11, 1840, the people “increased to a crowd.”

Ihmiset, jotka alkoivat vastata siihen sanomaan (jalokivet), joka tämän jälkeen esitettiin Habakukin taululla, olivat aluksi harvalukuisia, mutta päivän-vuoden periaatteen vahvistuessa 11. elokuuta 1840 ihmiset ”lisääntyivät joukoksi”.

> “At the very time specified, Turkey, through her ambassadors, accepted the protection of the allied powers of Europe, and thus placed herself under the control of Christian nations. The event exactly fulfilled the prediction. When it became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and a wonderful impetus was given to the advent movement. Men of learning and position united with Miller, both in preaching and in publishing his views, and from 1840 to 1844 the work rapidly extended.” The Great Controversy, 334, 335.

> ”Juuri määrättyyn aikaan Turkki suurlähettiläidensä välityksellä hyväksyi Euroopan liittoutuneiden valtojen suojeluksen ja asetti siten itsensä kristittyjen kansakuntien valvontaan. Tapahtuma täytti ennustuksen täsmällisesti. Kun tämä tuli tunnetuksi, lukemattomat vakuuttuivat niiden profeetallisen tulkinnan periaatteiden oikeellisuudesta, jotka Miller ja hänen työtoverinsa olivat omaksuneet, ja adventtiliike sai ihmeellisen sysäyksen. Oppineet ja arvovaltaiset miehet liittyivät Milleriin sekä hänen näkemystensä saarnaamisessa että niiden julkaisemisessa, ja vuodesta 1840 vuoteen 1844 työ laajeni nopeasti.” The Great Controversy, 334, 335.

Then the crowd began to trouble the jewels. At that point Miller is going to identify the scattering of the jewels. The word “scatter” is one of the primary symbols of Leviticus twenty-six’s “seven times,” and Miller employs some variation of the word “scatter” ten times in the presentation of his dream. “Ten” is the symbol of a test, and marks the correct understanding of the symbolic meaning of Miller’s “scattered” jewels as a prophetic test for those upon whom the ends of the world are come.

Sitten väkijoukko alkoi ahdistella jalokiviä. Tässä vaiheessa Miller aikoo yksilöidä jalokivien hajottamisen. Sana ”hajottaa” on yksi 3. Mooseksen kirjan kahdennenkymmenennenkuudennen luvun ”seitsemän ajan” ensisijaisista symboleista, ja Miller käyttää jotakin sanan ”hajottaa” muunnelmaa kymmenen kertaa unensa esityksessä. ”Kymmenen” on koetuksen symboli ja merkitsee Millerin ”hajotettujen” jalokivien vertauskuvallisen merkityksen oikeaa ymmärtämistä profeetallisena koetuksena niille, joiden osaksi maailman aikojen loppu on tullut.

The rejection of the jewel of the “seven times” was the first jewel set aside by Laodicean Adventism as they failed the test of Moses’ “scattering,” which had been presented by Elijah (Miller), in 1863. From that point on the jewels were to be increasingly scattered, mixed with counterfeits and ultimately fully covered up. The covering up of the precious jewels would ultimately reach a point where the casket (the Bible) would be destroyed.

”Seitsemän ajan” jalokiven hylkääminen oli ensimmäinen jalokivi, jonka laodikealainen adventismi pani syrjään epäonnistuessaan Mooseksen ”hajottamista” koskevassa koetuksessa, jonka Elia (Miller) oli esittänyt vuonna 1863. Siitä lähtien jalokiviä oli määrä hajottaa yhä enemmän, sekoittaa väärennöksiin ja lopulta peittää kokonaan. Kallisarvoisten jalokivien peittäminen saavuttaisi lopulta pisteen, jossa rasia (Raamattu) tuhoutuisi.

In Miller’s dream there is a marked distinction between the first “seven times” the word “scatter” is employed by Miller, and the last three times he uses the word. After he mentions “scatter” “seven times,” he “became wholly discouraged and disheartened, and sat down and wept.”

