Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Eighteen

Joelin kirja ja laodikealainen seitsemännen päivän adventistikirkko – numero kahdeksantoista

Number Eighteen

Luku kahdeksantoista

Author

Jeff Pippenger

Published

December 25, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are considering the covenant of Abram, and have not yet addressed the element of the prophecy of Abram that has a direct connection with the opening verses of the book of Joel. Abram’s prophecy of 400 years of bondage along with Paul’s 430 years produces the prophetic structure that aligns with the 1290 years of Daniel 12:11. The 1290-year prophecy of verse eleven is the omega prophetic period of Abram and Paul’s 430-year line. This truth is an element of what is unsealed in the latter days that separates the wise and the wicked.

Tarkastelemme Abramin liittoa emmekä ole vielä käsitelleet sitä Abramin profetian osatekijää, jolla on suora yhteys Joelin kirjan alkujakeisiin. Abramin profetia 400 vuoden orjuudesta yhdessä Paavalin 430 vuoden kanssa muodostaa profeetallisen rakenteen, joka vastaa Danielin 12:11:n 1290 vuotta. Jakeen yksitoista 1290 vuoden profetia on Abramin ja Paavalin 430 vuoden linjan oomega-profeetallinen ajanjakso. Tämä totuus on osa sitä, mikä sinetöidään auki viimeisinä päivinä ja mikä erottaa viisaat jumalattomista.

Connected with the omega prophecy of 430 years was the symbol of “four generations,” identifying a period of probationary time for the nation which held God’s chosen people in bondage. For Moses it was Egypt, for the one hundred and forty-four thousand, who sing the song of Moses, it is the history of the United States from 1798 unto the Sunday law. The United States, represented as the “earth beast” in Revelation thirteen begins as a lamb and ends speaking as a dragon. Joseph, a symbol of the Lamb, represents the period of relative peace in Egypt, until there was a new Pharaoh and the bondage began. Thus, the nation that is judged in the fourth generation, which was Egypt for Moses, is the United States. The remnant is judged at the Sunday law as typified by the plagues that culminated for the Hebrews with blood on their doorpost, and thereafter with the nation of Egypt at the Red Sea. Joseph and Moses represent a good Pharaoh and a bad Pharaoh, which for the United States is first the lamb, and then the dragon.

430 vuoden omega-profetiaan liittyi ”neljän sukupolven” vertauskuva, joka osoitti koetusajan kansakunnalle, joka piti Jumalan valittua kansaa orjuudessa. Moosekselle se oli Egypti; niille sadalle neljällekymmenelleneljälletuhannelle, jotka laulavat Mooseksen laulua, se on Yhdysvaltojen historia vuodesta 1798 aina sunnuntailakiin asti. Yhdysvallat, joka Ilmestyskirjan kolmannessatoista luvussa esitetään ”maasta nousevana petona”, alkaa karitsana ja päättyy puhumaan lohikäärmeen tavoin. Joosef, Karitsan vertauskuva, edustaa suhteellisen rauhan aikaa Egyptissä, kunnes tuli uusi farao ja orjuus alkoi. Näin ollen se kansakunta, joka tuomitaan neljännessä sukupolvessa ja joka Moosekselle oli Egypti, on Yhdysvallat. Jäännös tuomitaan sunnuntailain aikana, kuten sitä esikuvallisesti kuvaavat vitsaukset, jotka huipentuivat heprealaisille vereen heidän ovenpihtipuissaan ja sen jälkeen Egyptin kansalle Punaisellamerellä. Joosef ja Mooses edustavat hyvää faraota ja pahaa faraota, mikä Yhdysvaltojen kohdalla merkitsee ensin karitsaa ja sitten lohikäärmettä.

Abram’s prophecy of judgment in the fourth generation included the fact that the close of probation is progressive, for within Moses’ fulfillment of Abram’s prophecy; not only did probation close for Egypt, but there was still time left for the Amorites to fill up their cup of probationary time—after Egypt had filled theirs. The Red Sea for Egypt was the Sunday law for the United States, and then “every other country on the globe” will “follow the example” of the United States, as represented by the Amorites post-Egypt close of probation.

Abramin ennustus tuomiosta neljännessä sukupolvessa sisälsi sen tosiasian, että armonaika päättyy asteittain, sillä Mooseksen kautta tapahtuneessa Abramin ennustuksen täyttymyksessä armonaika ei ainoastaan päättynyt Egyptin osalta, vaan amorilaisille jäi yhä aikaa täyttää armonaikansa malja sen jälkeen, kun Egypti oli täyttänyt omansa. Punainenmeri oli Egyptille se, mitä sunnuntailaki on Yhdysvalloille, ja sitten ”jokainen muu maa maan päällä” tulee ”seuraamaan Yhdysvaltojen esimerkkiä”, kuten amorilaiset edustavat Egyptin armonaikansa päättymisen jälkeisessä vaiheessa.

The Amorites are one of the ten tribes that identify the world from the river of Egypt to the river of Babylon, in Abram’s covenant, and the Amorites therefore represent the nations of the world, who close their individual probation as nations, after the Sunday law in the United States. The Amorites are the biblical symbol of judgment closing upon the world, and it happens in the third and fourth generation. The Red Sea is the symbol of the close of probation for the United States, and the Amorites represent the nations progressively closing their probation until human probation closes. Therefore, the Amorites are a symbol of the period of the Sunday law crisis at the Red Sea unto the deliverance of the east wind, when the path of deliverance is opened to God’s people.

Amorilaiset ovat yksi niistä kymmenestä kansasta, jotka Abramin liitossa määrittelevät maailman Egyptin virrasta Babylonin virtaan saakka, ja amorilaiset edustavat sen tähden maailman kansakuntia, jotka sulkevat oman armonaikansa kansakuntina Yhdysvalloissa säädetyn sunnuntailain jälkeen. Amorilaiset ovat raamatullinen vertauskuva maailmaa kohtaavan tuomion sulkeutumisesta, ja se tapahtuu kolmannessa ja neljännessä sukupolvessa. Punainenmeri on vertauskuva Yhdysvaltojen armonajan päättymisestä, ja amorilaiset edustavat kansakuntia, jotka asteittain sulkevat armonaikansa, kunnes ihmiskunnan armonaika päättyy. Sen tähden amorilaiset ovat vertauskuva sunnuntailakikriisin ajanjaksosta Punaisellamerellä aina itätuulen tuomaan vapautukseen saakka, jolloin pelastuksen tie avautuu Jumalan kansalle.

But Abram’s prophecy not only addresses the fourth generation in terms of the United States as Egypt, and the world as the Amorites, it more importantly places the generation of God’s people who cross the Red Sea as a “fourth generation.” When we dredge up, what we can dredge up, from the understanding of “four generations” in Abram’s first step of three steps, we will consider the second and third steps of Abraham’s covenant. The second step is chapter seventeen, and the third step is of course—chapter twenty-two.

Mutta Abramin profetia ei käsittele neljättä sukupolvea ainoastaan Yhdysvaltojen Egyptinä ja maailman amorilaisina, vaan ennen kaikkea se asettaa Jumalan kansan sukupolven, joka ylittää Punaisenmeren, ”neljänneksi sukupolveksi”. Kun kaivamme esiin sen, minkä voimme kaivaa esiin, ”neljän sukupolven” merkityksestä Abramin ensimmäisessä, kolmesta vaiheesta koostuvassa askeleessa, tarkastelemme Abrahamin liiton toista ja kolmatta askelta. Toinen askel on seitsemästoista luku, ja kolmas askel on tietenkin—kahdeskymmenes toinen luku.

In Daniel chapter twelve, three prophetic periods are identified, and they all represent prophetic time that ceased in 1844. Those three periods are unsealed in the latter days, and those three periods represent the increase of knowledge that befalls God’s people in the latter days. Christ as the man in linen, sets forth the first of the three prophetic periods in verse seven, and in so doing, He aligns Himself with the angel of Revelation ten, who stands not upon the water, but upon the earth and the sea.

Danielin kahdennessatoista luvussa tunnistetaan kolme profeetallista ajanjaksoa, ja ne kaikki edustavat profeetallista aikaa, joka päättyi vuonna 1844. Nämä kolme ajanjaksoa avataan sinetin alta viimeisinä päivinä, ja nämä kolme ajanjaksoa edustavat tiedon lisääntymistä, joka kohtaa Jumalan kansan viimeisinä päivinä. Kristus pellavavaatteisiin puettuna miehenä esittää jakeessa seitsemän ensimmäisen näistä kolmesta profeetallisesta ajanjaksosta, ja tehdessään niin Hän asettaa itsensä samaan linjaan Ilmestyskirjan kymmenennen luvun enkelin kanssa, joka ei seiso vetten päällä, vaan maan ja meren päällä.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> Ja enkeli, jonka minä näin seisovan meren päällä ja maan päällä, nosti kätensä taivasta kohti ja vannoi hänen kauttaan, joka elää aina ja iankaikkisesti, joka on luonut taivaan ja mitä siinä on, ja maan ja mitä siinä on, ja meren ja mitä siinä on, ettei aikaa enää olisi. Ilmestys 10:5, 6.

In verse seven of chapter twelve the man in linen also swears by Him that lives forever.

