Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Twenty-Five

Danielin kirja – satakaksikymmentäviisi

Unlocking Prophetic Significance: Deciphering Daniel 11:40 and Its Implications for Modern Christianity

Profeetallisen merkityksen avaaminen: Daniel 11:40:n tulkinta ja sen vaikutukset nykyajan kristinuskoon

Author

Jeff Pippenger

Published

March 9, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Verse forty of Daniel eleven, begins at the time of the end, but the verse identifies two times of the end, and therefore allows the student of prophecy to align the first time of the end with the second time of the end. When this application is made, the line of Millerite history that began in 1798, runs parallel with the history of the United States in 1989. The two lines identify the line of the true Protestant horn and the line of the Republican horn of the earth beast of Revelation chapter thirteen. Both lines begin at the time of the end in 1798, and the time of the end in 1989 simply complements and provides a second witness of the waymarks of truth that are unsealed in the verse.

Danielin yhdestoista luvun neljäskymmenes jae alkaa lopun ajassa, mutta jae osoittaa kaksi lopun aikaa ja sallii siksi profetian tutkijan sovittaa ensimmäisen lopun ajan yhteen toisen lopun ajan kanssa. Kun tämä sovellus tehdään, se milleriittisen historian linja, joka alkoi vuonna 1798, kulkee rinnakkain Yhdysvaltojen historian kanssa vuonna 1989. Nämä kaksi linjaa osoittavat Ilmestyskirjan kolmattatoista lukua koskevan maapedon todellisen protestanttisen sarven linjan ja republikaanisen sarven linjan. Molemmat linjat alkavat lopun ajassa vuonna 1798, ja lopun aika vuonna 1989 ainoastaan täydentää ja antaa toisen todistuksen niistä totuuden tienviitoista, jotka jakeessa avataan sineteistään.

The movement of the third angel arrived on October 22, 1844, but was deferred through the seven-year rebellion of 1856 to 1863. The arrival of the third angel was repeated on September 11, 2001. 1863 was typified by ancient Israel’s first encampment at Kadesh and the rebellion of the ten spies, and September 11, 2001 was typified by the last encampment of ancient Israel at Kadesh, and the rebellion of Moses. The rebellion of 1863, represented the first rebellion at Kadesh, which produced a judgment of death in the wilderness. The rebellion of September 11, 2001 represented the last rebellion at Kadesh, which produced the death of the leadership of Laodicean Adventism.

Kolmannen enkelin liike saapui 22. lokakuuta 1844, mutta sitä lykättiin vuosien 1856–1863 seitsenvuotisen kapinan kautta. Kolmannen enkelin saapuminen toistui 11. syyskuuta 2001. Vuotta 1863 esikuvasi muinaisen Israelin ensimmäinen leiriytyminen Kaadekseen ja kymmenen vakoojan kapina, ja 11. syyskuuta 2001 esikuvasi muinaisen Israelin viimeinen leiriytyminen Kaadekseen sekä Mooseksen kapina. Vuoden 1863 kapina edusti ensimmäistä kapinaa Kaadeksessa, mikä tuotti tuomion kuolemasta erämaassa. Syyskuun 11. päivän 2001 kapina edusti viimeistä kapinaa Kaadeksessa, mikä tuotti Laodikean adventismin johdon kuoleman.

The descent of the angel on August 11, 1840, which ushered in the movement of 1840 to 1844, which Sister White called a glorious manifestation of the power of God, typified September 11, 2001 and identified a glorious manifestation of the power of God.

Enkelin laskeutuminen 11. elokuuta 1840, joka käynnisti vuosien 1840–1844 liikkeen, jota sisar White kutsui Jumalan voiman kirkkaaksi ilmentymäksi, oli esikuva 11. syyskuuta 2001:stä ja yksilöi Jumalan voiman kirkkaan ilmentymän.

> “The angel who unites in the proclamation of the third angel’s message is to lighten the whole earth with his glory. A work of world-wide extent and unwonted power is here foretold. The advent movement of 1840–44 was a glorious manifestation of the power of God; the first angel’s message was carried to every missionary station in the world, and in some countries there was the greatest religious interest which has been witnessed in any land since the Reformation of the sixteenth century; but these are to be exceeded by the mighty movement under the last warning of the third angel.” The Great Controversy, 611.

