Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Twenty-Two

दानीएल की पुस्तक - एक सौ बाईस

The Unveiling of Truth: A Journey Through Daniel 11 and the Shaking of God’s People

Totuuden paljastuminen: matka Daniel 11:n kautta ja Jumalan kansan ravistelu

Author

Jeff Pippenger

Published

March 7, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

When the light of Daniel chapter eleven, verses forty through forty-five was unsealed at the time of the end in 1989, the enemies of truth provided a resistance that allowed God to reveal truths to defend the basic premises of the passage in the book of Daniel that then became the subject and focus of Satan’s attacks. That controversy over truth and error in that history was used by the Holy Spirit to identify certain prophetic rules that would further increase the knowledge that had been unsealed and was thereafter to test the final generation of earth’s history. We have been considering “triple applications of prophecy,” and identifying those applications as a primary rule that was revealed from the process of resistance that was presented by Satan during those past days. That controversial process is identified as the “shaking,” by Sister White.

Kun Danielin kirjan yhdestoista luku, jakeet neljästäkymmenestä neljäänkymmeneenviiteen, avattiin sinetin alta lopun aikana vuonna 1989, totuuden viholliset nostattivat vastustuksen, jonka kautta Jumala saattoi paljastaa totuuksia puolustaakseen niiden Danielin kirjan tekstijakson peruslähtökohtia, josta sittemmin tuli Saatanan hyökkäysten kohde ja keskipiste. Tuota tuon historian totuuden ja eksytyksen välistä kiistaa Pyhä Henki käytti osoittamaan tiettyjä profeetallisia sääntöjä, jotka edelleen lisäisivät sitä tietoa, joka oli avattu sinetin alta ja jonka oli sen jälkeen määrä koetella maan historian viimeistä sukupolvea. Olemme tarkastelleet ”profetian kolminkertaisia sovelluksia” ja tunnistaneet nämä sovellukset ensisijaiseksi säännöksi, joka paljastui siitä vastustuksen prosessista, jonka Saatana esitti noina menneinä päivinä. Sisaren Whiten mukaan tuo kiistanalainen prosessi määritellään ”ravisteluksi”.

> “I was pointed to the providence of God among His people and was shown that every trial made by the refining, purifying process upon professed Christians proves some to be dross. The fine gold does not always appear. In every religious crisis some fall under temptation. The shaking of God blows away multitudes like dry leaves. Prosperity multiplies a mass of professors. Adversity purges them out of the church. As a class, their spirits are not steadfast with God. They go out from us because they are not of us; for when tribulation or persecution arises because of the word, many are offended.” Testimonies, volume 4, 89.

> “Minulle osoitettiin Jumalan kaitselmus Hänen kansansa keskuudessa, ja minulle näytettiin, että jokainen koetus, jonka puhdistava ja jalostava prosessi kohdistaa tunnustautuviin kristittyihin, osoittaa joidenkuiden olevan kuonaa. Hieno kulta ei aina tule näkyviin. Jokaisessa uskonnollisessa kriisissä jotkut lankeavat kiusaukseen. Jumalan ravistelu puhaltaa pois joukot kuin kuivat lehdet. Menestys lisää suuren joukon tunnustajia. Vastoinkäyminen puhdistaa heidät pois seurakunnasta. Ryhmänä heidän henkensä ei ole vakaa Jumalan edessä. He lähtevät pois meidän keskuudestamme, koska he eivät ole meikäläisiä; sillä kun ahdistus tai vaino nousee sanan tähden, monet loukkaantuvat.” Testimonies, osa 4, 89.

The “shaking” is produced when truth is unsealed by the Lion of the tribe of Judah and thereafter introduced.

”Järistys” syntyy, kun Juudan sukukunnan Leijona avaa totuuden sinetit ja tuo sen sitten esiin.

> “I asked the meaning of the shaking I had seen and was shown that it would be caused by the straight testimony called forth by the counsel of the True Witness to the Laodiceans. This will have its effect upon the heart of the receiver, and will lead him to exalt the standard and pour forth the straight truth. Some will not bear this straight testimony. They will rise up against it, and this is what will cause a shaking among God’s people.” Early Writings, 271.

> ”Kysyin näkemäni ravistuksen merkitystä, ja minulle osoitettiin, että sen aiheuttaisi suora todistus, jonka Totisen Todistajan neuvo laodikealaisille on kutsunut esiin. Tämä vaikuttaa sen vastaanottajan sydämeen ja johtaa hänet korottamaan lippua ja tuomaan esiin suoran totuuden. Jotkut eivät kestä tätä suoraa todistusta. He nousevat sitä vastaan, ja juuri tämä aiheuttaa ravistuksen Jumalan kansan keskuudessa.” Early Writings, 271.

The introduction of “truth” always causes a shaking, and the truth which was unsealed in 1989, did that very thing. One of the benefits of the resistance brought against the truth was the development of a set of rules to establish the increase of knowledge through the years that followed 1989. The development of the rules, parallel the development of a set of rules in the period of the Millerites. All the triple applications of Bible prophecy contribute to the clarity of the events of the last days.

”Totuuden” esilletulo aiheuttaa aina ravistelun, ja se totuus, joka avattiin sineteistä vuonna 1989, teki juuri niin. Yksi totuutta vastaan nousseen vastustuksen hyödyistä oli sellaisen sääntökokonaisuuden kehittyminen, jonka avulla tiedon lisääntyminen voitiin vahvistaa vuosina, jotka seurasivat vuotta 1989. Sääntöjen kehittyminen kulkee rinnakkain sääntökokonaisuuden kehittymisen kanssa milleriittojen aikakautena. Kaikki Raamatun profetian kolminkertaiset sovellutukset myötävaikuttavat viimeisten päivien tapahtumien selkeytymiseen.