Kahdennentoista luvun seitsemännessä jakeessa pellavavaatteinen mies vannoo myös Hänen kauttaan, joka elää iankaikkisesti.

> And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth forever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished. Daniel 12:7.

> Ja minä kuulin pellavavaatteisiin puetun miehen, joka oli virran vetten yläpuolella, kun hän kohotti oikean kätensä ja vasemman kätensä taivasta kohti ja vannoi hänen kauttaan, joka elää iankaikkisesti, että siihen on kuluva aika, ajat ja puoli aikaa; ja kun pyhän kansan voiman hajottaminen on saatettu päätökseen, kaikki nämä tapahtuvat loppuun. Daniel 12:7.

We are informed by inspiration that the same line of prophecy located in the book of Daniel is taken up in the book of Revelation, and the Millerite understanding is that these two descriptions are parallel passages of Christ. Christ as the Angel with the little book, identifying the end of the application of prophetic time in 1844 in the book of Revelation, and Christ as the Man in linen in the book of Daniel, identifying that when the Sunday law in the United States arrives, all the marvels of Daniel’s final vision would be finished. Within that sacred history, which precedes and culminates at the Sunday law, God’s people were to be scattered for a period represented by the symbol of 1260. The period of scattering that precedes the Sunday law is set forth in Revelation chapter eleven where Moses and Elijah are slain and are dead in the street for three and a half days, which is a symbol of 1260.

Meille on innoituksen kautta ilmoitettu, että sama Danielin kirjassa oleva profetian linja otetaan esiin Ilmestyskirjassa, ja milleriittien ymmärryksen mukaan nämä kaksi kuvausta ovat Kristusta koskevia rinnakkaiskohtia. Kristus pienen kirjakäärön kanssa olevana Enkelinä Ilmestyskirjassa osoittaa profeetallisen ajan sovelluksen päättymisen vuonna 1844, ja Kristus pellavavaatteiseen puettuna Miehenä Danielin kirjassa osoittaa, että kun sunnuntailaki Yhdysvalloissa tulee voimaan, kaikki Danielin viimeisen näyn ihmeet ovat päättyneet. Tuossa pyhässä historiassa, joka edeltää sunnuntailakia ja huipentuu siihen, Jumalan kansan oli määrä joutua hajalleen ajanjaksoksi, jota edustaa 1260:n vertauskuva. Tämä sunnuntailakia edeltävä hajallaan olemisen ajanjakso esitetään Ilmestyskirjan yhdestoista luvussa, jossa Mooses ja Elia surmataan ja makaavat kuolleina kadulla kolme ja puoli päivää, mikä on 1260:n vertauskuva.

In verse seven, the man in linen identifies that when the scattering of the power of the holy people has finished its three-and-a-half days, the “marvels” that befall God’s people of the latter days shall be finished. We closed the last article with Sister White’s commentary on Zechariah chapter three. The first sentence stated, “Zechariah’s vision of Joshua and the Angel applies with peculiar force to the experience of God’s people in the closing scenes of the great day of atonement.” In the chapter, and in the inspired commentary of Sister White upon the chapter, the one hundred and forty-four thousand are the “men wondered at.” The “wonders” of Daniel’s last vision that are completed by the Sunday law, are the “wonders” associated with the sealing of God’s people.

Seitsemännessä jakeessa pellavapukuinen mies osoittaa, että kun pyhän kansan voiman hajottaminen on päättynyt kolmen ja puolen päivän kuluttua, Jumalan kansaa kohtaan lopun aikana tulevat ”ihmeet” ovat päättyneet. Päätimme edellisen artikkelin sisar Whiten selostukseen Sakarjan kolmannesta luvusta. Ensimmäinen virke kuului: ”Sakarjan näky Joosuasta ja Enkelistä soveltuu erikoisella voimalla Jumalan kansan kokemukseen suuren sovituspäivän päätöskohtauksissa.” Tässä luvussa sekä sisar Whiten siitä antamassa inspiroidussa selostuksessa ne sataneljäkymmentäneljätuhatta ovat ne ”ihmetellyt miehet”. Danielin viimeisen näyn ”ihmeet”, jotka sunnuntailaki saattaa päätökseen, ovat ne ”ihmeet”, jotka liittyvät Jumalan kansan sinetöimiseen.

Daniel chapter twelve provides the light that seals the one hundred and forty-four thousand in the latter days. That light is represented by three prophetic periods, that were all identified and established as truth in the Millerite history. The three periods are presented in three verses and are three pillars which hold up the structure of truth. The structure of truth is held up with a three-step process. That process of three steps, is represented within the passage of nine verses (4–12), by the three verses which present prophetic time. Those three prophetic periods, when approached from the foundational Millerite understanding, produce three symbolic periods that are defined in agreement with the Millerite understanding, but do not apply the element of time.

Danielin kahdestoista luku tarjoaa sen valon, joka sinetöi sataneljäkymmentäneljätuhatta viimeisinä päivinä. Tätä valoa edustavat kolme profeetallista ajanjaksoa, jotka kaikki tunnistettiin ja vahvistettiin totuudeksi milleriläisessä historiassa. Nämä kolme ajanjaksoa esitetään kolmessa jakeessa, ja ne ovat kolme pylvästä, jotka kannattavat totuuden rakennetta. Totuuden rakennetta kannatetaan kolmivaiheisella prosessilla. Tätä kolmivaiheista prosessia edustavat yhdeksän jakeen katkelmassa (4–12) ne kolme jaetta, jotka esittävät profeetallista aikaa. Nämä kolme profeetallista ajanjaksoa, kun niitä tarkastellaan milleriläisen perustavan ymmärryksen pohjalta, tuottavat kolme symbolista ajanjaksoa, jotka määritellään milleriläisen ymmärryksen mukaisesti, mutta joissa ajan elementtiä ei sovelleta.

The three periods are located within the very passage of Scripture that defines ‘the process of prophecy being sealed up—and then unsealed,’ including the classic biblical description of a threefold testing process. The nine verses that begin with Daniel being told to seal up his book, are the very verses where the three periods are set forth, and in those nine verses the purification process that is accomplished when truth is unsealed is expressed as “purified, made white and tried.” The three periods in the three verses are the increase of knowledge, at the time of the end, in the latter days, that represent the final testing and sealing process of God’s covenant people. That history is where the symbolic “marvels” that befall God’s people in the latter days are set forth. Please read this paragraph again.

Kolme ajanjaksoa sijaitsevat juuri siinä Raamatun kohdassa, joka määrittelee ”profetian sinetöimisen prosessin — ja sitten sen avaamisen”, mukaan lukien klassinen raamatullinen kuvaus kolmivaiheisesta koettelemusprosessista. Ne yhdeksän jaetta, jotka alkavat siitä, että Danielia käsketään sinetöimään kirjansa, ovat juuri ne jakeet, joissa nämä kolme ajanjaksoa esitetään, ja noissa yhdeksässä jakeessa puhdistusprosessi, joka toteutuu totuuden tullessa avatuksi, ilmaistaan sanoilla ”puhdistetaan, valkaistaan ja koetellaan”. Kolme ajanjaksoa kolmessa jakeessa ovat tiedon lisääntyminen lopun aikana, viimeisinä päivinä, ja ne edustavat Jumalan liittokansan lopullista koettelemisen ja sinetöimisen prosessia. Tuo historia on se, jossa esitetään ne vertauskuvalliset ”ihmeet”, jotka kohtaavat Jumalan kansaa viimeisinä päivinä. Lukekaa tämä kappale uudelleen.

The three periods, in the three verses in the passage of nine verses, represent the climax of the book of Daniel, and the climax represented there is the climax of the internal prophetic line; it is the story of how a rock gets “cut” out of a mountain, without hands, which is the story of the remnant. That internal line is represented in chapters ten and twelve, and the climax of the external line of prophecy is in the closing verses of chapter eleven, and the first few verses of Daniel twelve.

Kolme ajanjaksoa, jotka esiintyvät yhdeksän jakeen jakson kolmessa jakeessa, edustavat Danielin kirjan huipentumaa, ja siinä kuvattu huipentuma on sisäisen profeetallisen linjan huipentuma; se on kertomus siitä, kuinka kivi ”irrotetaan” vuoresta ilman käsiä, mikä on jäännöksen kertomus. Tuo sisäinen linja esitetään luvuissa kymmenen ja kaksitoista, ja profetian ulkoisen linjan huipentuma on luvun yksitoista päätösjakeissa sekä Daniel 12:n ensimmäisissä jakeissa.

Those three periods are also the climax of the visions of both the Ulai and Hiddekel river’s testimony, and the three verses include a prophetic period that represents the climatic fulfillment of the covenant time prophecy that provides both Abram and Paul as witnesses. Jesus, as the Man in linen is in verse seven, walking upon the water. In verse eleven two voices, which are also the voice of Christ, Abram and Paul stand to testify. In verse twelve the history of the sealing of God’s people is represented, for the one hundred and forty-four thousand are virgins, and virgins experience the parable of the ten virgins, and the blessing in verse twelve is upon those who wait. Those who wait in the parable, and who are “blessed,” are those who receive the garment that allows them to enter into the marriage, when the door is closed.