Millerin unessa on selvä ero niiden ensimmäisten ”seitsemän kertaa” välillä, jolloin Miller käyttää sanaa ”hajottaa”, ja niiden viimeisten kolmen kerran välillä, jolloin hän käyttää samaa sanaa. Mainittuaan sanan ”hajottaa” ”seitsemän kertaa” hän ”tuli täysin lannistetuksi ja masentuneeksi, istuutui ja itki”.

Before Christ, represented as the Lion of the tribe of Judah, began his work of unsealing the book that was sealed with seven seals in the book of Revelation, John wept. John and Miller both wept when they understood the casket (God’s Word) had been buried up by counterfeit jewels.

Ennen kuin Kristus, jota Ilmestyskirjassa edustaa Juudan heimon Leijona, alkoi työnsä avatessaan kirjaa, joka oli sinetöity seitsemällä sinetillä, Johannes itki. Sekä Johannes että Miller itkivät, kun he ymmärsivät, että lipas (Jumalan Sana) oli haudattu väärennettyjen jalokivien alle.

> And I saw in the right hand of him that sat on the throne a book written within and on the backside, sealed with seven seals. And I saw a strong angel proclaiming with a loud voice, Who is worthy to open the book, and to loose the seals thereof? And no man in heaven, nor in earth, neither under the earth, was able to open the book, neither to look thereon. And I wept much, because no man was found worthy to open and to read the book, neither to look thereon. And one of the elders saith unto me, Weep not: behold, the Lion of the tribe of Juda, the Root of David, hath prevailed to open the book, and to loose the seven seals thereof. Revelation 5:1–5.

> Ja minä näin valtaistuimella istuvan oikeassa kädessä kirjakäärön, joka oli kirjoitettu sisältä ja ulkoapäin ja sinetöity seitsemällä sinetillä. Ja minä näin väkevän enkelin julistavan suurella äänellä: Kuka on arvollinen avaamaan kirjakäärön ja murtamaan sen sinetit? Eikä kukaan taivaassa eikä maan päällä eikä maan alla voinut avata kirjakääröä eikä edes katsoa siihen. Ja minä itkin suuresti, koska ei ketään havaittu arvolliseksi avaamaan ja lukemaan kirjakääröä eikä edes katsomaan siihen. Ja yksi vanhimmista sanoi minulle: Älä itke; katso, Juudan heimon Leijona, Daavidin Juuri, on voittanut, niin että hän voi avata kirjakäärön ja murtaa sen seitsemän sinettiä. Ilmestys 5:1–5.

Once the escalating rejection of the jewels that Miller discovered and presented to the world reached the point where the Bible (the casket) was destroyed, then Miller wept.

Kun Millerin löytämien ja maailmalle esittämien jalokivien yhä voimistuva hylkääminen saavutti sen pisteen, että Raamattu (korurasia) tuhottiin, silloin Miller itki.

> “I then saw that among the genuine jewels and coin they had scattered an innumerable quantity of spurious jewels and counterfeit coin. I was highly incensed at their base conduct and ingratitude, and reproved and reproached them for it; but the more I reproved, the more they scattered the spurious jewels and false coin among the genuine.

> ”Sitten näin, että aitojen jalokivien ja rahan joukkoon he olivat sirotelleet lukemattoman määrän vääriä jalokiviä ja väärennettyä rahaa. Minä suuresti närkästyin heidän alhaiseen menettelyynsä ja kiittämättömyyteensä sekä nuhtelin ja moitin heitä siitä; mutta mitä enemmän minä heitä nuhtelin, sitä enemmän he sirottelivat vääriä jalokiviä ja väärää rahaa aitojen joukkoon.

> “I then became vexed in my physical soul and began to use physical force to push them out of the room; but while I was pushing out one, three more would enter and bring in dirt and shavings and sand and all manner of rubbish, until they covered every one of the true jewels, diamonds, and coins, which were all excluded from sight. They also tore in pieces my casket and scattered it among the rubbish. I thought no man regarded my sorrow or my anger. I became wholly discouraged and disheartened, and sat down and wept.”