The triple applications of Rome and Babylon establish the relationship of the woman and the beast she rides upon and reigns over during the history of the Sunday law crisis, which is also the history of God’s executive judgment upon the whore of Babylon.

Rooman ja Babylonin kolminkertaiset sovellutukset vahvistavat sen suhteen, joka vallitsee naisen ja pedon välillä, jonka selässä hän ratsastaa ja jota hän hallitsee sunnuntailakikriisin historian aikana; tämä historia on samalla myös Jumalan toimeenpanevan tuomion historia Babylonin porttoa kohtaan.

The triple applications of “the messenger that prepares the way for the Messenger of the Covenant,” and also of “Elijah,” identify the work, and the message in the two periods that illustrate the close of probation in the last days. The first period begins with the first voice of Revelation chapter eighteen, which represents the beginning of the investigative judgment of the living for Laodicean Adventism, and the last period begins with the second voice of Revelation chapter eighteen, which represents the executive judgment of the whore of Babylon.

”Sen sanansaattajan, joka valmistaa tien liiton Sanansaattajalle”, sekä myös ”Elian” kolminkertaiset sovellukset yksilöivät työn ja sanoman niissä kahdessa ajanjaksossa, jotka havainnollistavat armonajan päättymistä viimeisinä päivinä. Ensimmäinen ajanjakso alkaa Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun ensimmäisestä äänestä, joka edustaa elävien tutkivan tuomion alkua Laodikean adventismille, ja viimeinen ajanjakso alkaa Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun toisesta äänestä, joka edustaa Babylonin porton toimeenpanevaa tuomiota.

The triple applications of Rome and Babylon represent the external history of God’s last-day people, while the triple applications of Elijah and the messenger who prepares the way represent the internal history of God’s last day people. The triple application of the three Woes, identifies the message that runs through both periods that together represent the closing period of judgment, which begins with the house of God, and thereafter upon those outside God’s house. The three Woes identify that Islam is the message of the latter rain, and also the tool of judgment God employs for those who enforce the worship of the sun upon all mankind. The close of judgment represents “the days of God’s vengeance,” both upon His apostate church and the wicked outside of His church.

Rooman ja Babylonin kolminkertaiset sovellukset kuvaavat Jumalan viimeisten päivien kansan ulkoista historiaa, kun taas Elian ja tien valmistavan sanansaattajan kolminkertaiset sovellukset kuvaavat Jumalan viimeisten päivien kansan sisäistä historiaa. Kolmen voin kolminkertainen sovellus yksilöi sanoman, joka kulkee molempien ajanjaksojen läpi ja jotka yhdessä edustavat tuomion päättävää ajanjaksoa, joka alkaa Jumalan huoneesta ja sen jälkeen niistä, jotka ovat Jumalan huoneen ulkopuolella. Nuo kolme voita osoittavat, että islam on myöhäissateen sanoma ja myös se tuomion välikappale, jota Jumala käyttää niitä vastaan, jotka pakottavat auringon palvonnan koko ihmiskunnan ylle. Tuomion päätös merkitsee ”Jumalan koston päiviä” sekä Hänen luopiokirkkoaan että Hänen kirkkonsa ulkopuolella olevia jumalattomia vastaan.

When Jesus first began His ministry at the church in Nazareth He employed Isaiah chapter sixty-one to define His ministry, message and work, which included the identification of the time of God’s vengeance. His ministry, message and work prefigured the ministry, message and work of the one hundred and forty-four thousand, for they prophetically follow the Lamb whithersoever He goeth.

Kun Jeesus ensi kerran aloitti palvelutyönsä Nasaretin synagogassa, Hän käytti Jesajan kuudettakymmenettäensimmäistä lukua määritelläkseen palvelutyönsä, sanomansa ja tehtävänsä, johon sisältyi Jumalan koston ajan osoittaminen. Hänen palvelutyönsä, sanomansa ja tehtävänsä olivat esikuvana sadanneljäkymmenelleneljälletuhannelle, sillä profeetallisesti he seuraavat Karitsaa, minne ikinä Hän menee.

> The Spirit of the Lord God is upon me; because the Lord hath anointed me to preach good tidings unto the meek; he hath sent me to bind up the brokenhearted, to proclaim liberty to the captives, and the opening of the prison to them that are bound; To proclaim the acceptable year of the Lord, and the day of vengeance of our God; to comfort all that mourn; To appoint unto them that mourn in Zion, to give unto them beauty for ashes, the oil of joy for mourning, the garment of praise for the spirit of heaviness; that they might be called trees of righteousness, the planting of the Lord, that he might be glorified. And they shall build the old wastes, they shall raise up the former desolations, and they shall repair the waste cities, the desolations of many generations. And strangers shall stand and feed your flocks, and the sons of the alien shall be your plowmen and your vinedressers. But ye shall be named the Priests of the Lord: men shall call you the Ministers of our God: ye shall eat the riches of the Gentiles, and in their glory shall ye boast yourselves. Isaiah 61:1–6.