Nuo kolme ajanjaksoa ovat myös sekä Ulaijoen että Hiddekel-joen todistuksen näkyjen huipentuma, ja nuo kolme jaetta sisältävät profeetallisen ajanjakson, joka edustaa liiton aikaprofetian huipentavaa täyttymystä ja jossa sekä Abram että Paavali ovat todistajina. Jeesus, pellavavaatteisiin puettuna Miehenä, on jakeessa seitsemän kävelemässä veden päällä. Jakeessa yksitoista kaksi ääntä, jotka ovat myös Kristuksen ääni, Abram ja Paavali, seisovat todistamassa. Jakeessa kaksitoista esitetään Jumalan kansan sinetöimisen historia, sillä sataneljäkymmentäneljätuhatta ovat neitsyitä, ja neitsyet kokevat vertauksen kymmenestä neitsyestä, ja jakeen kaksitoista siunaus on niiden päällä, jotka odottavat. Ne, jotka vertauksessa odottavat ja jotka ovat ”autuaita”, ovat niitä, jotka saavat vaatteen, joka sallii heidän mennä häihin oven sulkeutuessa.

In verse seven, Jesus is walking upon the water, which produces fear, but Peter determines to believe and begins to walk and give God glory, but Peter is often a symbol of both classes, and the glory is turned back to fear, as his hour of judgment arrived. The first period located in verse seven, represents the first angel’s message. Jesus is upon the waters, a symbol of fear and the first angel. Then Jesus identifies a period where He will glorify His people in advance of the judgment of the Sunday law. All three elements of the three angels are within verse seven, for verse seven is the first of three verses that represent the three angels.

Seitsemännessä jakeessa Jeesus kävelee veden päällä, mikä synnyttää pelkoa, mutta Pietari päättää uskoa ja alkaa kävellä ja antaa Jumalalle kunnian; Pietari on kuitenkin usein molempien luokkien vertauskuva, ja kirkkaus kääntyy jälleen peloksi, kun hänen tuomionsa hetki saapui. Jakeeseen seitsemän sijoittuva ensimmäinen ajanjakso edustaa ensimmäisen enkelin sanomaa. Jeesus on vetten päällä, pelon ja ensimmäisen enkelin vertauskuvana. Sitten Jeesus osoittaa ajanjakson, jolloin Hän kirkastaa kansansa ennen sunnuntailain tuomiota. Kaikki kolme kolmen enkelin osatekijää sisältyvät jakeeseen seitsemän, sillä jae seitsemän on ensimmäinen niistä kolmesta jakeesta, jotka edustavat kolmea enkeliä.

Verse eleven provides a ‘doubling’ with its omega testimony to the alpha voices of Abram and Paul. Their “doubled” voices merge to set forth the covenant time prophecy, and verse eleven fulfills the prophecy as the omega, by identifying the prophetic period that concludes with the fall of Babylon in 1798, and thus typifies the fall of Babylon when Michael stands up in the latter days. In verse eleven we have a doubling of prophets, and a period that represents two falls of Babylon, thus representing the second angel’s message that announced that, “Babylon is fallen is fallen.”

Yhdestoista jae tarjoaa “kaksinkertaistamisen” omega-todistuksellaan Abramin ja Paavalin alfa-äänille. Heidän “kaksinkertaistetut” äänensä yhtyvät esittämään liiton aikaprofetian, ja yhdestoista jae täyttää profetian omegana osoittamalla sen profeetallisen ajanjakson, joka päättyy Babylonin lankeemukseen vuonna 1798, ja näin se on esikuva Babylonin lankeemuksesta, kun Miikael nousee viimeisinä päivinä. Yhdestoista jakeessa meillä on profeettojen kaksinkertaistuminen sekä ajanjakso, joka edustaa kahta Babylonin lankeemusta, ja siten se edustaa toisen enkelin sanomaa, joka julisti: “Kukistunut, kukistunut on Babylon.”

Verse seven is the first angel’s message, and verse eleven is the second angel’s message and verse twelve, which is Daniel 12*12 or Daniel 144, is about the distinction between the wise and foolish, which is accomplished in the judgment process that ends with the manifestation of character at the crisis of judgment. Verse twelve is the third angel’s message identifying how the world is divided into two classes, and the counterpart of the third angel’s external portrayal of that very division, is the internal division of the third angel represented in verse twelve. Verse seven, eleven and twelve are the message of the three angels and the verses are the light that is unsealed in the latter days. These three verses unsealing in the latter days aligns with Revelation chapter ten.

Jae seitsemän on ensimmäisen enkelin sanoma, jae yksitoista on toisen enkelin sanoma, ja jae kaksitoista, joka on Daniel 12*12 eli Daniel 144, käsittelee viisasten ja tyhmien välistä eroa, joka toteutuu tuomioprosessissa ja päättyy luonteen ilmenemiseen tuomion kriisissä. Jae kaksitoista on kolmannen enkelin sanoma, joka osoittaa, kuinka maailma jakautuu kahteen luokkaan, ja vastineena kolmannen enkelin ulkoiselle kuvaukselle juuri tästä jaosta on kolmannen enkelin sisäinen jako, jota jakeessa kaksitoista edustetaan. Jakeet seitsemän, yksitoista ja kaksitoista ovat kolmen enkelin sanoma, ja nämä jakeet ovat se valo, joka avataan viimeisinä päivinä. Näiden kolmen jakeen avautuminen viimeisinä päivinä on sopusoinnussa Ilmestyskirjan kymmenennen luvun kanssa.

Christ as the mighty angel, as well as the Lion of the tribe of Judah in chapter ten, cried as a “lion” and His roar produced seven thunders which were sealed up, as was Daniel chapter ten. They are parallel passages. For this reason, the three periods in chapter twelve, are also the seven thunders of Revelation ten.

Kristus mahtavana enkelinä sekä Juudan sukukunnan Leijonana luvussa kymmenen huusi kuin ”leijona”, ja Hänen karjuntansa synnytti seitsemän ukkosenjylinää, jotka sinetöitiin, samoin kuin Danielin luvussa kymmenen. Ne ovat rinnakkaisia kohtia. Tästä syystä myös luvun kaksitoista kolme ajanjaksoa ovat Ilmestyskirjan kymmenennen luvun seitsemän ukkosenjylinää.

The “seven thunders” are simply another expression of Christ as Alpha and Omega, for the primary symbolism of the “seven thunders,’ is that it represents a “delineation of events” which took place from 1798 unto 1844 that is repeated in “future events” that “will be disclosed in their order” in the history of the one hundred and forty-four thousand. The “seven thunders” are therefore a symbol of Alpha and Omega; who is also the beginning and the ending; the first and the last, the foundation and the temple; the cornerstone and the capstone—the seven thunders.

”Seitsemän ukkosta” on yksinkertaisesti toinen ilmaus Kristuksesta Alfana ja Omegana, sillä ”seitsemän ukkosen” ensisijainen symboliikka on siinä, että se edustaa ”tapahtumien jäsentelyä”, joka tapahtui vuodesta 1798 vuoteen 1844 ja joka toistuu ”tulevissa tapahtumissa”, jotka ”paljastetaan järjestyksessään” sadan neljänkymmenen neljän tuhannen historiassa. ”Seitsemän ukkosta” on sen tähden Alfaa ja Omegaa koskeva vertauskuva; häntä, joka on myös alku ja loppu, ensimmäinen ja viimeinen, perustus ja temppeli, kulmakivi ja lakikivi — seitsemän ukkosta.

The light of the three symbolic periods in Daniel twelve must align with the light of the seven thunders, for they are the identical prophetic line. In the first period Christ holds both hands to heaven, as He does with one hand in Revelation ten. In Revelation ten, His hand becomes the symbol of the end of the application of prophetic time, marking the transition from prophetic time periods to simply prophetic periods. That transition of the major prophetic rule employed by the Millerites, was typified by the major transition from literal to spiritual in the time of Christ.

Danielin kahdentoista luvun kolmen vertauskuvallisen ajanjakson valon tulee olla sopusoinnussa seitsemän ukkosen valon kanssa, sillä ne ovat yksi ja sama profeetallinen linja. Ensimmäisessä ajanjaksossa Kristus kohottaa molemmat kätensä taivasta kohti, niin kuin Hän Ilmestyskirjan kymmenennessä luvussa kohottaa yhden kätensä. Ilmestyskirjan kymmenennessä luvussa Hänen kätensä tulee profeetallisen ajan soveltamisen päättymisen vertauskuvaksi, merkiten siirtymää profeetallisista aikakausista yksinkertaisesti profeetallisiin ajanjaksoihin. Tämä milleriläisten käyttämän pääasiallisen profeetallisen säännön siirtymä oli esikuvattuna Kristuksen aikana tapahtuneessa suuressa siirtymässä kirjaimellisesta hengelliseen.

The apostle Paul was raised up to establish the major prophetic rule connected to the prophetic line of a chosen people. At the very beginning of spiritual Israel, a major prophetic rule is established that redefines the very covenant itself. From then on to be a child of Abraham, it was to be a child of Abraham by faith, not blood. That prophetic principle was put in place primarily through the pen of Paul, who in this regard typified Christ in Revelation chapter ten, changing and ending the prophetic application of time in 1844.