> “Tulin silloin murheelliseksi ruumiillisessa sielussani ja aloin käyttää ruumiillista voimaa ajaakseni heidät ulos huoneesta; mutta samalla kun työnsin yhden ulos, tuli kolme muuta sisään ja toi mukanaan likaa ja lastuja ja hiekkaa ja kaikenlaista rojua, kunnes he peittivät näkyvistä kaikki aidot jalokivet, timantit ja kolikot. He repivät myös kappaleiksi lippaaani ja hajottivat sen rojun sekaan. Minä ajattelin, ettei kukaan välittänyt murheestani eikä vihastani. Tulin kokonaan masentuneeksi ja alakuloiseksi, ja istuuduin ja itkin.”

At this point in his dream the word “scatter” has been employed “seven times.” The last three occurrences are distinct, from the first seven, thus placing a prophetic signature upon the seven scatterings as a symbol of the “seven times” of Leviticus twenty six. Miller’s second dream, as with Nebuchadnezzar’s second dream, symbolically identifies the “seven times.”

Tässä vaiheessa hänen unessaan sanaa ”hajottaa” on käytetty ”seitsemän kertaa”. Kolme viimeistä esiintymää eroavat ensimmäisistä seitsemästä ja asettavat näin profeetallisen sinetin noiden seitsemän hajottamisen ylle symbolina 3. Mooseksen kirjan 26. luvun ”seitsemälle ajalle”. Millerin toinen uni, samoin kuin Nebukadnessarin toinen uni, yksilöi vertauskuvallisesti nämä ”seitsemän aikaa”.

As with John in Revelation chapter five, when Miller wept, the dirt brush man (the Lion of the tribe of Judah), then “opened a door” and entered the room. The visual representation of the Father holding the book which was sealed with seven seals, that no man could open, and that had caused John to weep, began in verse one of chapter four.

Kuten Johanneksen kohdalla Ilmestyskirjan viidennessä luvussa, kun Miller itki, tomuharjamies (Juudan heimon Leijona) tuli silloin esiin, “avasi oven” ja astui huoneeseen. Visuaalinen esitys Isästä, joka piti kädessään kirjaa, joka oli sinetöity seitsemällä sinetillä, jota kukaan ei voinut avata ja joka oli saanut Johanneksen itkemään, alkoi neljännen luvun ensimmäisestä jakeesta.

> After this I looked, and, behold, a door was opened in heaven: and the first voice which I heard was as it were of a trumpet talking with me; which said, Come up hither, and I will show thee things which must be hereafter. Revelation 4:1.

> Tämän jälkeen minä näin, ja katso, ovi oli avattu taivaassa; ja ensimmäinen ääni, jonka kuulin, oli ikään kuin pasuunan ääni, joka puhui minulle ja sanoi: Nouse tänne, niin minä näytän sinulle, mitä tämän jälkeen on tapahtuva. Ilmestys 4:1.

Miller wept and saw a door opened. “While I was thus weeping and mourning for my great loss and accountability, I remembered God, and earnestly prayed that He would send me help. Immediately the door opened, and a man entered the room, when the people all left it; and he, having a dirt brush in his hand, opened the windows, and began to brush the dirt and rubbish from the room.” The Lion of the tribe of Judah and the dirt brush man arrived at the opening of a door, when John and Miller wept. The opening of a door is a symbol of a dispensational change.

Miller itki ja näki oven avautuvan. ”Kun näin itkien ja valittaen suurta menetystäni ja vastuutani, minä muistin Jumalaa ja rukoilin hartaasti, että Hän lähettäisi minulle apua. Heti ovi avautui, ja eräs mies tuli huoneeseen, jolloin kaikki ihmiset poistuivat sieltä; ja hän, pitäen kädessään pölyharjaa, avasi ikkunat ja alkoi harjata pois huoneesta tomua ja roskia.” Juudan heimon leijona ja pölyharjaa kantava mies saapuivat oven avautuessa, silloin kun Johannes ja Miller itkivät. Oven avautuminen on taloudenhoidollisen muutoksen vertauskuva.

