Article

# The Book of Daniel - Number Twenty-Two

Danielin kirja - numero kaksikymmentäkaksi

Unveiling the Prophetic Debate: The Methodology of the Latter Rain and the Final Crisis

Profetaallisen kiistan paljastaminen: Myöhäissateen ja viimeisen kriisin metodologia

Author

Jeff Pippenger

Published

December 17, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The methodology that is sanctioned by God is specifically identified in Isaiah chapters twenty-eight and twenty-nine, where the methodology is represented as “line upon line.” On September 11, 2001 the mighty angel of Revelation eighteen descended, and in so doing, he repeated the descent he had made on August 11, 1840. In both cases, after his descent, Babylon was identified as fallen, and a call was made, and soon will be made again, for those still in her communion to come out. In both cases, the event that fulfilled the prediction had a worldwide impact, for just as the first angel’s message was carried to “every mission station in the world” in 1840 the entire world was impacted and understood the event of September 11, 2001. The prophecy that was fulfilled on August 11, 1840 was a prophecy that identified a restraint being placed upon Islam of the second woe, and immediately after September 11, 2001 a restraint was placed upon Islam of the third Woe.

Metodologia, jonka Jumala on hyväksynyt, yksilöidään nimenomaisesti Jesajan luvuissa kaksikymmentäkahdeksan ja kaksikymmentäyhdeksän, joissa metodologia esitetään ilmauksella ”rivi rivin päälle”. Syyskuun 11. päivänä 2001 Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun mahtava enkeli laskeutui, ja tehdessään niin hän toisti laskeutumisensa, jonka hän oli tehnyt 11. elokuuta 1840. Molemmissa tapauksissa Babylon tunnistettiin hänen laskeutumisensa jälkeen langenneeksi, ja esitettiin kutsu, ja pian esitetään jälleen, niille, jotka yhä ovat sen yhteydessä, tulla ulos. Molemmissa tapauksissa ennustuksen täyttänyt tapahtuma vaikutti maailmanlaajuisesti, sillä aivan kuten ensimmäisen enkelin sanoma vietiin vuonna 1840 ”jokaiselle lähetysasemalle maailmassa”, koko maailma sai osakseen syyskuun 11. päivän 2001 tapahtuman vaikutuksen ja ymmärsi sen. Profetia, joka täyttyi 11. elokuuta 1840, oli profetia, joka osoitti, että toisen voi-huudon islamille asetettiin rajoitus, ja välittömästi syyskuun 11. päivän 2001 jälkeen kolmannen voi-huudon islamille asetettiin rajoitus.

August 11, 1840 represents the empowerment of the message that was unsealed at the time of the end in 1798, and September 11, 2001 represents the empowerment of the message that was unsealed at the time of the end in 1989. The primary rule of the movement of the first angel was confirmed on August 11, 1840, and the rule was the day for a year principle. The primary rule of the movement of the third angel was confirmed on September 11, 2001. The rule being that truth is established by bringing “line upon line,” demonstrating that the end is illustrated by the beginning, and that history repeats. The prophetic event of September 11, 2001 is not only established by Sister White’s direct words, but more significantly by the fact that the events perfectly paralleled the same waymark in Millerite history. What was recognized with the event of August 11, 1840 was not the fulfillment of the prophecy, so much as the soundness of the methodology adopted by Miller and his associates.

11. elokuuta 1840 edustaa sen sanoman voimaannuttamista, joka avattiin sineteistään lopun aikana vuonna 1798, ja 11. syyskuuta 2001 edustaa sen sanoman voimaannuttamista, joka avattiin sineteistään lopun aikana vuonna 1989. Ensimmäisen enkelin liikkeen ensisijainen sääntö vahvistettiin 11. elokuuta 1840, ja tuo sääntö oli päivä-vuosi-periaate. Kolmannen enkelin liikkeen ensisijainen sääntö vahvistettiin 11. syyskuuta 2001. Tuo sääntö on se, että totuus vahvistetaan esittämällä ”rivi rivin päälle”, osoittaen, että loppu havainnollistuu alun kautta ja että historia toistaa itseään. Syyskuun 11. päivän 2001 profeetallinen tapahtuma ei perustu ainoastaan sisar Whiten suoriin sanoihin, vaan vielä merkittävämmin siihen tosiasiaan, että tapahtumat olivat täydellisesti rinnakkaisia saman tienviitan kanssa milleriittien historiassa. Se, mikä 11. elokuuta 1840 tapahtuman yhteydessä tunnustettiin, ei ollut niinkään profetian täyttyminen kuin Millerin ja hänen työtovereittensa omaksuman metodologian pätevyys.

> “The event exactly fulfilled the prediction. When it became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and a wonderful impetus was given to the advent movement. Men of learning and position united with Miller, both in preaching and in publishing his views, and from 1840 to 1844 the work rapidly extended.” The Great Controversy, 335.

> ”Tapahtuma täytti ennustuksen täsmälleen. Kun se tuli tunnetuksi, lukemattomat vakuuttuivat Millerin ja hänen työtoveriensa omaksumien profeetallisen tulkinnan periaatteiden oikeellisuudesta, ja adventtiliike sai ihmeellisen sysäyksen. Oppineet ja arvossa pidetyt miehet liittyivät Milleriin sekä hänen näkemystensä julistamisessa että niiden julkaisemisessa, ja vuosina 1840–1844 työ laajeni nopeasti.” The Great Controversy, 335.

On September 11, 2001, when the latter rain began to be measured, the “debate” was and still is over true or false methodology. The prophecies of the Millerite movement are set forth on both the 1843 and the 1850 charts, which Sister White endorses as being designed by the Lord, and also as a fulfillment of Habakkuk chapter two. The message of the Millerites that was produced through “the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and” which thereafter produced the “wonderful impetus” that empowered the message of the Midnight Cry, had been represented upon the two sacred charts. The prophecies represented upon those two sacred charts were identified and established by Miller’s prophetic rules. The charts were a fulfillment of the command in Habakkuk to visually represent the prophecies that had been established by Miller’s methodology upon “tables,” in the plural. Habakkuk chapter two, identifies and is directly connected to the “debate” of Isaiah chapter twenty-seven.