> ”Enkeli, joka yhtyy kolmannen enkelin sanoman julistukseen, on valaiseva koko maan kirkkaudellaan. Tässä ennustetaan maailmanlaajuista ja poikkeuksellisen voimallista työtä. Vuosien 1840–44 adventtiliike oli Jumalan voiman loistava ilmentymä; ensimmäisen enkelin sanoma vietiin jokaiseen maailman lähetysasemaan, ja joissakin maissa vallitsi suurin uskonnollinen kiinnostus, mitä missään maassa on nähty kuudennentoista vuosisadan uskonpuhdistuksen jälkeen; mutta nämä on ylittävä mahtava liike kolmannen enkelin viimeisen varoituksen alaisuudessa.” Suuri taistelu, 611.

The first arrival of the third angel on October 22, 1844 (the first Kadesh), was to finish the work, but God’s people chose to select a new leader and return to Egypt. By 1863, they had “rebuilt Jericho”, instead of participating in God’s work in bringing down the walls of Jericho. They were therefore cursed, with the death in the wilderness.

Kolmannen enkelin ensimmäinen saapuminen 22. lokakuuta 1844 (ensimmäinen Kades) oli työn loppuunsaattamista varten, mutta Jumalan kansa päätti valita uuden johtajan ja palata Egyptiin. Vuoteen 1863 mennessä he olivat ”rakentaneet Jerikon uudelleen” sen sijaan, että olisivat osallistuneet Jumalan työhön Jerikon muurien kukistamisessa. Sen tähden heidät kirottiin kuolemaan erämaassa.

> And Joshua adjured them at that time, saying, Cursed be the man before the Lord, that riseth up and buildeth this city Jericho: he shall lay the foundation thereof in his firstborn, and in his youngest son shall he set up the gates of it. Joshua 6:26.

> Ja Joosua vannotti heitä siihen aikaan sanoen: Kirottu olkoon Herran edessä se mies, joka ryhtyy rakentamaan tätä kaupunkia, Jerikoa; esikoisensa varaan hän laskee sen perustuksen, ja nuorimman poikansa varaan hän pystyttää sen portit. Joosua 6:26.

As with ancient Israel at the first Kadesh, who had rejected the message of Joshua and Caleb, modern Israel’s rebellion at the first Kadesh (1863), brought upon them the curse of Joshua. When the third angel returned on September 11, 2001 (the last Kadesh), the final work in advance of God bringing down Jericho and its walls began.

Samoin kuin muinainen Israel ensimmäisessä Kadesissa, joka oli hylännyt Joosuan ja Kaalebin sanoman, nyky-Israelin kapina ensimmäisessä Kadesissa (1863) toi heidän ylleen Joosuan kirouksen. Kun kolmas enkeli palasi 11. syyskuuta 2001 (viimeinen Kades), alkoi viimeinen työ ennen kuin Jumala kukistaa Jerikon ja sen muurit.

October 22, 1844 marks the arrival of the third angel, and in so doing it marks the arrival of the soon-coming Sunday in the last days. 1863 marks the end of the testing period of the third angel that commenced on October 22, 1844. 1863 is therefore a symbol of the soon-coming Sunday law, for Jesus always represents the ending with the beginning. In 1863, the nation was divided into two classes, and so too, at the Sunday law, two classes will be manifested.

22. lokakuuta 1844 merkitsee kolmannen enkelin saapumista, ja siten se merkitsee myös pian koittavan sunnuntain saapumista viimeisinä päivinä. Vuosi 1863 merkitsee sen koetusajan päättymistä, joka alkoi 22. lokakuuta 1844 kolmannen enkelin yhteydessä. Vuosi 1863 on sen vuoksi pian tulevan sunnuntailain vertauskuva, sillä Jeesus esittää aina lopun alun avulla. Vuonna 1863 kansa jakautui kahteen luokkaan, ja samoin myös sunnuntailain aikana kaksi luokkaa tulevat ilmenemään.

The testing period of the third angel in Millerite history began in 1844 and ended in 1863, and the beginning and ending, both marked the Sunday law of the last days. In the history between the beginning (1844) and the ending (1863), is the rebellion of the Millerite movement (1856). Thus, the period bears the signature of “Truth.” The return to Kadesh for the second time on September 11, 2001 marks the beginning of the testing process of the third angel, which concludes at the soon-coming Sunday law, as typified by 1863.

Kolmannen enkelin koetusaika milleriittien historiassa alkoi vuonna 1844 ja päättyi vuonna 1863, ja sekä alku että loppu merkitsivät viimeisten päivien sunnuntailakia. Alun (1844) ja lopun (1863) väliseen historiaan sisältyy milleriittiliikkeen kapina (1856). Näin ollen ajanjakso kantaa ”Totuuden” tunnusmerkkiä. Paluu Kaadekseen toisen kerran 11. syyskuuta 2001 merkitsee kolmannen enkelin koetusprosessin alkua, joka päättyy pian tulevassa sunnuntailaissa, kuten vuosi 1863 esikuvallisesti osoittaa.