With Miller, he wept and a door was opened, but he also prayed. “I became wholly discouraged and disheartened, and sat down and wept. While I was thus weeping and mourning for my great loss and accountability, I remembered God, and earnestly prayed that He would send me help. Immediately the door opened, and a man entered the room, when the people all left it; and he, having a dirt brush in his hand, opened the windows, and began to brush the dirt and rubbish from the room.”

Millerin tavoin hän itki, ja ovi avattiin, mutta hän myös rukoili. ”Minä masennuin ja lannistuin kokonaan, istuuduin ja itkin. Kun näin itkin ja murehdin suurta menetystäni ja vastuutani, minä muistin Jumalaa ja rukoilin hartaasti, että Hän lähettäisi minulle apua. Heti ovi avautui, ja mies astui huoneeseen, jolloin kaikki ihmiset poistuivat sieltä; ja hän, pitäen kädessään pölyharjaa, avasi ikkunat ja alkoi harjata huoneesta pois pölyä ja roskia.”

The prayer that is a waymark in the history of the last days, is the prayer marked by Daniel and the three worthies in chapter two, and also by Daniel in chapter nine. It is the Leviticus twenty-six prayer of the “seven times,” which the two witnesses of Revelation eleven are to pray when they realize that they had been scattered. The two witnesses are to repeat what Daniel had done in chapter nine, when he recognized that he had been “scattered” in fulfillment of the curse of Moses. The two witnesses are to repeat what Miller illustrated in his dream when he reached the point where his jewels had been scattered “seven times.”

Rukous, joka on viittapylväs viimeisten päivien historiassa, on se rukous, jonka Daniel ja kolme urhoa ilmaisivat toisessa luvussa ja myös Daniel yhdeksännessä luvussa. Se on 3. Mooseksen kirjan kahdennenkymmenennenkuudennen luvun ”seitsemän aikaa” koskeva rukous, jonka Ilmestyskirjan yhdennentoista luvun kahden todistajan tulee rukoilla, kun he ymmärtävät tulleensa hajotetuiksi. Kahden todistajan tulee toistaa se, mitä Daniel teki yhdeksännessä luvussa, kun hän tunnisti, että hänet oli ”hajotettu” Mooseksen kirouksen täyttymyksenä. Kahden todistajan tulee toistaa se, mitä Miller havainnollisti unessaan, kun hän saavutti kohdan, jossa hänen jalokivensä olivat tulleet hajotetuiksi ”seitsemän kertaa”.

When that prayer is marked a door is opened, the dirt brush man arrives, and the room is empty. The wicked crowd were gone, and a new dispensation had arrived. Then the Lion of the tribe of Judah, whose fan is in His hand, “opened the windows, and began to brush the dirt and rubbish from the room,” and as “he brushed the dirt and rubbish, false jewels and counterfeit coin, all rose and went out of the window like a cloud, and the wind carried them away.”

Kun tuo rukous merkitään, ovi avautuu, lianharjaajamies saapuu, ja huone on tyhjä. Jumalaton joukko oli poissa, ja uusi armotalous oli tullut. Sitten Juudan heimon Leijona, jonka viskin on Hänen kädessään, ”avasi ikkunat ja alkoi harjata likaa ja roskia huoneesta”, ja kun ”hän harjasi likaa ja roskia, vääriä jalokiviä ja väärennettyä rahaa, ne kaikki nousivat ja menivät ulos ikkunasta kuin pilvi, ja tuuli kantoi ne pois.”

The open windows also mark a division, for as the rubbish is carried out of the window, those who have fulfilled the command found in Malachi, that directs the “priests” of the last days to, “bring ye all the tithes into the storehouse, that there may be meat in mine house, and prove me now herewith, saith the Lord of hosts, if I will not open you the windows of heaven, and pour you out a blessing, that there shall not be room enough to receive it.” The open door and the open windows represent a change in dispensation that is fulfilled at the time the wicked priests are removed, and the righteous priests are being blessed.