Syyskuun 11. päivänä 2001, kun myöhäissadetta alettiin mitata, “kiista” koski ja koskee yhä oikeaa tai väärää metodologiaa. Milleriittaliikkeen profetiat esitetään sekä vuoden 1843 että vuoden 1850 tauluissa, jotka sisar White vahvistaa Herran laatimiksi sekä myös Habakukin toisen luvun täyttymykseksi. Milleriittojen sanoma, joka syntyi “Millerin ja hänen työtoveriensa omaksumien profeetallisen tulkinnan periaatteiden avulla” ja joka sittemmin synnytti sen “ihmeellisen sysäyksen”, joka antoi voiman Keskiyön huudon sanomalle, oli esitettynä noilla kahdella pyhällä taululla. Noilla kahdella pyhällä taululla esitetyt profetiat oli yksilöity ja vahvistettu Millerin profeetallisten sääntöjen avulla. Taulut olivat Habakukin käskyn täyttymys: profetiat, jotka oli vahvistettu Millerin metodologian avulla, tuli esittää näkyvästi “tauluilla”, monikossa. Habakukin toinen luku yksilöi “kiistan”, josta puhutaan Jesajan kahdennessakymmenennessäseitsemännessä luvussa, ja liittyy siihen suoranaisesti.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. Habakkuk 2:1.

> Minä seison vartiossani, asettaudun muurille ja tähystän nähdäkseni, mitä hän minulle puhuu ja mitä minun on vastattava, kun minua nuhdellaan. Habakuk 2:1.

The word “reproved” in the verse means ‘argued with.’ Habakkuk, representing both the watchmen of the movement of the first and third angels, was going to be argued with, and he wished to understand what he was to answer when the debate began. The answer in the history of the first angel was the production of the two sacred charts, and the answer in the history of the movement of the third angel was the production of the prophetic series titled, Habakkuk’s Two Tables. The charts and the series were built upon the methodology represented in each of those respective histories. In Habakkuk, the methodology represents what the watchmen use to establish the message, and it also identifies the issue that is “debated,” which in turn produces two classes of worshippers.

Sanan ”nuhdeltu” merkitys tässä jakeessa on ’kiistellyksi joutunut’. Habakuk, joka edustaa sekä ensimmäisen että kolmannen enkelin liikkeen vartijoita, oli joutuva kiistelyn kohteeksi, ja hän halusi ymmärtää, mitä hänen tuli vastata, kun väittely alkaisi. Vastaus ensimmäisen enkelin historian yhteydessä oli kahden pyhän kartan laatiminen, ja vastaus kolmannen enkelin liikkeen historian yhteydessä oli profeetallisen sarjan, Habakukin kaksi taulua, tuottaminen. Kartat ja sarja rakennettiin kussakin näistä vastaavista historioista edustetun metodologian varaan. Habakukissa metodologialla kuvataan sitä, mitä vartijat käyttävät sanoman vahvistamiseksi, ja se myös yksilöi sen kysymyksen, josta ”kiistellään” ja joka puolestaan synnyttää kaksi palvojien luokkaa.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:1–4.

> Minä seison vartiopaikallani ja asetun varustukseen; minä tarkkaan, mitä hän minulle puhuu ja mitä minun on vastattava, kun minua nuhdellaan. Ja Herra vastasi minulle ja sanoi: Kirjoita näky ja kaiverra se selvästi tauluihin, niin että sen lukija voi juosta. Sillä näky odottaa vielä määrättyä aikaa, mutta lopussa se puhuu eikä petä; vaikka se viipyisi, odota sitä, sillä varmasti se tulee eikä myöhästy. Katso, hänen sielunsa on paisunut eikä ole oikeamielinen hänessä; mutta vanhurskas on elävä uskostansa. Habakkuk 2:1–4.

One class is justified by faith, and the other class is lifted up in soul, as represented by the Pharisee and the Publican. The Pharisees trusted in a methodology that was based upon custom and tradition, and the Pharisee also represented a religious system who maintained control of their flock by implementing a hierarchical system governed by those who professed to be the chosen people of God, and the defenders of truth, but who ultimately participated in the crucifixion of the Truth. The prophetic “debate” of Isaiah chapter twenty-seven, is over true and false biblical methodology. The antagonists in the “debate” are those who follow the methodology of the Elijah for that time, and the long-established system of theological experts, that is typified by the Sanhedrin in the time of Christ.

Toinen joukko vanhurskautetaan uskosta, ja toinen joukko ylpeilee sielussaan, kuten fariseuksen ja publikaanin esikuvassa esitetään. Fariseukset luottivat menettelytapaan, joka perustui tapaan ja perinteeseen, ja fariseus edusti myös uskonnollista järjestelmää, joka säilytti vallan laumastaan toimeenpanemalla hierarkkisen järjestelmän, jota hallitsivat ne, jotka tunnustautuivat Jumalan valituksi kansaksi ja totuuden puolustajiksi, mutta jotka lopulta osallistuivat Totuuden ristiinnaulitsemiseen. Jesajan kahdennenkymmenennen seitsemännen luvun profeetallinen ”väittely” koskee totta ja valheellista raamatullista metodologiaa. ”Väittelyn” vastapuolet ovat ne, jotka seuraavat sen ajan Elian metodologiaa, sekä pitkään vakiintunut teologisten asiantuntijoiden järjestelmä, jota Kristuksen aikana esikuvallisesti edusti Suuri neuvosto.

Chapter twenty-seven identifies that the “debate” begins when he “stayeth,” or when God restrains “his rough wind,” in the “day of the east wind.” “In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged.” The word “purged” means atoned for, and represents the blotting out of sin in the investigative judgment. The methodology that is debated over, represents the test that must be passed, if the sins of God’s people are to be blotted out. The methodology of Elijah as a test is represented in the history of Christ, where we have been forewarned that in that time, those who rejected the message of John the Baptist (who Christ identified as Elijah), could not be benefitted by the teachings of Jesus.

Luku kaksikymmentäseitsemän osoittaa, että ”väittely” alkaa silloin, kun hän ”hillitsee”, eli kun Jumala pidättää ”ankaran tuulensa”, ”itätuulen päivänä”. ”Määrällä, kun se puhkeaa esiin, sinä käyt väittelyyn sen kanssa; hän hillitsee ankaran tuulensa itätuulen päivänä. Tämän kautta siis Jaakobin vääryys sovitetaan.” Sana ”sovitetaan” merkitsee, että sen puolesta toimitetaan sovitus, ja se kuvaa synnin pyyhkimistä pois tutkivassa tuomiossa. Se menettelytapa, josta väitellään, edustaa koetusta, joka on läpäistävä, jos Jumalan kansan synnit aiotaan pyyhkiä pois. Elian menetelmä koetuksena esitetään Kristuksen historiassa, jossa meitä on ennalta varoitettu siitä, että tuona aikana ne, jotka hylkäsivät Johannes Kastajan sanoman (jonka Kristus tunnisti Eliaksi), eivät voineet hyötyä Jeesuksen opetuksista.