> Herran, Herran Henki on minun ylläni, sillä Herra on voidellut minut julistamaan ilosanomaa nöyrille; hän on lähettänyt minut sitomaan särjettyjä sydämiä, julistamaan vapautusta vangeille ja vankilan avautumista sidotuille; julistamaan Herran otollista vuotta ja meidän Jumalamme koston päivää; lohduttamaan kaikkia murheellisia; asettamaan Siionissa murheellisten osaksi, antamaan heille kaunistuksen tuhkan sijaan, ilon öljyä murheen sijaan, ylistyksen puvun masentuneen hengen sijaan; jotta heitä kutsuttaisiin vanhurskauden tammiksi, Herran istutukseksi, että hän tulisi kirkastetuksi. Ja he rakentavat jälleen ikivanhat rauniot, he korjaavat entiset hävitykset, ja he uudistavat autioituneet kaupungit, monien sukupolvien hävitykset. Ja muukalaiset seisovat ja kaitsevat teidän laumojanne, ja vierasheimon pojat ovat teidän kyntäjinänne ja viinitarhureinanne. Mutta teitä nimitetään Herran papeiksi; teitä kutsutaan meidän Jumalamme palvelijoiksi; te saatte nauttia kansakuntien rikkauksista, ja heidän kunniastaan te kerskaatte. Jesaja 61:1–6.

Jesus was anointed at His baptism, and that waymark typifies September 11, 2001 when the anointing of the Holy Spirit began to descend upon those who recognized that the outpouring of the latter rain in the last days had been typified by the history of the Millerites, which were the old waste places that the one hundred and forty-four thousand would build again, once they returned to Jeremiah’s old paths.

Jeesus voideltiin Hänen kasteessaan, ja tuo tienviitta esikuvaa syyskuun 11. päivää 2001, jolloin Pyhän Hengen voitelu alkoi laskeutua niiden ylle, jotka tunnistivat, että viimeisten päivien myöhäissateen vuodatus oli esikuvattu milleriittien historiassa, jotka olivat ikivanhat rauniosijat, jotka ne sataneljäkymmentäneljätuhatta rakentaisivat jälleen, palattuaan Jeremian vanhoille poluille.

The message of Christ’s righteousness from the rebellion of 1888 again became present truth, and the message from the rebellion of 1888 was the good tidings that has the power to bind up broken hearts, but which is powerless to open the hard hearts of those who have eyes to see, but perceive not, and who have ears to hear, but understand not. The message of Christ’s righteousness from the rebellion of 1888 was also the message to Laodicea which then arrived again to open the prison door of those who were captives of sin by the One who has the power to open the doors that no man can open, and shut the doors that no man can close.

Vuoden 1888 kapinasta lähtenyt sanoma Kristuksen vanhurskaudesta tuli jälleen läsnä olevaksi totuudeksi, ja vuoden 1888 kapinasta lähtenyt sanoma oli ilosanoma, jolla on voima sitoa särjetyt sydämet, mutta joka on voimaton avaamaan niiden kovia sydämiä, joilla on silmät nähdä, mutta eivät näe, ja joilla on korvat kuulla, mutta eivät ymmärrä. Vuoden 1888 kapinasta lähtenyt sanoma Kristuksen vanhurskaudesta oli myös Laodikealle annettu sanoma, joka silloin saapui jälleen avaamaan vankilan oven niille, jotka olivat synnin vankeja, Hänen kauttaan, jolla on valta avata ovet, joita kukaan ei voi avata, ja sulkea ovet, joita kukaan ei voi sulkea.

On September 11, 2001 those who were to present those good tidings, were also to proclaim the acceptable year of the Lord and the day of God’s vengeance. The year of the Lord’s acceptance also began at that time, and He is fully willing to accept a Laodicean’s repentance, until the day of God’s vengeance arrives at the soon coming Sunday law in the United States. Then His vengeance will be manifested upon a church that refused to know the time of her visitation, and simultaneously the progressive judgment upon the whore of Babylon begins.

Syyskuun 11. päivänä 2001 niiden, joiden tuli esittää tuo hyvä sanoma, tuli myös julistaa Herran otollista vuotta ja Jumalan koston päivää. Herran otollinen vuosi alkoi niin ikään tuolloin, ja Hän on täysin valmis ottamaan vastaan laodikealaisen parannuksen siihen saakka, kunnes Jumalan koston päivä saapuu pian tulevan sunnuntailain myötä Yhdysvalloissa. Silloin Hänen kostonsa ilmenee seurakuntaa kohtaan, joka kieltäytyi tuntemasta etsikkoaikaansa, ja samalla alkaa Babylonin porttoon kohdistuva asteittainen tuomio.

In the day of His acceptance, He promises to comfort all that mourn, and those who mourn in Jerusalem are illustrated in Ezekiel chapter nine. Their comfort is brought about by the Comforter, through the reception of the latter rain message which is then being poured upon them. But only if they recognize the rain. Once they possess the Comforter, and accomplish the work of building the old waste places, through the methodology of “line upon line,” that is illustrated in the passage of Isaiah as the work of placing the line of prophecy that represents the desolation of sacred history, upon another line of prophecy which illustrates a desolation. In that work they raise up the desolations of many generations. Then the “strangers” will respond to those that mourn, who are lifted up as an ensign, for the strangers to see.

Hänen otollisena päivänään Hän lupaa lohduttaa kaikkia murheellisia, ja niitä, jotka Jerusalemissa murehtivat, kuvataan Hesekielin yhdeksännessä luvussa. Heidän lohdutuksensa saa aikaan Lohduttaja vastaanottamalla myöhäissateen sanoman, jota silloin vuodatetaan heidän päällensä. Mutta vain, jos he tunnistavat sateen. Kun he sitten omistavat Lohduttajan ja suorittavat vanhojen raunioiden rakentamisen työn menetelmällä ”rivi rivin päälle”, jota havainnollistetaan Jesajan kohdassa työnä, jossa profetian linja, joka edustaa pyhän historian autioitusta, asetetaan toisen autioitusta kuvaavan profetian linjan päälle. Tässä työssä he ennallistavat monien sukupolvien autiot paikat. Silloin ”muukalaiset” vastaavat niille, jotka murehtivat ja jotka korotetaan lipuksi muukalaisten nähtäväksi.