Apostoli Paavali nostettiin esiin vahvistamaan keskeinen profeetallinen sääntö, joka liittyy valitun kansan profeetalliseen linjaan. Hengellisen Israelin aivan alussa vahvistetaan keskeinen profeetallinen sääntö, joka määrittelee itse liiton uudelleen. Siitä lähtien Abrahamin lapsena oleminen merkitsi Abrahamin lapseksi olemista uskon kautta, ei veren kautta. Tämä profeetallinen periaate asetettiin paikoilleen ensisijaisesti Paavalin kynän kautta; tässä suhteessa hän oli Kristuksen esikuva Ilmestyskirjan 10. luvussa, muuttaen ja päättäen ajan profeetallisen sovelluksen vuonna 1844.

The covenant with mankind is represented by the rainbow and the Ark of Noah represents a period of time, before and after the flood, when there was no distinctly identified chosen people. The calling of Abraham represented a major and significant change in the prophetic relation of God with mankind. The covenant made with Abraham represented a major shift in line of covenant history, and in doing so it typified the major shift from literal to spiritual in the days of Paul, and from time application to no time application in 1844.

Liitto ihmissuvun kanssa kuvataan sateenkaarella, ja Nooan arkki edustaa ajanjaksoa ennen vedenpaisumusta ja sen jälkeen, jolloin ei ollut mitään selvästi yksilöityä valittua kansaa. Abrahamin kutsuminen merkitsi suurta ja merkittävää muutosta Jumalan profeetallisessa suhteessa ihmissukuun. Abrahamin kanssa tehty liitto merkitsi suurta käännettä liittohistorian linjassa, ja siten se esikuvasi suurta siirtymää kirjaimellisesta hengelliseen Paavalin päivinä sekä aikasovellutuksesta siihen, ettei aikasovellutusta ole vuonna 1844.

The first shift in God’s covenant with mankind was the Garden, and the pronounced change was the restrictions upon the tree of life and it also produced a change of clothing, from spiritual light to literal lambskin. The next major shift in covenant history is the flood, which Noah represents, as did Adam in the first major covenant shift. Then the shift to a chosen people with Abram, that led to Moses, who introduces the prophetic principles that a day represents a year. That principle is valid until 1844, when there was another major covenant shift. At the great epochs of covenant history there is always a major shift in a principle of God’s prophetic Word. That shift during the history of the one hundred and forty-four thousand is that Alpha Omega is the Truth. Alpha and omega is the principle that the end is always illustrated with the beginning in God’s Word. Attached to that principle of alpha and omega, is the threefold structure of the Hebrew word “truth.”

Ensimmäinen muutos Jumalan liitossa ihmiskunnan kanssa oli puutarha, ja selvästi lausuttu muutos oli elämänpuuta koskevat rajoitukset; se sai aikaan myös vaatetuksen muutoksen, hengellisestä valosta kirjaimelliseen karitsannahkaan. Seuraava suuri muutos liittohistoriassa on vedenpaisumus, jota Nooa edustaa, samoin kuin Aadam edusti ensimmäistä suurta liittomuutosta. Sitten tuli siirtymä valittuun kansaan Abramin myötä, mikä johti Moosekseen, joka esittelee ne profeetalliset periaatteet, että päivä edustaa vuotta. Tuo periaate on voimassa vuoteen 1844 asti, jolloin tapahtui jälleen toinen suuri liittomuutos. Liittohistorian suurina aikakausina tapahtuu aina merkittävä muutos jossakin Jumalan profeetallisen Sanan periaatteessa. Tuo muutos sadan neljänkymmenenneljän tuhannen historian aikana on se, että Alfa ja Omega on Totuus. Alfa ja omega on se periaate, että loppu kuvataan Jumalan Sanassa aina alun avulla. Tähän alfaa ja omegaa koskevaan periaatteeseen liittyy heprealaisen sanan ”totuus” kolmiosainen rakenne.

The major prophetic shift during the history of the remnant is directly represented in each of the major covenant histories, and so too in other lines of truth. The “key” that is laid upon Eliakim in Isaiah 22:22 is the same key given to Peter at Panium in Matthew sixteen. That key is given to the Philadelphian church, and it was William Miller who was given the key that allowed him to connect with the very day for a year principle that had been recorded by Moses during the history of Moses, which typified the history of the Millerites. Miller’s connection with Moses prophecy was represented by Paul’s connection with Abram’s prophecy. And why shouldn’t Miller connect with Moses, Moses salvation in an ark had connected with Noah salvation in an ark in order to tie both covenants together. The shifts of prophetic application that begin in Eden identify that a major revelation of prophetic light is identified in the history of the final covenant people—the one hundred and forty-four thousand. I contend that the major prophetic shift is represented with the seven thunders, which are directly connected with the three periods in Daniel chapter twelve and these are only recognized when applying the principles of alpha and omega upon a line upon line application that stands upon the three-step structure of truth.

Jäännöskansan historian aikana tapahtunut merkittävä profeetallinen siirtymä on suoranaisesti esitetty kussakin tärkeimmistä liittohistorioista, samoin myös muissa totuuden linjoissa. Se ”avain”, joka lasketaan Eljakimin olalle Jesajan kirjassa 22:22, on sama avain, joka annettiin Pietarille Paneionissa Matteuksen evankeliumin kuudennessatoista luvussa. Tuo avain annetaan filadelfialaiselle seurakunnalle, ja William Miller oli se, jolle annettiin avain, joka mahdollisti hänen yhteytensä siihen juuri päivä vuodesta -periaatteeseen, jonka Mooses oli merkinnyt muistiin Mooseksen historian aikana ja joka esikuvasi milleriittien historiaa. Millerin yhteys Mooseksen profetiaan oli Paavalin yhteyden Abramin profetiaan esittämä. Eikä olekaan syytä kysyä, miksi Millerin ei tulisi liittyä Moosekseen, sillä Mooseksen pelastus arkissa oli liittynyt Nooan pelastukseen arkissa yhdistääkseen molemmat liitot toisiinsa. Eedenissä alkavat profeetallisen sovelluksen siirtymät osoittavat, että profeetallisen valon merkittävä ilmoitus tunnistetaan lopullisen liittokansan historiassa — sadassaneljässäkymmenessäneljässä tuhannessa. Väitään, että merkittävä profeetallinen siirtymä on esitetty seitsemässä ukkosenjylinässä, jotka liittyvät suoraan Danielin kirjan kahdennentoista luvun kolmeen ajanjaksoon, ja nämä tunnistetaan vain silloin, kun alfa- ja omega-periaatteita sovelletaan rivi riviltä -sovelluksessa, joka perustuu totuuden kolmivaiheiseen rakenteeseen.

In the verses that immediately precede the announcement that “time is no longer,” Christ introduced the seven thunders, which, as with the truths of Daniel twelve—were sealed up. The context for the man in linen holding up both hands in chapter twelve is the unsealing of the book of Daniel, and the context for Christ the Lion in Revelation ten is the sealing up of the seven thunders. Sister White aligns the sealing of the seven thunders with the sealing up of Daniel’s book.

Jakeissa, jotka välittömästi edeltävät julistusta, ettei ”aikaa enää ole”, Kristus esitteli ne seitsemän ukkosenjylinää, jotka Danielin kahdennentoista luvun totuuksien tavoin oli sinetöity. Sen pellavapukuisen miehen asiayhteys, joka kahdennessatoista luvussa kohottaa molemmat kätensä, on Danielin kirjan sinettien avaaminen, ja Kristuksen, Leijonan, asiayhteys Ilmestyskirjan kymmenennessä luvussa on seitsemän ukkosenjylinän sinetöiminen. Sisarkunta White rinnastaa seitsemän ukkosenjylinän sinetöimisen Danielin kirjan sinetöimiseen.

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> ”Sen jälkeen kun nämä seitsemän ukkosenjylinää olivat puhuneet äänensä, Johannekselle annetaan sama käsky kuin Danielille pienen kirjan suhteen: ’Sinetöi ne asiat, jotka ne seitsemän ukkosenjylinää puhuivat.’ Nämä liittyvät tuleviin tapahtumiin, jotka paljastetaan omassa järjestyksessään.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, osa 7, 971.

The seven thunders are defined by Revelation ten and the Spirit of Prophecy and by the history of the Millerites from 1840 through to 1844, which is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand. In the same passage it states, “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages. It was not best for the people to know these things, for their faith must necessarily be tested. In the order of God most wonderful and advanced truths would be proclaimed.” The Millerites did not understand that they were to be confronted by two disappointments, for their lack of understanding was designed to test them. The Millerites did not suspect any “advanced truths” which is to say, they did not expect any “major prophetic shifts” in covenant history.