The message of the latter rain is represented as the teachings of Jesus, for He is the Word, and more than this, the latter rain is represented as “the refreshing”, which is defined as “the presence of the Lord”.

Myöhäissateen sanoma esitetään Jeesuksen opetuksina, sillä Hän on Sana, ja vielä enemmän: myöhäissade esitetään ”virvoituksena”, joka määritellään ”Herran läsnäoloksi”.

> Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; And he shall send Jesus Christ, which before was preached unto you. Acts 3:19, 20.

> Tehkää siis parannus ja kääntykää, että teidän syntinne pyyhittäisiin pois, jotta virvoituksen ajat tulisivat Herran kasvojen edestä; ja hän lähettää Jeesuksen Kristuksen, joka on teille edeltä julistettu. Apt. 3:19, 20.

Sister White identifies that the angel that descended in Revelation chapter ten, on August 11, 1840, “was no less a personage than Jesus Christ.” The angel that descended on September 11, 2001, would therefore be “no less a personage than Jesus Christ.” His descent in either history identifies the beginning of the prophetic “debate” over true or false methodology, for it is represented by the book in His hand that God’s people were commanded to eat. When in Galilee, Jesus instructed the disciples that they must eat His flesh and drink His blood, for He claimed there that He was the bread sent down from heaven. He lost more disciples there than any other point in his ministry, and those that left, never returned. Those that left, did so because they chose to analyze His teachings with the false methodology of taking His words in their literal sense, instead of applying them in the correct spiritual sense. The “debate” of Isaiah twenty-seven, is a prophetic waymark that has several witnesses to establish that it represents an established professed system of biblical analysis in confrontation with the methodology represented by the Elijah messenger.

Sisar White osoittaa, että enkeli, joka laskeutui Ilmestyskirjan kymmenennessä luvussa 11. elokuuta 1840, ”ei ollut vähempää kuin Jeesus Kristus itse”. Se enkeli, joka laskeutui 11. syyskuuta 2001, olisi sen tähden niin ikään ”ei ollut vähempää kuin Jeesus Kristus itse”. Hänen laskeutumisensa kummassakin historiassa osoittaa profeetallisen ”väittelyn” alkua toden tai väärän metodologian suhteen, sillä Hänen kädessään oleva kirja kuvaa sitä, mitä Jumalan kansaa käskettiin syömään. Galileassa ollessaan Jeesus opetti opetuslapsille, että heidän tuli syödä Hänen lihansa ja juoda Hänen verensä, sillä Hän julisti siellä olevansa leipä, joka on tullut alas taivaasta. Hän menetti siellä enemmän opetuslapsia kuin missään muussa kohdassa palvelutyötään, eivätkä ne, jotka lähtivät, koskaan palanneet. Ne, jotka lähtivät, tekivät niin, koska he valitsivat tarkastella Hänen opetuksiaan väärän metodologian mukaan, ottamalla Hänen sanansa kirjaimellisessa merkityksessä sen sijaan, että olisivat soveltaneet niitä oikeassa hengellisessä merkityksessä. Jesajan kahdennenkymmenennenseitsemännen luvun ”väittely” on profeetallinen tienviitta, jolla on useita todistajia vahvistamassa, että se edustaa vakiintunutta tunnustuksellista raamatullisen analyysin järjestelmää vastakkain Eliaan sanansaattajan edustaman metodologian kanssa.

It marks a specific point in the progressive passing by of the former covenant and chosen people of God, and the beginning of the covenant relationship with those “who in times past, were not the people of God.” The “debate,” more importantly represents the beginning of the period of time that concludes with the soon-coming Sunday law. The Alpha and Omega always represents the end with the beginning, and in so doing the very “debate” becomes a symbol of one of the sins of our fathers, that must be acknowledged and confessed, in order to fulfill the Leviticus twenty-six prayer.

Se merkitsee tiettyä kohtaa entisen liiton ja Jumalan valitun kansan asteittaisessa väistymisessä sekä liittosuhteen alkua niiden kanssa, ”jotka muinoin eivät olleet Jumalan kansa”. Vielä tärkeämmin ”väittely” edustaa sen ajanjakson alkua, joka päättyy pian tulevaan sunnuntailakiin. Alfa ja Omega edustaa aina loppua alun yhteydessä, ja näin itse ”väittelystä” tulee yhden meidän isiämme rasittaneen synnin vertauskuva, joka täytyy tunnustaa ja tunnustamalla tunnustaa, jotta voitaisiin täyttää Kolmannen Mooseksen kirjan kahdennenkymmenennenkuudennen luvun rukous.

Daniel’s prayer of chapter nine, represents the prayer that must be offered at the conclusion of the three and a half days of Revelation eleven. That period of time is represented in Isaiah twenty-seven as the period when “the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will show them no favour.”

Danielin yhdeksännen luvun rukous edustaa sitä rukousta, joka on esitettävä Ilmestyskirjan yhdennentoista luvun kolmen ja puolen päivän päättyessä. Tuo ajanjakso kuvataan Jesajan luvussa kaksikymmentäseitsemän ajaksi, jolloin ”varustettu kaupunki on autio, asuinsija hylätty ja jätetty kuin erämaa; siellä vasikka käy laitumella, siellä se makaa ja kaluaa sen oksat. Kun sen oksat ovat kuivuneet, ne katkotaan; naiset tulevat ja sytyttävät ne tuleen. Sillä se on kansa vailla ymmärrystä; sentähden hän, joka heidät teki, ei heitä armahda, eikä hän, joka heidät muovasi, osoita heille suosiota.”

The two witnesses are shown “no favor,” for they proclaimed a false prediction that ushered in the “wilderness” period of three and a half days. They then became a “people of no understanding,” though they previously had been the “defenced city.” That city then became “desolate” and a “habitation” that was “forsaken”. It became dead dry bones lying in the street of the city of Sodom and Egypt. When the dead are then called to arise, they are tested by the sins of their fathers, which includes the “debate” at the beginning of the period that starts with the empowerment of the first message and ends with the arrival of the third message. The debate is whether to accept or reject the methodology represented by the Elijah of their history. In 1863, the fathers of Adventism rejected the message of Moses’ “seven times,” that had been presented by Elijah.