Christ’s proclamation of His work and ministry, as set forth in Isaiah chapter sixty-one, is the work and ministry of the one hundred and forty-four thousand. That work has been illustrated in the sacred reform movements, and in 1989, the time of the end arrived that all the previous “times of the end” had prefigured. Just as one verse, Daniel chapter eight, verse fourteen was identified as the foundation and central pillar of the Millerite movement, the verse that is the foundation and central pillar of the movement of Future for America is Daniel chapter eleven, verse forty. For the Millerites, the light of the central pillar was represented as the light of the vision of the Ulai River, and for the movement of Future for America the light of the central pillar was represented as the light of the vision of the Hiddekel River.

Kristuksen julistus Hänen työstään ja palvelutehtävästään, sellaisena kuin se esitetään Jesajan kirjan kuudennessakymmenennessä ensimmäisessä luvussa, on sadanneljänkymmenennenneljän tuhannen työ ja palvelutehtävä. Tätä työtä on havainnollistettu pyhissä reformiliikkeissä, ja vuonna 1989 saapui lopun aika, jota kaikki aikaisemmat ”lopun ajat” olivat esikuvanneet. Aivan kuten yksi jae, Danielin kirjan kahdeksannen luvun neljästoista jae, tunnistettiin milleriläisen liikkeen perustukseksi ja keskeiseksi pylvääksi, samoin se jae, joka on Future for America -liikkeen perustus ja keskeinen pylväs, on Danielin kirjan yhdestoista luku, neljäskymmenes jae. Milleriläisille keskeisen pylvään valo esitettiin Ulaijoen näyn valona, ja Future for America -liikkeelle keskeisen pylvään valo esitettiin Hiddekel-joen näyn valona.

> “The light that Daniel received from God was given especially for these last days. The visions he saw by the banks of the Ulai and the Hiddekel, the great rivers of Shinar, are now in process of fulfillment, and all the events foretold will soon come to pass.” Testimonies to Ministers, 112.

> ”Valo, jonka Daniel sai Jumalalta, annettiin erityisesti näitä viimeisiä päiviä varten. Näyt, jotka hän näki Ulain ja Hiddekelin rannoilla, Sinearin suurten jokien äärellä, ovat nyt täyttymässä, ja kaikki ennustetut tapahtumat tulevat pian toteutumaan.” Testimonies to Ministers, 112.

The light of both the visions represented by the two rivers is linked together, and comes to pass in the last days. Their mutual “link” represents the combination of human and divine, which is the message that Sister White repeatedly identifies as Christ’s message in the context that humanity combined with divinity does not sin. The two rivers represent that very linkage.

Kahden joen kuvaamien näkyjen valo liittyy yhteen ja toteutuu viimeisinä päivinä. Niiden keskinäinen ”yhteys” edustaa inhimillisen ja jumalallisen yhdistymistä, mikä on se sanoma, jonka sisar White toistuvasti tunnistaa Kristuksen sanomaksi siinä yhteydessä, että ihmisyys jumaluuteen yhdistyneenä ei tee syntiä. Kaksi jokea edustavat juuri tuota yhteyttä.

> “Nothing less than perfect obedience can meet the standard of God’s requirement. He has not left His requirements indefinite. He has enjoined nothing that is not necessary in order to bring man into harmony with Him. We are to point sinners to His ideal of character and to lead them to Christ, by whose grace only can this ideal be reached.

> “Mikään vähempi kuin täydellinen kuuliaisuus ei voi täyttää Jumalan vaatimuksen mittaa. Hän ei ole jättänyt vaatimuksiaan epämääräisiksi. Hän ei ole määrännyt mitään, mikä ei olisi välttämätöntä saattaakseen ihmisen sopusointuun kanssaan. Meidän tulee osoittaa syntisille hänen luonteensa ihanne ja johdattaa heidät Kristuksen luo, jonka armon kautta yksin tämä ihanne voidaan saavuttaa.

> “The Saviour took upon Himself the infirmities of humanity and lived a sinless life, that men might have no fear that because of the weakness of human nature they could not overcome. Christ came to make us ‘partakers of the divine nature,’ and His life declares that humanity, combined with divinity, does not commit sin.

> Vapahtaja otti päälleen ihmisyyden heikkoudet ja eli synnittömän elämän, jotta ihmisillä ei olisi pelkoa siitä, etteivät he ihmisluonnon heikkouden vuoksi voisi voittaa. Kristus tuli tehdäkseen meidät ”jumalallisesta luonnosta osallisiksi”, ja Hänen elämänsä julistaa, että ihmisyys, yhdistyneenä jumaluuteen, ei tee syntiä.

> “The Saviour overcame to show man how he may overcome. All the temptations of Satan, Christ met with the word of God. By trusting in God’s promises, He received power to obey God’s commandments, and the tempter could gain no advantage. To every temptation His answer was, ‘It is written.’ So God has given us His word wherewith to resist evil. Exceeding great and precious promises are ours, that by these we ‘might be partakers of the divine nature, having escaped the corruption that is in the world through lust.’ 2 Peter 1:4.

> ”Vapahtaja voitti osoittaakseen ihmiselle, kuinka hän voi voittaa. Kaikkiin Saatanan kiusauksiin Kristus vastasi Jumalan sanalla. Luottamalla Jumalan lupauksiin Hän sai voiman noudattaa Jumalan käskyjä, eikä kiusaaja voinut saavuttaa mitään etua. Jokaiseen kiusaukseen Hänen vastauksensa oli: ’Kirjoitettu on.’ Niinpä Jumala on antanut meille sanansa, jolla vastustaa pahaa. Ylen suuret ja kalliit lupaukset ovat meidän, jotta me niiden kautta ”tulisimme osallisiksi jumalallisesta luonnosta ja pääsisimme pakoon sitä turmelusta, joka maailmassa himon tähden vallitsee”. 2 Piet. 1:4.