Seitsemän ukkosenjylinää määritellään Ilmestyskirjan kymmenennessä luvussa sekä Profetian Hengen kautta ja milleriittien historiassa vuodesta 1840 vuoteen 1844 saakka, mikä toistuu sadan neljänkymmenenneljän tuhannen historiassa. Samassa kohdassa todetaan: ”Johannekselle annettu erityinen valo, joka ilmaistiin seitsemässä ukkosenjylinässä, oli kuvaus tapahtumista, jotka toteutuisivat ensimmäisen ja toisen enkelin sanoman aikana. Kansan ei ollut parhaaksi tietää näitä asioita, sillä heidän uskonsa täytyi välttämättä joutua koetukselle. Jumalan järjestyksessä julistettaisiin mitä ihmeellisimpiä ja edistyneimpiä totuuksia.” Milleriitit eivät ymmärtäneet, että heidän oli kohdattava kaksi pettymystä, sillä heidän ymmärryksensä puute oli tarkoitettu koettelemaan heitä. Milleriitit eivät aavistaneet mitään ”edistyneitä totuuksia”; toisin sanoen he eivät odottaneet mitään ”suuria profeetallisia siirtymiä” liittohistoriassa.

Even though “it was not best for the” Millerite “people to know these things,” the one hundred and forty-four thousand are tested with the same history, but not by innocently misunderstanding the history, but for not understanding a history you are required to know. It is the same test, only reversed. John in Revelation ten, is first and foremost representing the one hundred and forty-four thousand and only secondarily, the Millerite movement of the first and second angels. This is recognized when you see John informed in advance of his eating the little book that it would be sweet and then bitter. It was not best for the Millerites to know what that meant, but John represents a people who know in advance what happens when the Millerites ate the little book.

Vaikka Milleriläiselle ”kansalle ei ollut parhaaksi tietää näitä asioita”, sataneljäkymmentäneljätuhatta koetellaan saman historian kautta, mutta ei siten, että he viattomasti ymmärtäisivät historian väärin, vaan siksi, etteivät he ymmärrä historiaa, joka heidän on tunnettava. Kyseessä on sama koe, mutta päinvastaisena. Johannes Ilmestyskirjan kymmenennessä luvussa edustaa ennen kaikkea sataneljäkymmentäneljätuhatta ja vasta toissijaisesti ensimmäisen ja toisen enkelin milleriläistä liikettä. Tämä käy ilmi, kun näet, että Johannekselle ilmoitetaan etukäteen ennen hänen pienen kirjan syömistään, että se olisi makea ja sitten karvas. Milleriläisten ei ollut parhaaksi tietää, mitä se merkitsi, mutta Johannes edustaa kansaa, joka tietää ennalta, mitä tapahtuu, kun milleriläiset söivät pienen kirjan.

> And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. Revelation 10:9, 10.

> Ja minä menin enkelin luo ja sanoin hänelle: Anna minulle se pieni kirja. Ja hän sanoi minulle: Ota se ja syö se; ja se on tekevä vatsasi katkeraksi, mutta suussasi se on oleva makea kuin hunaja. Ja minä otin sen pienen kirjan enkelin kädestä ja söin sen; ja se oli suussani makea kuin hunaja, mutta heti kun olin sen syönyt, minun vatsani tuli katkeraksi. Ilmestys 10:9, 10.

John is told in advance of the bitter-sweet experience of 1840 unto 1844, the history represented in chapter ten. That experience represented so clearly in verses nine and ten is also distinctly identified in verses two through four.

Johannekselle ilmoitetaan ennalta vuosien 1840–1844 karvas-makeasta kokemuksesta, siitä historiasta, jota kymmenes luku kuvaa. Tuo kokemus, joka jakeissa yhdeksän ja kymmenen esitetään niin selvästi, tunnistetaan myös jakeissa kaksi–neljä täsmällisesti.

> And he had in his hand a little book open: and he set his right foot upon the sea, and his left foot on the earth, And cried with a loud voice, as when a lion roareth: and when he had cried, seven thunders uttered their voices. And when the seven thunders had uttered their voices, I was about to write: and I heard a voice from heaven saying unto me, Seal up those things which the seven thunders uttered, and write them not. Revelation 10:2–4.

> Ja hänellä oli kädessään avattu kirjakäärö; ja hän asetti oikean jalkansa meren päälle ja vasemman jalkansa maan päälle, ja huusi suurella äänellä, niin kuin leijona karjuu; ja kun hän oli huutanut, seitsemän ukkosenjylinää puhui äänensä. Ja kun ne seitsemän ukkosenjylinää olivat puhuneet äänensä, minä aioin kirjoittaa; ja minä kuulin äänen taivaasta sanovan minulle: Sinetöi se, mitä ne seitsemän ukkosenjylinää puhuivat, äläkä sitä kirjoita. Ilmestys 10:2–4.

The “seven thunders” represent “a delineation of events” that would transpire under the first and second angels, and also “future events which will be disclosed in their order.” The “seven thunders” represent the truth that the history of the Millerites is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand, and the truths which were unsealed at the time of the end in 1798 and onward, represent an unsealing of truth in the latter days of God’s people. Jesus in Revelation ten, aligns with Jesus in Daniel twelve. In both passages the sealing and unsealing of testing truth in the latter days is set forth.

”Seitsemän ukkosenjylinää” edustavat ”tapahtumien esitystä”, joka toteutuisi ensimmäisen ja toisen enkelin aikana, sekä myös ”tulevia tapahtumia, jotka paljastetaan omassa järjestyksessään”. ”Seitsemän ukkosenjylinää” edustavat sitä totuutta, että milleriittien historia toistuu sadan neljänkymmenenneljän tuhannen historiassa, ja totuudet, jotka avattiin sineteistään lopun aikana vuodesta 1798 eteenpäin, edustavat totuuden sinettien avaamista Jumalan kansan viimeisinä päivinä. Jeesus Ilmestyskirjan kymmenennessä luvussa vastaa Jeesusta Danielin kirjan kahdennessatoista luvussa. Molemmissa kohdissa esitetään koettelevan totuuden sinetöiminen ja sinettien avaaminen viimeisinä päivinä.

Some might argue that Jesus is speaking in verse seven, but that Gabriel is speaking to Daniel in verses eleven and twelve, but it can also be understood that Jesus is speaking in all three passages. In either side of the issue, it is the voice of Christ that speaks through Daniel and the three prophetic periods in chapter twelve are the words of Christ, and He sets forth the three periods in the structure of truth. All three periods are sealed up, making them one threefold symbol.

Jotkut saattavat väittää, että Jeesus puhuu jakeessa seitsemän, mutta että Gabriel puhuu Danielille jakeissa yksitoista ja kaksitoista, mutta voidaan myös ymmärtää, että Jeesus puhuu kaikissa kolmessa kohdassa. Kummaltakin puolelta asiaa tarkasteltuna Kristuksen ääni puhuu Danielin kautta, ja luvun kaksitoista kolme profeetallista ajanjaksoa ovat Kristuksen sanoja, ja Hän esittää nämä kolme ajanjaksoa totuuden rakenteessa. Kaikki kolme ajanjaksoa on sinetöity, mikä tekee niistä yhden kolmiosaisen vertauskuvan.

Verse seven addresses the finishing of the wonders, identifying the final work of Christ in the Most Holy Place as He blots out the sins of, and seals the one hundred and forty-four thousand. The first verse identifies the “wonders” and the last of the three verses also identifies the “wonders” as those who are blessed for waiting and experiencing a first disappointment. The period in the middle identifies the rebellion of mankind during the Sunday law crisis, while also identifying the period that leads to the Sunday law as a period of preparation for the one hundred and forty-four thousand. All the verses are directly identifying “what shall befall” Daniel’s people “in the latter days.” All three verses speak to the theme of the purification of the one hundred and forty-four thousand. The first period aligns with the third period and the middle period represents the rebellion of the entire world as they march to Armageddon.

Seitsemäs jae käsittelee ihmeiden päättymistä ja osoittaa Kristuksen viimeisen työn kaikkeinpyhimmässä, kun Hän pyyhkii pois sadan neljänkymmenenneljän tuhannen synnit ja sinetöi heidät. Ensimmäinen jae yksilöi ”ihmeet”, ja näistä kolmesta jakeesta viimeinen yksilöi myös ”ihmeet” niiksi, jotka ovat autuaita odottaessaan ja kokeessaan ensimmäisen pettymyksen. Keskimmäinen ajanjakso yksilöi ihmiskunnan kapinan sunnuntailakikriisin aikana sekä myös sen ajanjakson, joka johtaa sunnuntailakiin, sadan neljänkymmenenneljän tuhannen valmistautumisen ajaksi. Kaikki jakeet osoittavat suoraan, ”mitä on tapahtuva” Danielin kansalle ”viimeisinä päivinä”. Kaikki kolme jaetta puhuvat sadan neljänkymmenenneljän tuhannen puhdistamisen teemasta. Ensimmäinen ajanjakso vastaa kolmatta ajanjaksoa, ja keskimmäinen ajanjakso edustaa koko maailman kapinaa heidän marssiessaan Harmagedoniin.

If those three periods are also the seven thunders, then the three verses must identify “future events, which will be [disclosed] in their order,” and those “future events” would align with the “delineation of events that transpired under the first and second angels” from 1840 to 1844. There are several truths which this movement has accepted that are distinctly different that the pioneer understanding, yet all those truths agree with the pioneer understanding. There has been a major prophetic shift from the Millerites to now. The day for a year principle is the classic example, but there are others. An example of a major prophetic shift is represented in connection with the seven thunders.