Kahdelle todistajalle ei osoiteta ”armoa”, sillä he julistivat väärän ennustuksen, joka käynnisti kolmen ja puolen päivän ”erämaa”-ajan. Tämän jälkeen heistä tuli ”kansa vailla ymmärrystä”, vaikka he olivat aiemmin olleet ”varustettu kaupunki”. Tuo kaupunki tuli sitten ”autioksi” ja ”asumukseksi”, joka oli ”hylätty”. Siitä tuli kuolleita, kuivia luita, jotka makasivat Sodoman ja Egyptin kaupungin kadulla. Kun kuolleita sitten kutsutaan nousemaan, heitä koetellaan heidän isiensä synneillä, mihin sisältyy kauden alussa oleva ”väittely”, kauden, joka alkaa ensimmäisen sanoman voimaannuttamisesta ja päättyy kolmannen sanoman saapumiseen. Väittely koskee sitä, tuleeko hyväksyä vai hylätä se menetelmä, jota heidän historiansa Elia edustaa. Vuonna 1863 adventismin isät hylkäsivät Mooseksen ”seitsemän aikaa” koskevan sanoman, jonka Elia oli esittänyt.

Beginning in July, of 2023 the withered boughs of Isaiah twenty-seven must decide if they will repeat the sins of the church in Galilee, and the history of 1863, as well as the history of September 11, 2001. To reject the methodology represented by Habakkuk chapter two, and Isaiah twenty-seven, and by Elijah, John the Baptist and William Miller is to repeat the sins of our fathers, instead of being benefited by the sacred ensamples that were record for those upon whom the ends of the earth have come.

Heinäkuusta 2023 alkaen Jesajan kahdenkymmenennenseitsemännen luvun kuivettuneiden oksien on päätettävä, toistavatko ne Galilean seurakunnan synnit sekä vuoden 1863 historian samoin kuin syyskuun 11. päivän 2001 historian. Hylätä Habakukin toisen luvun ja Jesajan kahdenkymmenennenseitsemännen luvun sekä Elian, Johannes Kastajan ja William Millerin edustama metodologia merkitsee isiemme syntien toistamista sen sijaan, että hyötyisimme niistä pyhistä esikuvista, jotka kirjoitettiin muistiin niitä varten, joiden osaksi maailman aikojen loppu on tullut.

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. Wherefore let him that thinketh he standeth take heed lest he fall. There hath no temptation taken you but such as is common to man: but God is faithful, who will not suffer you to be tempted above that ye are able; but will with the temptation also make a way to escape, that ye may be able to bear it. Wherefore, my dearly beloved, flee from idolatry. I speak as to wise men; judge ye what I say. 1 Corinthians 10:11–15.

> Mutta nämä kaikki tapahtuivat heille esikuviksi, ja ne on kirjoitettu varoitukseksi meille, joille maailman aikojen loppu on tullut. Sen tähden, joka luulee seisovansa, katsokoon, ettei lankea. Teitä ei ole kohdannut muu kuin inhimillinen kiusaus; mutta uskollinen on Jumala, joka ei salli teitä kiusattavan yli voimienne, vaan sallii kiusauksen mukana myös pääsyn siitä, niin että voitte sen kestää. Sentähden, rakkaani, paetkaa epäjumalanpalvelusta. Minä puhun niin kuin ymmärtäväisille; arvostelkaa itse, mitä sanon. 1 Korinttolaiskirje 10:11–15.

The sacred methodology establishes the message of the Midnight Cry, which is the latter rain message. That message, when eaten spiritually produces a corresponding experience as certainly as Daniel and the three worthies’ diet of pulse, produced a fairer and fatter countenance. But in Habakkuk chapter two, the stumbling block for those who reject the offer of justification by faith, is pride which prevents them from following on to know the Lord. If there is ever a time when God’s people cannot put off the work of accepting the true methodology, and eating the message from the angel’s hand, it is now!

Pyhä metodologia vahvistaa keskiyön huudon sanoman, joka on myöhäissateen sanoma. Tuo sanoma, hengellisesti syötynä, tuottaa vastaavan kokemuksen yhtä varmasti kuin Danielin ja kolmen urhean kasvisravinto tuotti kauniimman ja lihavamman olemuksen. Mutta Habakukin toisessa luvussa niiden kompastuskivi, jotka hylkäävät uskon kautta vanhurskauttamisen tarjouksen, on ylpeys, joka estää heitä jatkamasta Herran tuntemiseen. Jos koskaan on aika, jolloin Jumalan kansa ei voi lykätä todellisen metodologian hyväksymisen työtä ja sanoman syömistä enkelin kädestä, niin se on nyt!

> “We must not wait for the latter rain. It is coming upon all who will recognize and appropriate the dew and showers of grace that fall upon us. When we gather up the fragments of light, when we appreciate the sure mercies of God, who loves to have us trust Him, then every promise will be fulfilled. ‘For as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth before all the nations.’ Isaiah 61:11. The whole earth is to be filled with the glory of God.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 984.

> ”Meidän ei tule odottaa myöhäissadetta. Se tulee kaikkien niiden ylle, jotka tunnistavat ja omaksuvat armon kasteen ja sadekuurot, jotka lankeavat päällemme. Kun kokoamme valon sirpaleet, kun arvostamme Jumalan varmoja laupeuksia, hänen, joka mielellään näkee meidän luottavan Häneen, silloin jokainen lupaus täyttyy. ’Sillä niin kuin maa tuottaa kasvunsa ja niin kuin puutarha saattaa siihen kylvetyn versomaan, niin Herra, Herra on saattava vanhurskauden ja ylistyksen versomaan kaikkien kansojen edessä.’ Jesaja 61:11. Koko maan on määrä täyttyä Jumalan kirkkaudella.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, osa 7, s. 984.

God’s prophetic Word has identified that when the great buildings of New York City were thrown down, the angel of Revelation eighteen would descend and “Revelation eighteen, verses one through three would be fulfilled.” Isaiah twenty-seven identifies that time as the “day of the east wind,” and it is the time when “the rough wind” is restrained. “In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind.” Sister White identifies the very same time.

Jumalan profeetallinen sana on osoittanut, että kun New Yorkin kaupungin suuret rakennukset syöstiin maahan, Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun enkeli laskeutuisi, ja ”Ilmestyskirjan kahdeksastoista luku, jakeet yhdestä kolmeen, täyttyisi”. Jesaja kaksikymmentäseitsemän osoittaa tuon ajan olevan ”itätuulen päivä”, ja se on aikaa, jolloin ”ankara tuuli” pidätetään. ”Mitan mukaan, kun se versoo esiin, sinä käyt oikeutta sen kanssa; hän hillitsee ankaran tuulensa itätuulen päivänä.” Sisar White osoittaa saman ajan.