> “Bid the tempted one look not to circumstances, to the weakness of self, or to the power of temptation, but to the power of God’s word. All its strength is ours. ‘Thy word,’ says the psalmist, ‘have I hid in mine heart, that I might not sin against Thee.’ ‘By the word of Thy lips I have kept me from the paths of the destroyer.’ Psalm 119:11; 17:4.” The Ministry of Healing, 181.

> Kehota kiusattua katsomaan, ei olosuhteisiin, ei oman minän heikkouteen eikä kiusauksen voimaan, vaan Jumalan sanan voimaan. Kaikki sen väkevyys on meidän. »Sinun sanasi», sanoo psalmista, »olen kätkenyt sydämeeni, etten tekisi syntiä sinua vastaan.» »Sinun huultesi sanan mukaan minä olen varjellut itseni tuhoajan poluilta.» Ps. 119:11; 17:4. Parantavan työn palveluksessa, 181.

The increase of knowledge in 1798 and in 1989, represented an unsealing of God’s prophetic Word. His Word supplies the power to overcome as He overcame, and “His life declares that humanity, combined with divinity, does not commit sin.” The vision of the Ulai River is the marah vision of His appearance, that is represented by the prophecy of the twenty-three hundred days. The vision of the Hiddekel River is the chazon vision of prophetic history, that is represented by the twenty-five hundred and twenty year prophecy. The marah vision represents divinity and the chazon vision represents humanity.

Tiedon lisääntyminen vuosina 1798 ja 1989 merkitsi Jumalan profeetallisen Sanan sinettien avaamista. Hänen Sanansa antaa voiman voittaa niin kuin Hän voitti, ja ”Hänen elämänsä julistaa, ettei ihmisyys, yhdistyneenä jumaluuteen, tee syntiä.” Ulaijoen näky on marah-näky Hänen ilmestymisestään, jota edustaa kahdentuhannen kolmensadan päivän profetia. Hiddekeljoen näky on chazon-näky profeetallisesta historiasta, jota edustaa kahdentuhannen viidensadan kahdenkymmenen vuoden profetia. Marah-näky edustaa jumaluutta ja chazon-näky edustaa ihmisyyttä.

Both the rivers of ancient Shinar, which are the Ulai and the Hiddekel, or what is known today as the Tigris and the Euphrates ultimately merge into the Shatt al-Arab waterway in southern Iraq, and the Shatt al-Arab then empties into the Persian Gulf. Jesus employs the physical and natural to represent the spiritual, and the visions associated with the two rivers that are now in the process of fulfillment, represent a linkage of the human and the divine that occurs as they are reaching the conclusion of their travel to the sea. This truth is established in the beginning of the two prophecies that are represented by the two visions of Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen. One vision is the question, the other is the answer, and logically they cannot be separated.

Muinaisen Sinearin molemmat joet, Ulai ja Hiddekel, eli nykyisin Tigriksinä ja Eufratina tunnetut joet, yhtyvät lopulta Shatt al-Arab -vesiväyläksi Etelä-Irakissa, ja Shatt al-Arab laskee sitten Persianlahteen. Jeesus käyttää fyysistä ja luonnollista hengellisen vertauskuvana, ja näkyt, jotka liittyvät näihin kahteen jokeen ja ovat nyt täyttymisensä vaiheessa, kuvaavat inhimillisen ja jumalallisen yhteyttä, joka tapahtuu niiden saavuttaessa matkansa päätöksen merta kohti. Tämä totuus vahvistetaan näiden kahden profetian alussa, joita Danielin kahdeksannen luvun jakeiden kolmentoista ja neljäntoista kaksi näkyä edustavat. Toinen näky on kysymys, toinen on vastaus, eikä niitä loogisesti voida erottaa toisistaan.

The vision of humanity, identifying the trampling down of the sanctuary and host, began in the year 677 BC, and the vision of divinity, that identifies the appearance of Christ, began in the year 457 BC. The linkage of divinity and humanity is represented by the two hundred and twenty years, that connects the two starting points of the two visions. Two hundred and twenty is a symbol of “the linkage of humanity with divinity,” and is also represented by the linkage of the increase of knowledge at the time of the end in 1798, with the increase of knowledge at the time of the end in 1989.

Ihmiskuntaa koskeva näky, joka osoittaa pyhäkön ja sotajoukon tallaamisen, alkoi vuonna 677 eKr., ja jumaluutta koskeva näky, joka osoittaa Kristuksen ilmestymisen, alkoi vuonna 457 eKr. Jumaluuden ja ihmisyyden välinen yhteys kuvataan niillä kahdellasadallakymmenellä vuodella, jotka yhdistävät näiden kahden näyn kaksi alkupistettä. Kaksisataakaksikymmentä on vertauskuva ”ihmisyyden liittymisestä jumaluuteen”, ja sitä kuvataan myös sillä yhteydellä, joka liittää tiedon lisääntymisen lopun aikana vuonna 1798 tiedon lisääntymiseen lopun aikana vuonna 1989.