Jos nuo kolme ajanjaksoa ovat myös ne seitsemän ukkosenjylinää, silloin noiden kolmen jakeen täytyy yksilöidä ”tulevat tapahtumat, jotka [ilmaistaan] järjestyksessään”, ja nuo ”tulevat tapahtumat” vastaisivat ”niiden tapahtumien esitystä, jotka tapahtuivat ensimmäisen ja toisen enkelin aikana” vuosina 1840–1844. On useita totuuksia, jotka tämä liike on omaksunut ja jotka eroavat selvästi pioneerien ymmärryksestä, ja kuitenkin kaikki nämä totuudet ovat sopusoinnussa pioneerien ymmärryksen kanssa. Milleriläisistä tähän päivään asti on tapahtunut suuri profeetallinen siirtymä. Päivä-vuosi-periaate on klassinen esimerkki, mutta on muitakin. Esimerkki suuresta profeetallisesta siirtymästä ilmenee yhteydessä seitsemään ukkosenjylinään.

After John was told in the last verse of chapter ten that he must prophesy again, thus emphasizing that the history of chapter ten represented both the movement of the Millerites and the one hundred and forty-four thousand, he was given a rod to measure the temple, but he was told to leave off the courtyard.

Sen jälkeen kun Johannekselle kymmenennen luvun viimeisessä jakeessa sanottiin, että hänen täytyy jälleen profetoida, mikä näin korosti, että kymmenennen luvun historia edusti sekä milleriittien liikettä että sataneljäkymmentäneljätuhatta, hänelle annettiin mittakeppi temppelin mittaamista varten, mutta häntä käskettiin jättämään esikartano mittaamatta.

> And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:1, 2.

> Ja minulle annettiin ruokoa muistuttava mittakeppi; ja enkeli seisoi sanoen: Nouse ja mittaa Jumalan temppeli ja alttari sekä ne, jotka siinä rukoilevat. Mutta temppelin ulkopuolella oleva esipiha jätä pois äläkä mittaa sitä, sillä se on annettu pakanoille; ja pyhää kaupunkia he tallaavat jalkoihinsa neljäkymmentäkaksi kuukautta. Ilmestys 11:1, 2.

When measuring the temple in post-1844, John is told to leave off the Gentiles who are represented as the courtyard. This illustration in 1844 was identifying that God had just chosen a new covenant bride, and a distinction was then made with His bride and the courtyard. Sister White is clear that the courtyard represents the Gentiles and the temple is God’s chosen people, just read the chapter, The Outer Court, in the Desire of Ages.

Kun temppeliä mitataan vuoden 1844 jälkeisessä ajassa, Johannesta käsketään jättämään pois pakanat, joita esitetään esipihana. Tämä vertauskuva vuonna 1844 osoitti, että Jumala oli juuri valinnut uuden liiton morsiamen, ja silloin tehtiin ero Hänen morsiamensa ja esipihan välillä. Sisari White ilmaisee selvästi, että esipiha edustaa pakanoita ja temppeli Jumalan valittua kansaa; lukekaa vain Luvusta ”Ulompi esipiha” teoksessa Aikakausien Toivo.

John is illustrating the Millerites, who had just become God’s chosen people in 1844. A distinction was placed between the Millerites, who had just experienced the bitter-sweet message and the rest of the professed Christian world, represented as Gentiles.

Johannes kuvaa milleriittejä, joista oli juuri tullut Jumalan valittu kansa vuonna 1844. Ero tehtiin niiden milleriittien, jotka olivat juuri kokeneet karvas-makean sanoman, ja muun nimellisesti kristillisen maailman välillä, jota kuvataan pakanoina.

The foundation was laid from 1840 until the first disappointment, and the temple was finished during the proclamation of the Midnight Cry. Then came the great disappointment and John is told to rise and measure, but leave off the Gentiles. John is illustrating the opening of the judgment, and for this reason inspiration applies the measuring of John in the verses as the symbol of the investigative judgment. What we have just set forth about John as a symbol of measuring is in agreement with typical Adventist understanding, but in this movement, there was a major shift of understanding the symbol.

Perustus laskettiin vuodesta 1840 ensimmäiseen pettymykseen saakka, ja temppeli valmistui Keskiyön huudon julistuksen aikana. Sitten tuli suuri pettymys, ja Johannekselle sanotaan, että hänen tulee nousta ja mitata, mutta jättää pakanat pois. Johannes havainnollistaa tuomion alkamista, ja tästä syystä innoitus soveltaa näissä jakeissa Johanneksen mittaamista tutkivan tuomion vertauskuvana. Se, mitä olemme juuri esittäneet Johanneksesta mittaamisen vertauskuvana, on sopusoinnussa adventistien tyypillisen käsityksen kanssa, mutta tässä liikkeessä tapahtui merkittävä muutos tämän vertauskuvan ymmärtämisessä.

In agreement with Millerite understanding, we came to see that within the history of the Millerites as represented by John in chapter ten, was also a prediction of a parallel movement that would become the one hundred and forty-four thousand. We recognized if you took the measurements of the Millerite history, and left off the time of the Gentiles, you could see the very temple John was measuring.

Yhdenmukaisesti milleriläisen käsityksen kanssa tulimme näkemään, että milleriläisten historiassa, sellaisena kuin Johannes sen esittää kymmenennessä luvussa, oli myös ennustus rinnakkaisesta liikkeestä, josta tulisi sataneljäkymmentäneljätuhatta. Ymmärsimme, että jos ottaisitte milleriläisen historian mitat ja jättäisitte pois pakanain ajan, voisitte nähdä juuri sen temppelin, jota Johannes oli mittaamassa.

We came to see one 2520-year time prophecy ending in 1798 and the other in 1844, thus revealing a forty-six-year period that Christ built the Millerite temple. John identified the courtyard as Gentiles and there is a prophetic “times of the Gentiles.”

Tunnistimme, että toinen 2520 vuoden aikaprofetia päättyi vuonna 1798 ja toinen vuonna 1844, paljastaen näin neljänkymmenenkuuden vuoden ajanjakson, jonka aikana Kristus rakensi milleriläisen temppelin. Johannes määritteli esipihan pakanoiksi, ja on olemassa profeetallinen ”pakanain ajat”.

> And they shall fall by the edge of the sword, and shall be led away captive into all nations: and Jerusalem shall be trodden down of the Gentiles, until the times of the Gentiles be fulfilled. Luke 21:24.

> Ja he kaatuvat miekan terään, ja heidät viedään vangittuina kaikkien kansojen sekaan; ja pakanat tallaavat Jerusalemia, kunnes pakanain ajat täyttyvät. Luuk. 21:24.

The “times” of the Gentiles is plural, and represent the two periods that both literal and spiritual Israel was trampled down. The last of the two trampling downs of paganism followed by papalism, ended in 1798. In spite of what may be claimed, the “times of the Gentiles” ended in 1798, with the arrival of the first angel. John was to start measuring in 1798, and nothing before. He was placed in the history of 1844, so to leave off the period that ended in 1798, was to leave off the courtyard, and in so doing you reveal the forty-six years when the Millerite temple was raised up by the Messenger of the Covenant. Many associated truths are derived from this application, but I am simply using this as an example of light which is different than pioneer understanding, but it is light that does not contradict the original truths, but no longer applies time.

Pakanain ”ajat” on monikossa, ja ne kuvaavat kahta ajanjaksoa, joiden aikana sekä kirjaimellinen että hengellinen Israel tallattiin maahan. Näistä kahdesta maahan tallaamisesta jälkimmäinen, pakanuuden ja sen jälkeen paavillisuuden alaisuudessa tapahtunut, päättyi vuonna 1798. Huolimatta siitä, mitä saatetaan väittää, ”pakanain ajat” päättyivät vuonna 1798 ensimmäisen enkelin saapuessa. Johanneksen tuli alkaa mittaaminen vuonna 1798 eikä mitään sitä ennen. Hänet sijoitettiin vuoden 1844 historiaan, joten jättää pois vuonna 1798 päättynyt ajanjakso merkitsi esipihan pois jättämistä, ja näin tehdessäsi tuot esiin ne neljäkymmentäkuusi vuotta, joiden aikana Milleriläinen temppeli pystytettiin liiton Sanansaattajan toimesta. Tästä sovelluksesta johdetaan monia siihen liittyviä totuuksia, mutta käytän tätä vain esimerkkinä valosta, joka on erilainen kuin tienraivaajien ymmärrys, mutta joka ei ole ristiriidassa alkuperäisten totuuksien kanssa, vaikkei siihen enää liitetäkään aikaa.

That particular truth was recognized before 9/11, but was really established deeply post-9/11. The truth of John measuring the temple cannot be separated from the seven thunders, for it is the very same passage. There is a truth about the application of the seven thunders that was sealed up until the period where the “wonders” of Daniel chapter twelve are accomplished. The application of the “seven thunders” that was unsealed post-July 2023 aligns perfectly, or should I say it complements the three verses of Daniel twelve in a profound way.