> “At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> ”Tuona aikana, samalla kun pelastuksen työ on päättymässä, ahdistus on tuleva maan päälle, ja kansakunnat ovat vihaisia, mutta niitä pidetään aisoissa, ettei kolmannen enkelin työtä estettäisi. Tuona aikana tulee ’myöhäissade’ eli virvoitus Herran kasvojen edestä antamaan voimaa kolmannen enkelin suurelle huudolle ja valmistamaan pyhät kestämään aikana, jolloin ne seitsemän viimeistä vitsausta vuodatetaan.” Early Writings, 85.

The power that angers the nations arrived when the latter rain began to fall. But as soon as that power angered the nations, it was held in check, for Isaiah recorded that he “stayeth his rough wind.” The rough wind, is the east wind, and that wind is restrained when the latter rain begins to sprinkle, and the work of salvation is closing. The closing work of salvation is the sealing time. “Line upon line” the rough, or east wind that is restrained during the sealing of the one hundred and forty-four thousand is the four winds of Revelation chapter seven.

Valta, joka suututtaa kansakunnat, saapui, kun myöhäissade alkoi langeta. Mutta heti kun tuo valta suututti kansakunnat, se pidätettiin, sillä Jesaja kirjoitti, että hän ”hillitsee rajuilmansa”. Rajuilma on itätuuli, ja tuo tuuli pidätetään, kun myöhäissade alkaa vihmoa ja pelastustyö on päättymässä. Pelastustyön päättävä työ on sinetöimisen aika. ”Rivi rivin päälle” se raju, eli itätuuli, joka pidätetään sadan neljänkymmenen neljän tuhannen sinetöimisen aikana, on Ilmestyskirjan seitsemännen luvun neljä tuulta.

> And after these things I saw four angels standing on the four corners of the earth, holding the four winds of the earth, that the wind should not blow on the earth, nor on the sea, nor on any tree. And I saw another angel ascending from the east, having the seal of the living God: and he cried with a loud voice to the four angels, to whom it was given to hurt the earth and the sea, Saying, Hurt not the earth, neither the sea, nor the trees, till we have sealed the servants of our God in their foreheads. Revelation 7:1–3.

> Ja sen jälkeen minä näin neljä enkeliä seisomassa maan neljällä kulmalla, pidättämässä maan neljää tuulta, ettei tuuli puhaltaisi maan päälle eikä meren päälle eikä yhteenkään puuhun. Ja minä näin erään toisen enkelin nousevan idästä, ja hänellä oli elävän Jumalan sinetti; ja hän huusi suurella äänellä niille neljälle enkelille, joille oli annettu valta vahingoittaa maata ja merta, sanoen: Älkää vahingoittako maata älkääkä merta älkääkä puita, ennen kuin me olemme painaneet sinetin meidän Jumalamme palvelijain otsiin. Ilmestys 7:1–3.

The sealing of the one hundred and forty-four thousand was typified by Christ’s triumphal entry into Jerusalem. There Christ, for the only time in His life, rode upon an ass (a symbol of Islam), and Lazarus led the procession into Jerusalem. Sister White identifies Lazarus as the symbol of the seal in that history.

Sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimistä esikuvasi Kristuksen voittoisa sisääntulo Jerusalemiin. Siellä Kristus, ainoan kerran elämässään, ratsasti aasilla (islamin vertauskuvana), ja Lasarus johti kulkueen Jerusalemiin. Sisar White osoittaa Lasaruksen olevan sinetin vertauskuva tuossa historiassa.

> “In delaying to come to Lazarus, Christ had a purpose of mercy toward those who had not received Him. He tarried, that by raising Lazarus from the dead He might give to His stubborn, unbelieving people another evidence that He was indeed ‘the resurrection, and the life.’ He was loath to give up all hope of the people, the poor, wandering sheep of the house of Israel. His heart was breaking because of their impenitence. In His mercy He purposed to give them one more evidence that He was the Restorer, the One who alone could bring life and immortality to light. This was to be an evidence that the priests could not misinterpret. This was the reason of His delay in going to Bethany. This crowning miracle, the raising of Lazarus, was to set the seal of God on His work and on His claim to divinity.” The Desire of Ages, 528, 529.

> “Viivyttäessään tuloaan Lasaruksen luo Kristuksella oli armollinen tarkoitus niitä kohtaan, jotka eivät olleet ottaneet Häntä vastaan. Hän viipyi, jotta Hän herättämällä Lasaruksen kuolleista antaisi uppiniskaiselle, epäuskoiselle kansalleen vielä yhden todistuksen siitä, että Hän todella oli ’ylösnousemus ja elämä’. Hän ei mielellään luopunut kaikesta toivosta kansan suhteen, noiden Israelin huoneen köyhien, harhailevien lampaiden suhteen. Hänen sydämensä murtui heidän katumattomuutensa tähden. Armossaan Hän päätti antaa heille vielä yhden todistuksen siitä, että Hän oli Ennalleenasettaja, Hän, joka yksin saattoi tuoda elämän ja kuolemattomuuden valoon. Tämän tuli olla sellainen todistus, jota papit eivät voisi tulkita väärin. Tämä oli syy Hänen viivytykseensä lähteä Betaniaan. Tämä huippuihme, Lasaruksen herättäminen, oli paneva Jumalan sinetin Hänen työlleen ja Hänen jumaluutta koskevalle väitteelleen.” Alfa ja omega, 528, 529.

The tarrying time that began on July 18, 2020 is represented by Christ’s tarrying before He resurrected Lazarus. The tarrying time of Revelation chapter eleven, ends at the conclusion of the three and a half days. During those days the two witnesses laid dead in the street. And just as Lazarus was to be resurrected following a tarrying time, so too were John’s two witnesses. Once resurrected they lead the procession into Jerusalem, representing the “seal of God,” and the “crowning miracle” that testifies to Christ’s divinity. The resurrection identifies the conclusion of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which takes place while the four winds, the east wind, the rough wind, that arrived on September 11, 2001, is held in check.

Viivytyksen aikaa, joka alkoi 18. heinäkuuta 2020, kuvataan Kristuksen viivytyksellä ennen kuin Hän herätti Lasaruksen kuolleista. Ilmestyskirjan yhdennentoista luvun viivytyksen aika päättyy kolmen ja puolen päivän lopussa. Noina päivinä kaksi todistajaa makasi kuolleina kadulla. Ja aivan kuten Lasarus oli määrä herättää kuolleista viivytyksen ajan jälkeen, samoin oli myös Johanneksen kahden todistajan laita. Herätettyinä kuolleista he johtavat kulkueen Jerusalemiin, mikä edustaa ”Jumalan sinettiä” ja ”kruunaavaa ihmettä”, joka todistaa Kristuksen jumaluudesta. Ylösnousemus osoittaa sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöimisen päättymisen, joka tapahtuu samalla kun neljää tuulta, itätuulta, rajua tuulta, joka saapui 11. syyskuuta 2001, pidätellään.