Avoimet ikkunat merkitsevät myös erottelua, sillä kun roskat kannetaan ulos ikkunasta, ne, jotka ovat täyttäneet Malakian kirjassa olevan käskyn, joka ohjaa viimeisten päivien ”pappeja”: ”Tuokaa täydet kymmenykset varastohuoneeseen, että minun huoneessani olisi ravintoa, ja siten koetelkaa minua nyt tässä, sanoo Herra Sebaot, jos en avaisi teille taivaan ikkunoita ja vuodattaisi teille siunausta ylenpalttisesti, niin ettei sille olisi kyllin tilaa vastaanottaa” — avoin ovi ja avoimet ikkunat edustavat taloudenhoitokauden muutosta, joka täyttyy silloin, kun jumalattomat papit poistetaan ja vanhurskaita pappeja siunataan.

As the dirt brush man begins to purge his floor, Miller closes his eyes for a moment. “In the bustle I closed my eyes for a moment; when I opened them, the rubbish was all gone. The precious jewels, the diamonds, the gold and silver coins, lay scattered in profusion all over the room.” The precious and the vile were then fully separated.

Kun lattianharjaajamies alkaa puhdistaa lattiaansa, Miller sulkee silmänsä hetkeksi. ”Kiireen keskellä suljin silmäni hetkeksi; kun avasin ne, kaikki roskat olivat poissa. Kallisarvoiset jalokivet, timantit, kulta- ja hopearahat makasivat runsaudessaan hajallaan kautta koko huoneen.” Kallisarvoinen ja kelvoton olivat silloin täysin erotetut.

The larger casket was then placed upon the table, and the scattered jewels were cast into it. “He then placed on the table a casket, much larger and more beautiful than the former, and gathered up the jewels, the diamonds, the coins, by the handful, and cast them into the casket, till not one was left, although some of the diamonds were not bigger than the point of a pin.” Miller’s foundational truths were then brought together with not only the Bible, but with the Spirit of Prophecy, and those truths were more beautiful and brighter than they originally were.

Suurempi lipas asetettiin sitten pöydälle, ja hajallaan olevat jalokivet heitettiin siihen. ”Sitten hän asetti pöydälle lippaan, paljon suuremman ja kauniimman kuin edellinen, ja kokosi jalokivet, timantit, kolikot kourakaupalla ja heitti ne lippaaseen, kunnes yhtäkään ei jäänyt jäljelle, vaikka jotkut timanteista eivät olleet nuppineulan kärkeä suurempia.” Millerin perustavat totuudet koottiin sitten yhteen ei ainoastaan Raamatun, vaan myös Profetian Hengen kanssa, ja nuo totuudet olivat kauniimpia ja kirkkaampia kuin ne alun perin olivat.

As we evaluate the vision of the Ulai River in the terms of the message that was unsealed in 1798, it is to be understood that some of those truths were limited by the framework given to Miller. It is also to be expected that some of those truths will therefore be larger and more beautiful, even though some of them might appear small or minor.

Kun arvioimme Ulai-joen näyn sitä sanomaa koskevien ehtojen valossa, joka avattiin vuonna 1798, on ymmärrettävä, että jotkin noista totuuksista olivat rajoittuneita Millerille annetun viitekehyksen vuoksi. On myös odotettavissa, että jotkin noista totuuksista ovat sen vuoksi laajempia ja kauniimpia, vaikka jotkin niistä saattaisivatkin vaikuttaa vähäisiltä tai toisarvoisilta.

When the truths are restored, they are cast into a larger casket, then the call is once again made, not by Miller, but by Christ, (who is the dirt brush man, who is the Lion of the tribe of Judah) to, “come and see.” This identifies that an unsealing has just taken place, and the final unsealing is the Revelation of Jesus Christ that takes place just before probation closes, or as Sister White identifies, when the dirt brush man has entered.