Tuo nimenomainen totuus tunnistettiin ennen syyskuun 11. päivää 2001, mutta se todella vakiintui syvällisesti tuon päivän jälkeisenä aikana. Totuutta siitä, että Johannes mittaa temppelin, ei voida erottaa seitsemästä ukkosenjylinästä, sillä kyse on aivan samasta tekstikohdasta. On olemassa totuus seitsemän ukkosenjylinän sovelluksesta, joka oli sinetöitynä siihen ajanjaksoon asti, jolloin Danielin kahdennessatoista luvussa mainitut ”ihmeet” täyttyvät. ”Seitsemän ukkosenjylinän” sovellus, joka avattiin sinetistä heinäkuun 2023 jälkeen, on täydellisessä sopusoinnussa — tai pikemminkin täydentää syvällisellä tavalla Daniel 12:n kolmea jaetta.

Sister White employs the word complement, not the word compliment to describe the relation of the books of Daniel and Revelation. Complement, which means “to bring to perfection,” is what the two prophetic books do for one another. The seven thunders, when unsealed in Daniel chapter twelve post-July 2023, bring the message therein to perfection. What opens up the seven thunders is the principle of alpha and omega in conjunction with the structure of truth.

Sisar White käyttää sanaa complement, ei sanaa compliment, kuvaamaan Danielin ja Ilmestyskirjan välistä suhdetta. Complement, joka merkitsee ”saattaa täydellisyyteen”, on se, mitä nämä kaksi profeetallista kirjaa tekevät toisilleen. Seitsemän ukkosenjylinää, kun ne Danielin kirjan kahdennessatoista luvussa avataan heinäkuun 2023 jälkeen, saattavat siinä olevan sanoman täydellisyyteen. Se, mikä avaa seitsemän ukkosenjylinää, on alfan ja omegan periaate yhdessä totuuden rakenteen kanssa.

The “times” of the Gentiles was fulfilled in 1798, and represents two periods’ of 1260 years when paganism and then papalism trampled down the sanctuary and the host. When measuring the temple, we are to leave off the courtyard, and the courtyard stretches to 1798, but post-1844, time is no longer. Today the 1260 years simply represent a period of time that identifies the distinction between the temple and the courtyard. For this reason, from July 18, 2020 unto July of 2023 the trampling down was accomplished. To measure the temple today, in conjunction with the seven thunders that represent a delineation of events that transpired under the first and second angels’ messages, is the work assigned to John. “Our great work” is to “combine” the messages of the three angels, thus identifying a prophetic work that had not been done in prior covenant history, and is very rarely done even now. When we leave off the courtyard representing the times of the Gentiles, we are leaving off the 1260 years of papal persecution that ended at the time of the end in 1798.

Pakanain ”ajat” täyttyivät vuonna 1798, ja ne edustavat kahta 1260 vuoden ajanjaksoa, joiden aikana ensin pakanuus ja sitten paavius polkivat jalkoihinsa pyhäkön ja joukon. Kun mittaamme temppeliä, meidän tulee jättää esipiha pois, ja esipiha ulottuu vuoteen 1798, mutta vuoden 1844 jälkeen aikaa ei enää ole. Tänään 1260 vuotta edustavat yksinkertaisesti ajanjaksoa, joka osoittaa temppelin ja esipihan välisen eron. Tästä syystä polkeminen jalkoihin saatettiin päätökseen 18. heinäkuuta 2020 alkaen heinäkuuhun 2023 asti. Temppelin mittaaminen tänään yhdessä niiden seitsemän ukkosenjylinän kanssa, jotka edustavat ensimmäisen ja toisen enkelin sanomien aikana tapahtuneiden tapahtumien jäsentelyä, on Johannekselle annettu tehtävä. ”Meidän suuri työmme” on ”yhdistää” kolmen enkelin sanomat ja siten osoittaa profeetallinen työ, jota ei ollut tehty aiemmassa liittohistoriassa ja jota tehdään hyvin harvoin vielä nytkään. Kun jätämme pois esipihan, joka edustaa pakanain aikoja, jätämme pois paavillisen vainon 1260 vuotta, jotka päättyivät lopun aikana vuonna 1798.

The temple that was erected over forty-six years in Millerite history identifies a temple that is erected from July of 2023, until just before the Sunday law. That history is the period of the seven thunders “future events,” that “will be”, not might be, “disclosed in their order.”

Temppeli, jota rakennettiin neljäkymmentäkuusi vuotta milleriläisessä historiassa, yksilöi temppelin, jota rakennetaan heinäkuusta 2023 alkaen aina juuri ennen sunnuntailakia. Tämä historia on seitsemän ukkosenjylinän ”tulevien tapahtumien” ajanjakso, joka ”paljastetaan järjestyksessään” — ei ehkä, vaan varmasti ”tulee” paljastetuksi.

When we combine the history of the first angel, with that of the second, we find the history begins with an alpha disappointment and ends with an omega disappointment. When we align the prophetic waymarks in the history of the first angel from 1840 unto April 19, 1844, with the waymarks of the second angel who arrived at that time and continued until the arrival of the third on October 22, 1844—we have two periods that both begin and end with the arrival of an angel. The history of the first unto the second illustrates the history of the second to the third.

Kun yhdistämme ensimmäisen enkelin historian toisen enkelin historiaan, havaitsemme, että historia alkaa alfa-pettymyksellä ja päättyy oomega-pettymykseen. Kun asetamme ensimmäisen enkelin historian profeetalliset tienviitat vuodesta 1840 aina 19. huhtikuuta 1844 saakka rinnakkain toisen enkelin tienviittojen kanssa, joka saapui tuona aikana ja jatkui kolmannen saapumiseen asti 22. lokakuuta 1844, meillä on kaksi ajanjaksoa, jotka molemmat alkavat enkelin saapumisella ja päättyvät enkelin saapumiseen. Ensimmäisen enkelin ja toisen välinen historia havainnollistaa toisen ja kolmannen välistä historiaa.

A prophetic witness that this is a valid application is found in the alpha and omega of the application. Two parallel lines applied together and the beginning and the ending of both lines identifies the arrival of an angel. Then when they are combined line upon line together into one line, the beginning marks the first disappointment and the ending marks the great disappointment. A further proof is found in the principles of alpha and omega that identifies the end as greater than the beginning. An alpha disappointment that ends with the great omega disappointment identifies the lesser and greater element of alpha and omega.

Profetaalinen todistus siitä, että tämä on pätevä sovellus, löytyy sovelluksen alfasta ja omegasta. Kaksi rinnakkaista linjaa, joita sovelletaan yhdessä, sekä kummankin linjan alku ja loppu osoittavat enkelin saapumisen. Kun ne sitten yhdistetään rivi riviltä yhdeksi linjaksi, alku merkitsee ensimmäistä pettymystä ja loppu merkitsee suurta pettymystä. Lisätodiste löytyy alfan ja omegan periaatteista, jotka osoittavat lopun olevan alkua suurempi. Alfa-pettymys, joka päättyy suureen omega-pettymykseen, ilmaisee alfan ja omegan vähäisemmän ja suuremman elementin.

When we begin at April 19, 1844, (the arrival of the second angel that leads to the arrival of the third on October 22, 1844); and we then also begin the second line on August 11, 1840, which ends at April 19, 1844, we find the disappointment of April 19, 1844 is both the alpha and omega of the prophetic line which is produced by combining the prophetic line of the first and second angels.

Kun aloitamme 19. huhtikuuta 1844 (toisen enkelin saapumisesta, joka johtaa kolmannen saapumiseen 22. lokakuuta 1844), ja aloitamme sitten myös toisen linjan 11. elokuuta 1840, joka päättyy 19. huhtikuuta 1844, havaitsemme, että 19. huhtikuuta 1844 koettu pettymys on sekä sen profeetallisen linjan alfa että omega, joka muodostuu yhdistämällä ensimmäisen ja toisen enkelin profeetallisen linjan.

At the end of the period, you have the third angel arriving along with the second angel, thus typifying 9/11, and the two voices of the mighty angel of Revelation chapter eighteen. The two voices are both the second and third angel’s messages, and those two angels touched each other on October 22, 1844, and they meet again when the two histories are brought together line upon line. Brought together in this fashion they represent the history of the first disappointment unto the great disappointment, and the waymark in the middle of that history in the time of the Millerites was the Exeter camp meeting where two classes of worshippers were manifested, representing the rebellion of the foolish virgins in the parable, and identifying the middle waymark as rebellion.

Ajanjakson lopussa sinulla on kolmas enkeli saapumassa yhdessä toisen enkelin kanssa, kuvaten siten 9/11:tä sekä Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun väkevän enkelin kahta ääntä. Nuo kaksi ääntä ovat sekä toisen että kolmannen enkelin sanomat, ja nuo kaksi enkeliä koskettivat toisiaan 22. lokakuuta 1844, ja ne kohtaavat jälleen, kun nuo kaksi historiaa tuodaan yhteen rivi rivin päälle. Tällä tavoin yhteen tuotuna ne edustavat historian ensimmäisestä pettymyksestä suureen pettymykseen saakka, ja tuon historian keskellä oleva tienviitta Milleriittien aikana oli Exeterin leirikokous, jossa ilmeni kaksi palvojien luokkaa, edustaen vertauksen tyhmien neitsyiden kapinaa ja osoittaen keskimmäisen tienviitan kapinaksi.