In the hour that is the Sunday law, those winds are released to bring retributive judgment upon the earth beast of Revelation thirteen. They are now even slipping through the fingers of those four angels that are restraining them during the sealing period. One of the most profound references in the Spirit of Prophecy relating to the day of the east wind is found in Testimonies, volume nine. That volume begins the inspired words on page eleven, so it begins symbolically on “nine-eleven”. The title of the chapter is, “The Final Crisis”, but it is also the first chapter of a section titled, “For the Coming of the King”.

Siinä hetkessä, joka on sunnuntailaki, nuo tuulet päästetään irti tuomaan kostotuomio Ilmestyskirjan kolmannentoista luvun maapetoon. Ne livahtavat jo nytkin niiden neljän enkelin sormien lomitse, jotka sinetöimisen aikana pidättelevät niitä. Yksi Syvimmistä Viittauksista Profetian Hengeen, joka liittyy itätuulen päivään, löytyy Testimonies-teoksen yhdeksännestä osasta. Tuo osa alkaa innoitetuilla sanoilla sivulla yksitoista, joten se alkaa vertauskuvallisesti “yhdeksän-yksitoista”. Luvun otsikko on “Lopullinen kriisi”, mutta se on myös ensimmäinen luku osastossa, jonka otsikkona on “Kuninkaan tulemusta varten”.

There is no evidence that the section and title of the chapter were purposely manipulated by the editors that compiled the volume, yet the coming of the King, is easily recognized as the coming of the bridegroom, which in the parable of the ten virgins occurs with the midnight crisis that is produced in the virgins, by the presence or lack of oil in their vessels. The midnight crisis that is now arriving, is as the title represents—the last crisis for the ten virgins. In that crisis they manifest whether they have the oil, or they don’t. The oil is not simply the Holy Spirit, it is precisely defined as the Holy Spirit, and also as the correct message, and also as the correct character.

Ei ole mitään näyttöä siitä, että luvun jaksoa ja otsikkoa olisivat tahallisesti muokanneet sen niteen toimittajat, jotka kokosivat teoksen, kuitenkin Kuninkaan tuleminen on helposti tunnistettavissa yljän tulemukseksi, joka kymmenen neitsyen vertauksessa tapahtuu keskiyön kriisin yhteydessä, jonka neitsyissä synnyttää öljyn läsnäolo tai puute heidän astioissaan. Keskiyön kriisi, joka nyt on saapumassa, on otsikon ilmaisemalla tavalla — viimeinen kriisi kymmenelle neitsyelle. Siinä kriisissä he osoittavat, onko heillä öljyä vai eikö ole. Öljy ei ole yksinkertaisesti Pyhä Henki; se määritellään täsmällisesti Pyhäksi Hengeksi, ja myös oikeaksi sanomaksi, ja myös oikeaksi luonteeksi.

The correct methodology establishes the correct message of the Midnight Cry, and that message, received and acted upon, produces the correct character. That character in the last crisis is the character that receives the seal of God. The process of sealing God’s people began at the arrival of the day of the east wind, on September 11, 2001. The message of that time was then to be eaten. Whether to eat or not to eat is represented by Isaiah’s “debate,” and also by Habakkuk’s question of what the watchmen should answer in the argument. The tarrying time of Matthew twenty-five and Habakkuk concludes with the representation of two classes of worshippers. The tarrying time, represented by three and a half days in Revelation chapter eleven, is almost finished.

Oikea metodologia vahvistaa oikean keskiyön huudon sanoman, ja tuo sanoma, vastaanotettuna ja sen mukaisesti toimittuna, tuottaa oikean luonteen. Tuo luonne viimeisessä kriisissä on se luonne, joka vastaanottaa Jumalan sinetin. Jumalan kansan sinetöimisen prosessi alkoi itätuulen päivän saapuessa, 11. syyskuuta 2001. Sen ajan sanoma oli silloin syötävä. Se, syödäänkö vai ei syödä, kuvataan Jesajan ”väittelyssä” sekä myös Habakukin kysymyksessä siitä, mitä vartijoiden tulisi vastata väittelyssä. Matteuksen kahdenkymmenennenviidennen luvun ja Habakukin viipymisen aika päättyy kuvaukseen kahdesta palvojien luokasta. Viipymisen aika, jota Ilmestyskirjan yhdennentoista luvun kolme ja puoli päivää edustavat, on lähes päättynyt.

That tarrying time is also represented at the beginning of the chapter in volume nine, with a passage from Hebrews, where Paul paraphrases verse four of Habakkuk chapter two. Paul’s reference places Habakkuk two in the movement of the third angel, for it is in that history that Christ moved into the Most Holy Place, and in that history the light of His high priestly ministry was revealed, and it is in the book of Hebrews that Paul is revealing the clearest revelation of Christ’s high priestly ministry in God’s Word.

Tuo viipymisen aika esitetään myös yhdeksännen osan luvun alussa Heprealaiskirjeestä otetulla katkelmalla, jossa Paavali mukailee Habakukin toisen luvun neljättä jaetta. Paavalin viittaus sijoittaa Habakukin toisen luvun kolmannen enkelin liikkeeseen, sillä juuri tuossa historiassa Kristus siirtyi kaikkeinpyhimpään, ja juuri tuossa historiassa Hänen ylimmäispapillisen palvelutyönsä valo paljastettiin; ja juuri Heprealaiskirjeessä Paavali esittää Jumalan Sanan selvimmän ilmoituksen Kristuksen ylimmäispapillisesta palvelutyöstä.

Habakkuk two in the movement of the first angel did not yet recognize the movement of Christ into the Most Holy Place, for it did not happen until the end of the proclamation of the Midnight Cry. The tarrying time referenced by Paul, is the tarrying time of Habakkuk and Matthew, but it is the tarrying time that would begin on July 18, 2020. The last verse of Habakkuk two represents the conclusion of the Midnight Cry in the Millerite history, and the arrival of the third angel:

Habakuk 2:ssa ensimmäisen enkelin liikkeessä ei vielä tunnistettu Kristuksen siirtymistä kaikkeinpyhimpään, sillä se ei tapahtunut ennen Keskiyön huudon julistuksen päättymistä. Paavalin mainitsema viivytyksen aika on Habakukin ja Matteuksen viivytyksen aika, mutta se on se viivytyksen aika, joka alkaisi 18. heinäkuuta 2020. Habakuk 2:n viimeinen jae kuvaa Keskiyön huudon päättymistä milleriittien historiassa sekä kolmannen enkelin saapumista:

> But the Lord is in his holy temple: let all the earth keep silence before him. Habakkuk 2:20.