The formalized message derived from the increase of knowledge in 1798, was first presented by Miller in 1831 (and then in the Vermont Telegraph newspaper in 1833). 1831 is two hundred and twenty years after the publishing of the King James Bible in the year 1611. The King James Bible represented a twofold document of the Old and New Testaments. The beginning and ending of the two hundred-and twenty-years “linked” a divine publication with a human publication. The human publication’s information was derived from the divine light that was unsealed at the time the end in 1798, and then was formalized through the work of a human instrument, who had begun to publish it in 1831. It was a divine publication, with a divinely sealed message, that was afterward unsealed by humanity, and thereafter presented by a human instrument. The Hebrew word translated as “publish” in God’s word means to call out to cry (unto), (be) famous, guest, invite, mention, (give) name, preach, proclaim, pronounce, publish. Miller began to publish his message in 1831, then in 1833 it was literally published in the Vermont Telegraph.

Vuonna 1798 tapahtuneesta tiedon lisääntymisestä johdettu viralliseen muotoon saatettu sanoma esitettiin ensimmäisen kerran Millerin toimesta vuonna 1831 (ja sitten Vermont Telegraph -sanomalehdessä vuonna 1833). Vuosi 1831 on kaksisataa kaksikymmentä vuotta vuoden 1611 King James -Raamatun julkaisemisen jälkeen. King James -Raamattu edusti kaksiosaista asiakirjaa, Vanhaa ja Uutta testamenttia. Näiden kahdensadan kahdenkymmenen vuoden alku ja loppu ”liittivät” jumalallisen julkaisun inhimilliseen julkaisuun. Inhimillisen julkaisun sisältämä tieto oli johdettu siitä jumalallisesta valosta, joka sinetöitiin auki lopun aikana vuonna 1798, ja joka sitten saatettiin viralliseen muotoon inhimillisen välikappaleen työn kautta; tämä oli alkanut julkaista sitä vuonna 1831. Se oli jumalallinen julkaisu, jossa oli jumalallisesti sinetöity sanoma, jonka ihmiskunta myöhemmin avasi, ja jonka sen jälkeen inhimillinen välikappale esitti. Heprean sana, joka Jumalan sanassa on käännetty sanalla ”julkaista”, merkitsee huutaa, huutaa ääneen (jonkun puoleen), olla kuuluisa, vieras, kutsua, mainita, antaa nimi, saarnata, julistaa, lausua, julkaista. Miller alkoi julkaista sanomaansa vuonna 1831, ja sitten vuonna 1833 se julkaistiin kirjaimellisesti Vermont Telegraphissa.

The formalized message derived from the increase of knowledge in 1989 was first published in 1996 (in The Time of the End magazine), two hundred and twenty years after the publishing of the two sacred documents known as the Declaration of Independence in 1776 (and thereafter the Constitution of the United States) in 1789. The beginning and ending of the two hundred-and twenty-years links divinity with humanity, and it does so through the publishing of the two divine documents, beginning in 1776. When the book of Daniel was unsealed at the time of the end in 1989, the formalized message which had been brought about through the work of a human instrument was published in 1996. The sequence was a divine publication, then an unsealing, and then a human publication.

Vuoden 1989 tiedon lisääntymisestä johdettu muotoiltu sanoma julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1996 (The Time of the End -lehdessä), kaksisataakaksikymmentä vuotta niiden kahden pyhän asiakirjan julkaisemisen jälkeen, jotka tunnetaan nimellä Itsenäisyysjulistus vuonna 1776 (ja sen jälkeen Yhdysvaltain perustuslaki) vuonna 1789. Näiden kahdensadankahdenkymmenen vuoden alku ja loppu yhdistävät jumaluuden ihmisyyteen, ja tämä tapahtuu näiden kahden jumalallisen asiakirjan julkaisemisen kautta vuodesta 1776 alkaen. Kun Danielin kirja avattiin sineteistään lopun aikana vuonna 1989, se muotoiltu sanoma, joka oli saatettu esiin inhimillisen välikappaleen työn kautta, julkaistiin vuonna 1996. Järjestys oli jumalallinen julkaisu, sitten sinettien avaaminen ja sitten inhimillinen julkaisu.

In both times of the end, the three steps of truth are identified. They both begin with a divine publication as the first step, and a human publication explaining a divine message is the last step. The middle step is when the Lion of the tribe of Judah unseals the divine message for that particular history, and thereafter selects a human instrument to gather up the light that was unsealed from the divine document. When the unsealing occurs there is rebellion manifested by the wicked who do not understand the increase of knowledge. Thus, a divine publication is represented by the first letter of the Hebrew alphabet, the increase of knowledge is represented by the thirteenth letter where rebellion is manifested, and the human publication of the special divine message for that history is the last letter of the Hebrew alphabet, and taken together the three letters mean “truth”.

Molemmissa lopunajan jaksoissa totuuden kolme askelta ovat tunnistettavissa. Kummatkin alkavat jumalallisella julkaisulla ensimmäisenä askeleena, ja jumalallista sanomaa selittävä inhimillinen julkaisu on viimeinen askel. Keskimmäinen askel on se, kun Juudan heimon Leijona avaa sinetit siitä jumalallisesta sanomasta, joka koskee kyseistä historian vaihetta, ja sen jälkeen valitsee inhimillisen välikappaleen kokoamaan yhteen sen valon, joka avattiin sineteistä jumalallisesta asiakirjasta. Kun sinettien avaaminen tapahtuu, ilmenee kapina jumalattomien taholta, niiden, jotka eivät ymmärrä tiedon lisääntymistä. Näin ollen jumalallista julkaisua edustaa heprealaisen aakkoston ensimmäinen kirjain, tiedon lisääntymistä edustaa kolmastoista kirjain, jossa kapina ilmenee, ja kyseistä historian vaihetta varten annettua erityistä jumalallista sanomaa koskevaa inhimillistä julkaisua edustaa heprealaisen aakkoston viimeinen kirjain, ja yhdessä nämä kolme kirjainta merkitsevät ”totuutta”.