Kun totuudet ennallistetaan, ne pannaan suurempaan lippaaseen; sitten esitetään jälleen kutsu, ei Millerin vaan Kristuksen toimesta (joka on harjamies, joka on Juudan heimon Leijona): ”tule ja katso.” Tämä osoittaa, että sinettien avaaminen on juuri tapahtunut, ja lopullinen sinettien avaaminen on Jeesuksen Kristuksen ilmestys, joka tapahtuu juuri ennen armonajan päättymistä, eli kuten sisar White ilmaisee, silloin kun harjamies on tullut sisään.

> “I looked into the casket, but my eyes were dazzled with the sight. They shone with ten times their former glory. I thought they had been scoured in the sand by the feet of those wicked persons who had scattered and trod them in the dust. They were arranged in beautiful order in the casket, everyone in its place, without any visible pains of the man who cast them in. I shouted with very joy, and that shout awoke me.” Early Writings, 83.

> ”Katsoin arkkuun, mutta silmäni häikäistyivät näystä. Ne loistivat kymmenen kertaa entistä kirkkauttaan sädehtivämpinä. Luulin, että ne oli puhdistettu hiekassa niiden jumalattomien henkilöiden jalkojen alla, jotka olivat hajottaneet ne ja tallanneet ne tomuun. Ne olivat asetettu arkkuun kauniiseen järjestykseen, kukin omalle paikalleen, ilman mitään näkyviä jälkiä sen miehen aiheuttamasta käsittelystä, joka oli ne sinne heittänyt. Huusin pelkästä ilosta, ja tuo huuto herätti minut.” Early Writings, 83.

The tarrying time and the first disappointment arrived on July 18, 2020, and since July of 2023, the Lion of the tribe of Judah has been unsealing the message of the Revelation of Jesus Christ. That unsealing includes the book of Daniel, and we will finish our consideration of Miller’s dream in the next article.

Viipymisen aika ja ensimmäinen pettymys koittivat 18. heinäkuuta 2020, ja heinäkuusta 2023 lähtien Juudan sukukunnan Leijona on avannut Jeesuksen Kristuksen ilmestyksen sanoman sinettejä. Tähän sinettien avaamiseen sisältyy myös Danielin kirja, ja seuraavassa artikkelissa päätämme tarkastelumme Millerin unesta.

The work of the dirt brush man is carried out in cooperation with the “wise priests”, and the work of those “priests”, who are the two witnesses of Revelation chapter eleven, and who are the resurrected dead bones of Ezekiel chapter thirty-seven are also represented by other lines of God’s Word. We will employ a few of those lines as second witnesses for what we have identified concerning William Miller’s second dream.

Likaharjan miehen työ tehdään yhteistyössä ”viisaiden pappien” kanssa, ja näiden ”pappien” työ, jotka ovat Ilmestyskirjan yhdentoista luvun kaksi todistajaa ja jotka ovat Hesekielin kolmannenkymmenennenseitsemännen luvun ylösnousseet kuolleet luut, esitetään myös Jumalan sanan muissa linjoissa. Käytämme muutamia näistä linjoista toisina todistajina sille, mitä olemme tunnistaneet William Millerin toisesta unesta.

> “The Scriptures are given for our benefit that we may have instruction in righteousness. Precious rays of light have been obscured by the clouds of error, but Christ is ready to sweep away the mists of error and superstition, and to reveal to us the brightness of the Father’s glory, so that we shall say as did the disciples, ‘Did not our heart burn within us, while he talked with us by the way?’” Publishing Ministry, 68.

> ”Pyhät Kirjoitukset on annettu meille hyödyksi, jotta saisimme opetusta vanhurskaudessa. Kallisarvoiset valonsäteet ovat hämärtyneet erehdyksen pilvien peittäminä, mutta Kristus on valmis hälventämään erehdyksen ja taikauskon usvat sekä paljastamaan meille Isän kirkkauden loisteen, niin että sanomme, niin kuin opetuslapset sanoivat: ’Eikö sydämemme ollut meissä palava, kun hän puhui meille tiellä?’” Publishing Ministry, 68.

Back to Articles