> Mutta Herra on pyhässä temppelissään: vaietkoon koko maa hänen edessään. Habakuk 2:20.

Testimonies, volume nine emphasizes, beginning on page eleven (nine-eleven), the parable of the ten virgins, the tarrying time and its connection with Habakkuk and Matthew, and the final crisis and September 11, 2001, when the prophetic debate arrived.

Todistukset, yhdeksäs osa, korostaa alkaen sivulta yksitoista (9/11) vertausta kymmenestä neitsyestä, viipymisen aikaa ja sen yhteyttä Habakukiin ja Matteukseen sekä viimeistä kriisiä ja 11. syyskuuta 2001, jolloin profeetallinen kiista saapui.

> “Section 1—For the Coming of the King

> “Jakso 1 — Kuninkaan tulemista varten”

> “‘Yet a little while, and He that shall come will come, and will not tarry.’ Hebrews 10:37.

> ”Sillä vielä aivan vähän aikaa, niin Hän, joka tuleva on, tulee eikä viivyttele.” Heprealaiskirje 10:37.

> “The Last Crisis

> ”Viimeinen kriisi”

> “We are living in the time of the end. The fast-fulfilling signs of the times declare that the coming of Christ is near at hand. The days in which we live are solemn and important. The Spirit of God is gradually but surely being withdrawn from the earth. Plagues and judgments are already falling upon the despisers of the grace of God. The calamities by land and sea, the unsettled state of society, the alarms of war, are portentous. They forecast approaching events of the greatest magnitude.

> ”Me elämme lopun aikaa. Nopeasti täyttyvät ajan merkit julistavat, että Kristuksen tulemus on lähellä. Ne päivät, joissa me elämme, ovat vakavia ja tärkeitä. Jumalan Henki vedetään vähitellen mutta varmasti pois maan päältä. Vitsaukset ja tuomiot kohtaavat jo niitä, jotka halveksivat Jumalan armoa. Onnettomuudet maalla ja merellä, yhteiskunnan levoton tila, sodan hälytykset, ovat enteellisiä. Ne ennustavat lähestyviä tapahtumia, jotka ovat mitä suurinta merkitystä.”

> “The agencies of evil are combining their forces and consolidating. They are strengthening for the last great crisis. Great changes are soon to take place in our world, and the final movements will be rapid ones.

> Pahuuden voimat yhdistävät joukkojaan ja lujittuvat. Ne vahvistautuvat viimeistä suurta kriisiä varten. Suuria muutoksia tapahtuu pian maailmassamme, ja viimeiset tapahtumat etenevät nopeasti.

> “The condition of things in the world shows that troublous times are right upon us. The daily papers are full of indications of a terrible conflict in the near future. Bold robberies are of frequent occurrence. Strikes are common. Thefts and murders are committed on every hand. Men possessed of demons are taking the lives of men, women, and little children. Men have become infatuated with vice, and every species of evil prevails.

> ”Asioiden tila maailmassa osoittaa, että ahdistavat ajat ovat aivan edessämme. Päivälehdet ovat täynnä viittauksia lähitulevaisuudessa puhkeavaan kauheaan selkkaukseen. Julkeita ryöstöjä tapahtuu tämän tästä. Lakot ovat yleisiä. Varkauksia ja murhia tehdään kaikkialla. Riivaajien vallassa olevat miehet riistävät miesten, naisten ja pienten lasten hengen. Ihmiset ovat joutuneet paheen pauloihin, ja kaikenlaiset pahan muodot vallitsevat.

> “The enemy has succeeded in perverting justice and in filling men’s hearts with the desire for selfish gain.

> Vihollinen on onnistunut vääristämään oikeuden ja täyttämään ihmisten sydämet itsekkään voitonhalun kaipuulla.

> “‘Justice standeth afar off: for truth is fallen in the street, and equity cannot enter.’ Isaiah 59:14. In the great cities there are multitudes living in poverty and wretchedness, well-nigh destitute of food, shelter, and clothing; while in the same cities are those who have more than heart could wish, who live luxuriously, spending their money on richly furnished houses, on personal adornment, or worse still, upon the gratification of sensual appetites, upon liquor, tobacco, and other things that destroy the powers of the brain, unbalance the mind, and debase the soul. The cries of starving humanity are coming up before God, while by every species of oppression and extortion men are piling up colossal fortunes.

> ”Oikeus on väistynyt kauas, sillä totuus on kaatunut kadulle, eikä oikeamielisyys voi tulla sisälle.” Jesaja 59:14. Suurissa kaupungeissa elää suuria ihmisjoukkoja köyhyydessä ja kurjuudessa, miltei vailla ruokaa, suojaa ja vaatetusta; samalla kun samoissa kaupungeissa on niitä, joilla on enemmän kuin sydän voi toivoa, jotka elävät ylellisesti käyttäen rahansa loisteliaasti kalustettuihin taloihin, henkilökohtaiseen koristautumiseen tai, mikä vielä pahempaa, aistillisten himojen tyydyttämiseen, väkijuomiin, tupakkaan ja muihin sellaisiin, jotka tuhoavat aivojen voimia, järkyttävät mielen tasapainon ja turmelevat sielun. Nälkää näkevän ihmiskunnan huudot kohoavat Jumalan eteen, samalla kun ihmiset kaikenlaisen sorron ja kiristyksen keinoin kasaavat itselleen suunnattomia omaisuuksia.

> “On one occasion, when in New York City, I was in the night season called upon to behold buildings rising story after story toward heaven. These buildings were warranted to be fireproof, and they were erected to glorify their owners and builders. Higher and still higher these buildings rose, and in them the most costly material was used. Those to whom these buildings belonged were not asking themselves: ‘How can we best glorify God?’ The Lord was not in their thoughts.

> ”Kerran, ollessani New York Cityssä, minut kutsuttiin yöaikaan katselemaan rakennuksia, jotka kohosivat kerros kerrokselta kohti taivasta. Näiden rakennusten vakuutettiin olevan paloturvallisia, ja ne oli pystytetty omistajiensa ja rakentajiensa kunniaksi. Yhä korkeammalle ja korkeammalle nämä rakennukset kohosivat, ja niissä käytettiin kaikkein kalleimpia materiaaleja. Ne, joille nämä rakennukset kuuluivat, eivät kysyneet itseltään: ’Kuinka voisimme parhaiten kirkastaa Jumalaa?’ Herra ei ollut heidän ajatuksissaan.