The visions of the Ulai and Hiddekel Rivers that are now in the process of fulfillment identify that in the last days the increase of knowledge from both rivers merge together to prove that divinity combined with humanity does not sin. Daniel received the vision that represents the appearance of Christ at the conclusion of the twenty-three hundred year prophecy in 1844 while by the Ulai River.

Ulaijoen ja Hiddekeljoen näyt, jotka nyt ovat täyttymisensä vaiheessa, osoittavat, että viimeisinä päivinä molemmista joista tuleva tiedon lisääntyminen sulautuu yhteen todistaakseen, ettei jumaluus ihmisyyteen yhdistyneenä tee syntiä. Daniel sai Ulaijoen varrella näyn, joka kuvaa Kristuksen ilmestymistä vuonna 1844 kaksituhattakolmesataa vuotta käsittävän profetian päättyessä.

> And I saw in a vision; and it came to pass, when I saw, that I was at Shushan in the palace, which is in the province of Elam; and I saw in a vision, and I was by the river of Ulai. Daniel 8:2.

> Ja minä näin näyssä; ja tapahtui, että kun näin, olin Suusanissa, linnassa, joka on Eelamin maakunnassa; ja minä näin näyssä, ja olin Uulain virran varrella. Daniel 8:2.

Daniel received the vision that represents the vision of the twenty five hundred and twenty years of prophetic history while by the Hiddekel River.

Daniel sai Hiddekel-joen varrella näyn, joka kuvaa kahdentuhannen viidensadan kahdenkymmenen vuoden pituista profeetallisen historian näkyä.

> And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel. Daniel 10:4.

> Ja ensimmäisen kuun kahdentenakymmenentenäneljännenä päivänä, ollessani suuren virran, Hiddekelin, rannalla. Daniel 10:4.

Gabriel thereafter identified the purpose of the chazon vision of the Hiddekel River in verse fourteen.

Sen jälkeen Gabriel ilmaisi jakeessa neljätoista Hiddekel-joen chazon-näyn tarkoituksen.

> Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days. Daniel 10:14.

> Nyt olen tullut saattamaan sinut ymmärtämään, mitä sinun kansallesi tapahtuu viimeisinä päivinä; sillä näky koskee vielä monia päiviä. Daniel 10:14.

The vision given by the Ulai River identifies Christ’s “appearance”, (divinity) when He suddenly came unto His temple on October 22, 1844. It represented “divinity” entering into the temple of the Millerites (humanity) on that date, for the Day of Atonement, meaning the day of “at one-ment”, represents the combination of divinity with humanity. The vision given by the Hiddekel River identifies what shall befall God’s people (humanity) in the latter days.

Ulaijoen äärellä annettu näky yksilöi Kristuksen ”ilmestymisen” (jumaluuden), kun Hän yhtäkkiä tuli temppeliinsä 22. lokakuuta 1844. Se kuvasi ”jumaluuden” astumista milleriläisten temppeliin (ihmisyyteen) tuona päivänä sovituspäivää varten; merkiten sitä, että sovituspäivä, ”yhdeksi tulemisen” päivä, kuvaa jumaluuden ja ihmisyyden yhdistymistä. Hiddekeljoen äärellä annettu näky yksilöi, mitä Jumalan kansalle (ihmisyydelle) on tapahtuva viimeisinä päivinä.

The beginning of the vision of the “appearance” was the year 457 BC. Two hundred and twenty years after the prophetic period identifying the trampling down of the sanctuary and the host which began in 677 BC. The ending of the two hundred and twenty years that were linked together at the starting point of the two visions, was marked by the Wonderful Numberer, who is also the Wonderful Linguist in Habakkuk 2:20.

Näyn ”ilmestyksen” alku oli vuonna 457 eKr. Kaksisataakaksikymmentä vuotta sen profeetallisen ajanjakson jälkeen, joka yksilöi pyhäkön ja sotajoukon tallaamisen ja joka alkoi vuonna 677 eKr. Niiden kahdensadankahdenkymmenen vuoden päättyminen, jotka oli liitetty yhteen näiden kahden näyn lähtökohdassa, merkittiin Ihmeellisen Lukijan toimesta, joka on myös Ihmeellinen Kielentutkija Habakkuk 2:20:ssa.

> But the Lord is in his holy temple: let all the earth keep silence before him. Habakkuk 2:20.

> Mutta Herra on pyhässä temppelissään; vaietkoon koko maa hänen edessään. Habakuk 2:20.

The link of humanity and divinity represented in the beginning by the starting points of the two prophecies was identified at their mutual endings by the chapter and verse that described the appearance of divinity suddenly coming into the temple He had constructed during the forty-six years beginning at the time of the end in 1798, and ending forty-six years later on October 22, 1844.

Ihmisyyden ja jumaluuden välinen yhteys, jota alussa edustivat näiden kahden profetian lähtökohdat, tunnistettiin niiden yhteisissä päätepisteissä sen luvun ja jakeen perusteella, joka kuvasi jumaluuden ilmestymistä äkisti temppeliin, jonka Hän oli rakentanut niiden neljänkymmenenkuuden vuoden aikana, jotka alkoivat lopun ajasta vuonna 1798 ja päättyivät neljäkymmentäkuusi vuotta myöhemmin 22. lokakuuta 1844.

> Know ye not that ye are the temple of God, and that the Spirit of God dwelleth in you? If any man defile the temple of God, him shall God destroy; for the temple of God is holy, which temple ye are. 1 Corinthians 3:16, 17.

> Ettekö tiedä, että te olette Jumalan temppeli ja että Jumalan Henki asuu teissä? Jos joku turmelee Jumalan temppelin, hänet Jumala on turmeleva; sillä Jumalan temppeli on pyhä, ja se temppeli olette te. 1. Korinttolaiskirje 3:16, 17.