The seven thunders represent the history of the first and second angel’s messages combined line upon line, which then identifies a history from the first disappointment to the great disappointment in the history of the one-hundred and forty-four thousand. The understanding of what that history represents prophetically aligns identically with the message represented in Daniel twelve as being sealed up until the time of the end.

Seitsemän ukkosenjylinää edustavat ensimmäisen ja toisen enkelin sanoman yhdistettyä historiaa, rivi rivin päälle, mikä sitten yksilöi historian ensimmäisestä pettymyksestä suureen pettymykseen sadan neljänkymmenenneljän tuhannen historiassa. Ymmärrys siitä, mitä tuo historia profeetallisesti edustaa, on täysin yhtäpitävä sen sanoman kanssa, joka Danielin luvussa kaksitoista esitetään sinetöidyksi lopun aikaan saakka.

We will continue this study in the next article, but I will leave the portion of Daniels last vision which only addresses Daniel’s illustration of God’s people in the latter days. Note in the context of the rule of first mention, that in verse one Daniel is in a class who understands the vision. The first thing mentioned in the vision is an illustration of Daniel as the wise who understand, and the last nine verses are all about the wise who understand on the twenty-second day.

Jatkamme tätä tutkimusta seuraavassa artikkelissa, mutta jätän tähän Danielin viimeisen näyn sen osan, joka käsittelee ainoastaan Danielin esitystä Jumalan kansasta viimeisinä päivinä. Huomaa ensimaininnan säännön yhteydessä, että jakeessa yksi Daniel kuuluu niiden joukkoon, jotka ymmärtävät näyn. Ensimmäinen näyssä mainittu asia on kuvaus Danielista viisaana, joka ymmärtää, ja viimeiset yhdeksän jaetta käsittelevät kokonaan niitä viisaita, jotka ymmärtävät kahdentenakymmenentenä toisena päivänä.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision.

> Persian kuninkaan Kyyroksen kolmantena vuonna ilmoitettiin Danielille, jonka nimeksi oli annettu Beltassar, eräs asia; ja se asia oli tosi, mutta määrätty aika oli pitkä; ja hän ymmärsi asian, ja hänellä oli ymmärrys näystä.

> In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all, till three whole weeks were fulfilled. And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel; Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold

> Niinä päivinä minä, Daniel, olin murheellisena kolme täyttä viikkoa. En syönyt mitään herkullista ruokaa, eikä liha eikä viini tullut minun suuhuni; enkä ensinkään voidellut itseäni, ennen kuin kolme täyttä viikkoa oli kulunut loppuun. Ja ensimmäisen kuun kahdentenakymmenentenäneljäntenä päivänä, kun olin suuren virran rannalla, jonka nimi on Hiddekel, minä nostin silmäni ja katsoin, ja katso,

> a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude.

> eräs pellavavaatteisiin puettu mies, jonka kupeet oli vyötetty Ufasin hienolla kullalla; hänen ruumiinsa oli kuin krysoliitti, hänen kasvonsa kuin salaman näky, hänen silmänsä kuin tulisoihdut, hänen käsivartensa ja jalkansa kiillotetun vasken kaltaiset, ja hänen sanojensa ääni kuin kansanjoukon ääni.

> And I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore I was left alone, and saw this great vision, and there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength.

> Ja minä, Daniel, yksin näin näyn; miehet, jotka olivat minun kanssani, eivät nähneet näkyä, mutta suuri vavistus valtasi heidät, niin että he pakenivat kätkeytyäkseen. Niin minä jäin yksin ja näin tämän suuren näyn, eikä minuun jäänyt voimaa; sillä heleä muotoni muuttui minussa turmelukseksi, enkä säilyttänyt voimaa.

> Yet heard I the voice of his words: and when I heard the voice of his words, then was I in a deep sleep on my face, and my face toward the ground. And, behold, an hand touched me, which set me upon my knees and upon the palms of my hands. And he said unto me,

> Mutta minä kuulin hänen sanojensa äänen; ja kuullessani hänen sanojensa äänen minä vaivuin syvään uneen kasvoilleni, kasvot maata kohti. Ja katso, käsi kosketti minua ja nosti minut polvilleni ja kätteni varaan. Ja hän sanoi minulle,

> O Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright: for unto thee am I now sent.

> Oi Daniel, sinä suuresti rakastettu mies, ymmärrä ne sanat, jotka minä sinulle puhun, ja nouse seisomaan: sillä nyt minut on lähetetty sinun tykösi.

> And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Then said he unto me,

> Ja kun hän oli puhunut minulle tämän sanan, minä seisoin vavisten. Silloin hän sanoi minulle,

> Fear not, Daniel: for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words. But the prince of the kingdom of Persia withstood me one and twenty days: but, lo, Michael, one of the chief princes, came to help me; and I remained there with the kings of Persia.

> Älä pelkää, Daniel, sillä ensimmäisestä päivästä asti, jona sinä annoit sydämesi ymmärtääksesi ja nöyryyttääksesi itsesi Jumalasi edessä, sinun sanasi on kuultu, ja minä olen tullut sinun sanojesi tähden. Mutta Persian valtakunnan ruhtinas vastusti minua kaksikymmentäyksi päivää; mutta katso, Miikael, yksi ensimmäisistä ruhtinaista, tuli avukseni, ja minä jäin sinne Persian kuningasten luo.

> Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days.

> Nyt minä olen tullut saattaakseni sinut ymmärtämään, mitä sinun kansallesi on tapahtuva viimeisinä päivinä; sillä näky koskee vielä monia päiviä.

> And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips: then I opened my mouth, and spake, and said unto him that stood before me,

> Ja kun hän oli puhunut minulle sellaiset sanat, minä käänsin kasvoni maata kohti ja kävin mykäksi. Ja katso, eräs, ihmislapsien kaltaisen hahmon näköinen, kosketti minun huuliani; silloin minä avasin suuni ja puhuin ja sanoin sille, joka seisoi edessäni,

> O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. For how can the servant of this my lord talk with this my lord?

> Oi herrani, näyn tähden tuskani ovat vallanneet minut, eikä minuun ole jäänyt voimaa. Sillä kuinka tämän minun herrani palvelija voisi puhua tämän minun herrani kanssa?

> for as for me, straightway there remained no strength in me, neither is there breath left in me. Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me, And said,

> sillä mitä minuun tulee, heti ei minussa enää ollut voimaa, eikä minuun jäänyt henkeä. Silloin tuli jälleen eräs, ihmisen hahmon kaltainen, kosketti minua ja vahvisti minua, ja sanoi,

> O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me. …

> Oi suuresti rakastettu mies, älä pelkää: rauha olkoon sinulle; ole luja, niin, ole luja. Ja kun hän puhui minulle, minä vahvistuin ja sanoin: Puhukoon herrani, sillä sinä olet vahvistanut minua. …

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased.

> Mutta sinä, Daniel, sulje nämä sanat ja sinetöi tämä kirja lopun aikaan asti: monet tutkivat sitä edestakaisin, ja tieto lisääntyy.

> Then I Daniel looked, and, behold, there stood other two, the one on this side of the bank of the river, and the other on that side of the bank of the river. And one said to the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, How long shall it be to the end of these wonders?

> Sitten minä, Daniel, katsoin, ja katso, siinä seisoi kaksi muuta, toinen tällä puolella virran rantaa ja toinen tuolla puolella virran rantaa. Ja yksi sanoi pellavavaatteisiin puetulle miehelle, joka oli virran vetten yläpuolella: Kuinka kauan kestää näiden ihmeellisten tapahtumien loppuun?

> And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished.

> Ja minä kuulin pellavavaatteisiin puetun miehen, joka oli virran vetten päällä, kun hän kohotti oikean kätensä ja vasemman kätensä taivasta kohti ja vannoi hänen kauttaan, joka elää iankaikkisesti, että siihen on kuluva aika, ajat ja puoli aikaa; ja kun hän on saattanut päätökseen pyhän kansan voiman murskaamisen, kaikki nämä asiat täyttyvät.

> And I heard, but I understood not: then said I, O my Lord, what shall be the end of these things?

> Ja minä kuulin, mutta en ymmärtänyt. Silloin minä sanoin: Oi Herrani, mikä on oleva näiden asioiden loppu?

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand.

> Ja hän sanoi: Mene tietäsi, Daniel, sillä nämä sanat pysyvät suljettuina ja sinetöityinä lopun aikaan asti. Monet puhdistetaan ja valkaistaan ja koetellaan; mutta jumalattomat harjoittavat jumalattomuutta, eikä yksikään jumalattomista ymmärrä; mutta viisaat ymmärtävät.

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days.

> Ja siitä ajasta, jolloin jokapäiväinen uhri lakkautetaan ja pystytetään hävityksen kauhistus, on oleva tuhat kaksisataa yhdeksänkymmentä päivää.

> Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days.

> Autuas se, joka odottaa ja saavuttaa tuhannen kolmensadan kolmenkymmenenviiden päivän ajan.

> But go thou thy way till the end be: for thou shalt rest, and stand in thy lot at the end of the days. Daniel 10:1–18; 12:4–13.

> Mutta mene sinä tietäsi loppuun asti; sillä sinä saat levätä ja nousta osaasi päivien lopussa. Daniel 10:1–18; 12:4–13.

Back to Articles