> “I thought: ‘Oh, that those who are thus investing their means could see their course as God sees it! They are piling up magnificent buildings, but how foolish in the sight of the Ruler of the universe is their planning and devising. They are not studying with all the powers of heart and mind how they may glorify God. They have lost sight of this, the first duty of man.’

> “Ajattelin: ‘Oi, jospa ne, jotka tällä tavoin sijoittavat varojaan, voisivat nähdä menettelynsä niin kuin Jumala sen näkee! He kasaavat loistavia rakennuksia, mutta kuinka mieletöntä maailmankaikkeuden Hallitsijan silmissä onkaan heidän suunnittelunsa ja juonittelunsa. He eivät tutki kaikilla sydämensä ja mielensä voimilla, kuinka voisivat kirkastaa Jumalaa. He ovat kadottaneet näkyvistään tämän, ihmisen ensimmäisen velvollisuuden.’”

> “As these lofty buildings went up, the owners rejoiced with ambitious pride that they had money to use in gratifying self and provoking the envy of their neighbors. Much of the money that they thus invested had been obtained through exaction, through grinding down the poor. They forgot that in heaven an account of every business transaction is kept; every unjust deal, every fraudulent act, is there recorded. The time is coming when in their fraud and insolence men will reach a point that the Lord will not permit them to pass, and they will learn that there is a limit to the forbearance of Jehovah.

> ”Kun näitä korkeita rakennuksia kohosi, omistajat iloitsivat kunnianhimoisessa ylpeydessään siitä, että heillä oli varoja käytettäväksi oman minänsä tyydyttämiseen ja naapureidensa kateuden herättämiseen. Suuri osa rahasta, jonka he näin sijoittivat, oli hankittu kiskonnalla, köyhiä sortamalla. He unohtivat, että taivaassa pidetään kirjaa jokaisesta liiketoimesta; jokainen epäoikeudenmukainen kauppa, jokainen petollinen teko, merkitään sinne muistiin. Aika on tulossa, jolloin ihmiset petoksessaan ja röyhkeydessään saavuttavat pisteen, jonka yli Herra ei salli heidän mennä, ja he saavat oppia, että Jehovan pitkämielisyydellä on rajansa.

> “The scene that next passed before me was an alarm of fire. Men looked at the lofty and supposedly fire-proof buildings and said: ‘They are perfectly safe.’ But these buildings were consumed as if made of pitch. The fire engines could do nothing to stay the destruction. The firemen were unable to operate the engines.” Testimonies, volume 9, 11–13.

> ”Seuraava näky, joka kulki silmieni editse, oli palohälytys. Miehet katselivat korkeita ja oletetusti palonkestäviä rakennuksia ja sanoivat: ’Ne ovat täysin turvassa.’ Mutta nämä rakennukset paloivat poroksi ikään kuin ne olisivat olleet tervasta tehdyt. Paloruiskut eivät voineet mitään tuhon pysäyttämiseksi. Palomiehet eivät kyenneet käyttämään ruiskuja.” Testimonies, osa 9, 11–13.

The “debate” that took place over methodology in the beginning of the period represented by Daniel chapter one; and also represented by Daniel chapters one through three; and also represented by the history beginning on August 11, 1840; and also represented in the history of John chapter six, at the crisis in Galilee; and also represented by the history of September 11, 2001 (until July 18, 2020), is now being repeated, not within Adventism at large, but among the dead dry bones that are being aroused from their lethargy by a “voice” crying in the wilderness.

”Keskustelu”, joka käytiin metodologiaa koskien Danielin ensimmäisen luvun edustaman ajanjakson alussa; ja jota myös Danielin luvut yhdestä kolmeen edustavat; ja jota myös 11. elokuuta 1840 alkava historia edustaa; ja jota myös Johanneksen kuudennen luvun historia, Galilean kriisin aikana, edustaa; ja jota myös 11. syyskuuta 2001 alkavan historian (18. heinäkuuta 2020 saakka) yhteydessä edustetaan, toistuu nyt, ei adventismin piirissä laajemmassa mitassa, vaan kuolleiden kuivien luiden keskuudessa, joita ”ääni”, joka huutaa erämaassa, herättää niiden horrostilasta.

We will take up the consideration of the methodology being the latter rain as represented in Isaiah chapters twenty-eight and twenty-nine in our next article.

Seuraavassa artikkelissamme tarkastelemme sitä menetelmää, joka on myöhäissade, sellaisena kuin se esitetään Jesajan luvuissa kaksikymmentäkahdeksan ja kaksikymmentäyhdeksän.

> Also I heard the voice of the Lord, saying, Whom shall I send, and who will go for us? Then said I, Here am I; send me. And he said, Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; and see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, and make their ears heavy, and shut their eyes; lest they see with their eyes, and hear with their ears, and understand with their heart, and convert, and be healed. Then said I, Lord, how long? And he answered, Until the cities be wasted without inhabitant, and the houses without man, and the land be utterly desolate, And the Lord have removed men far away, and there be a great forsaking in the midst of the land. But yet in it shall be a tenth, and it shall return, and shall be eaten: as a teil tree, and as an oak, whose substance is in them, when they cast their leaves: so the holy seed shall be the substance thereof. Isaiah 6:8–13.

> Ja minä kuulin Herran äänen sanovan: Kenet minä lähetän, ja kuka menee meidän puolestamme? Niin minä sanoin: Katso, tässä minä olen; lähetä minut. Ja hän sanoi: Mene ja sano tälle kansalle: Kuulemalla kuulkaa, älkääkä ymmärtäkö; näkemällä nähkää, älkääkä käsittäkö. Paaduta tämän kansan sydän ja tuki sen korvat, ja sokaise sen silmät, ettei se näkisi silmillään eikä kuulisi korvillaan eikä ymmärtäisi sydämellään eikä kääntyisi ja tulisi parannetuksi. Niin minä sanoin: Herra, kuinka kauaksi aikaa? Ja hän vastasi: Kunnes kaupungit ovat hävitetyt asujattomiksi ja talot ihmisettömiksi ja maa on perin autio, ja Herra on vienyt ihmiset kauas pois ja hyljättyjä paikkoja on paljon keskellä maata. Mutta siinä on vielä kymmenes osa, ja sekin joutuu hävitettäväksi; niin kuin terebintissä ja tammessa jää kanto, kun ne kaadetaan, niin pyhä siemen on sen kanto. Jesaja 6:8–13.

Back to Articles