On October 22, 1844, in agreement with the vision of the “appearance”, Habakkuk identified that the Lord was in His holy temple. He had erected the temple that had been destroyed and trampled down for twenty-five hundred and twenty years, in forty-six years.

Lokakuun 22. päivänä 1844 Habakuk, sopusoinnussa ”ilmestymisen” näyn kanssa, totesi, että Herra oli pyhässä temppelissään. Hän oli neljässäkymmenessäkuudessa vuodessa pystyttänyt temppelin, joka oli ollut hävitettynä ja tallattuna kaksituhatta viisisataa kaksikymmentä vuotta.

> And speak unto him, saying, Thus speaketh the Lord of hosts, saying, Behold the man whose name is The BRANCH; and he shall grow up out of his place, and he shall build the temple of the Lord: Even he shall build the temple of the Lord; and he shall bear the glory, and shall sit and rule upon his throne; and he shall be a priest upon his throne: and the counsel of peace shall be between them both. And the crowns shall be to Helem, and to Tobijah, and to Jedaiah, and to Hen the son of Zephaniah, for a memorial in the temple of the Lord. And they that are far off shall come and build in the temple of the Lord, and ye shall know that the Lord of hosts hath sent me unto you. And this shall come to pass, if ye will diligently obey the voice of the Lord your God. Zechariah 6:12–15.

> Ja puhu hänelle sanoen: Näin sanoo Herra Sebaot: Katso, mies, jonka nimi on Vesa; hän on versova sijastansa, ja hän on rakentava Herran temppelin. Niin, hän on rakentava Herran temppelin; ja hän on kantava kunnian, ja hän on istuva ja hallitseva valtaistuimellaan; ja hän on oleva pappi valtaistuimellaan; ja rauhan neuvo on oleva heidän molempainsa välillä. Ja kruunut tulevat Helemille, Tobialle, Jedajalle ja Henille, Sefanjan pojalle, muistoksi Herran temppeliin. Ja kaukana olevat tulevat ja rakentavat Herran temppeliä, ja te saatte tietää, että Herra Sebaot on lähettänyt minut teidän tykönne. Ja tämä tapahtuu, jos te ahkerasti kuulette Herran, teidän Jumalanne, ääntä. Sakarja 6:12–15.

In John 2:20, after Christ had cleansed the temple, which according to Sister White was a fulfillment of Malachi chapter three, as was October 22, 1844, the Messenger of the Covenant suddenly came to His temple.

Joh. 2:20:ssa, sen jälkeen kun Kristus oli puhdistanut temppelin, mikä sisar Whiten mukaan oli Malakian kolmannen luvun täyttymys, samoin kuin 22. lokakuuta 1844, liiton Sanansaattaja tuli äkisti temppeliinsä.

> Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? But he spake of the temple of his body. John 2:19–20.

> Jeesus vastasi ja sanoi heille: Hajottakaa tämä temppeli, niin minä pystytän sen kolmessa päivässä. Niin juutalaiset sanoivat: Tätä temppeliä on rakennettu neljäkymmentä kuusi vuotta, ja sinäkö pystyttäisit sen kolmessa päivässä? Mutta hän puhui ruumiinsa temppelistä. Joh. 2:19–20.

In fulfillment of Malachi chapter three, Christ suddenly came to His temple when He cleansed the temple at the beginning of His ministry in John chapter two, which typified October 22, 1844. The temple cleansing by Christ in John chapter two, and October 22, 1844, were a fulfillment of Malachi chapter three. In John chapter TWO and verse TWENTY, we are informed that the human temple had been erected in forty-six years, and the divine temple was raised up in three days. The human temple only becomes Habakkuk’s “holy temple” when divinity suddenly comes into it, as it did on October 22, 1844, for divinity combined with humanity does not sin. The visions of the two great rivers of Shinar represent the truth that humanity combined with divinity does not sin.

Malakian kolmannen luvun täyttymyksenä Kristus tuli äkisti temppeliinsä puhdistaessaan temppelin palvelutyönsä alussa Johanneksen toisen luvun mukaan, mikä oli 22. lokakuuta 1844 esikuva. Kristuksen suorittama temppelin puhdistus Johanneksen toisessa luvussa sekä 22. lokakuuta 1844 olivat Malakian kolmannen luvun täyttymys. Johanneksen luvussa KAKSI ja jakeessa KAKSIKYMMENTÄ meille ilmoitetaan, että inhimillinen temppeli oli rakennettu neljässäkymmenessäkuudessa vuodessa, ja jumalallinen temppeli pystytettiin kolmessa päivässä. Inhimillisestä temppelistä tulee Habakukin ”pyhä temppeli” vasta silloin, kun jumaluus äkisti tulee siihen, niin kuin tapahtui 22. lokakuuta 1844, sillä jumaluus ihmisyyteen yhdistyneenä ei tee syntiä. Shinariin kahden suuren virran näyt edustavat sitä totuutta, että ihmisyys jumaluuteen yhdistyneenä ei tee syntiä.

We will continue our consideration of verse forty of Daniel chapter eleven in the next article.

Jatkamme Danielin kirjan yhdenteentoista luvun neljännenkymmenennen jakeen tarkastelua seuraavassa artikkelissa.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:5.

> Ja teidätkin, elävinä kivinä, rakennetaan hengelliseksi huoneeksi, pyhäksi papistoksi, uhraamaan hengellisiä uhreja, jotka Jeesuksen Kristuksen kautta ovat Jumalalle otollisia. 1. Piet. 2:5.

Back to Articles