From that Sunday law until human probation closes, Jericho and its walls will be brought down, in agreement with the executive judgment upon the whore of Babylon that is represented in that history. Verse forty begins in 1798, and concludes at the soon-coming Sunday law in verse forty-one. The time of the end in 1798 represents the internal line of God’s church, beginning with the Millerites of the movement of the first angel through to the movement of the third angel and the one hundred and forty-four thousand. All in one verse.

Tuosta sunnantailaista siihen saakka, kunnes ihmisen koetusaika päättyy, Jeriko ja sen muurit kukistetaan sopusoinnussa sen toimeenpanevan tuomion kanssa, joka kohtaa Babylonin porttoa ja jota tuo historia esittää. Jae neljäkymmentä alkaa vuodesta 1798 ja päättyy pian tulevaan sunnantailakiin jakeessa neljäkymmentäyksi. Lopun aika vuonna 1798 edustaa Jumalan seurakunnan sisäistä linjaa, alkaen ensimmäisen enkelin liikkeen milleriitoista aina kolmannen enkelin liikkeeseen ja sadan neljänkymmenenneljän tuhannen joukkoon saakka. Kaikki yhdessä jakeessa.

The war between the king of the north that began with the ascendancy of the king of the south in 1798, was brought to a conclusion in 1989, when the king of the south was defeated by an alliance between the fifth and sixth kingdoms of Bible prophecy. The war of the king of the north and king of the south that began in 1798, was recognized by the Millerites as a warfare against Rome, which they saw as simply the two desolating powers of paganism and papalism. When the war ended in 1989, all three desolating powers were involved, and it marked the beginning of the prophetic illustration of those three powers leading the world to Armageddon, which is geographically represented in verse forty-five of Daniel eleven.

Pohjoisen kuninkaan ja etelän kuninkaan välinen sota, joka alkoi etelän kuninkaan valta-aseman nousulla vuonna 1798, saatettiin päätökseen vuonna 1989, jolloin etelän kuningas kukistui Raamatun profetian viidennen ja kuudennen valtakunnan välisen liiton toimesta. Pohjoisen kuninkaan ja etelän kuninkaan sota, joka alkoi vuonna 1798, tunnistettiin milleriläisten keskuudessa sodankäynniksi Roomaa vastaan, jonka he näkivät yksinkertaisesti pakanuuden ja paavillisuuden kahtena hävittävänä voimana. Kun sota päättyi vuonna 1989, kaikki kolme hävittävää valtaa olivat osallisina, ja se merkitsi sen profeetallisen kuvauksen alkua, jossa nämä kolme valtaa johtavat maailman Harmagedoniin, jota Danielin yhdestoista luvun jakeessa neljäkymmentäviisi edustaa maantieteellisesti.

Verses forty to forty-five identify the prophetic dynamics of the three powers bringing the pope to his end between the seas and the glorious holy mountain. Rightly understood, the prophetic history represented in verse forty-one, includes verses forty-one through forty-four.

Jakeet neljäkymmentä–neljäkymmentäviisi osoittavat niiden kolmen vallan profeetallisen dynamiikan, jotka saattavat paavin loppuunsa merten välissä ja ihanan pyhän vuoren luona. Oikein ymmärrettynä jakeessa neljäkymmentäyksi esitetty profeetallinen historia käsittää jakeet neljäkymmentäyksi–neljäkymmentäneljä.

Therefore, starting from the time of the end in 1989, with the second witness of 1798, identifying the beginning and ending of the war between the king of the south and the king of the north, verse forty-one through forty-four identifies the threefold union of a papacy whose deadly wound is healed, and verse forty-five is where she comes to her end. The verses, when approached from this perspective present a history that is external to God’s church, as is also represented by the relation between the seven seals and the seven churches in the book of Revelation.

Sen tähden vuodesta 1989 alkavasta lopun ajasta lähtien, yhdessä vuoden 1798 toisen todistuksen kanssa, joka osoittaa etelän kuninkaan ja pohjoisen kuninkaan välisen sodan alun ja lopun, jakeet neljäkymmentäyksi–neljäkymmentäneljä yksilöivät sen kolminkertaisen liiton, jossa kuolettavasta haavastaan parantunut paavius toimii, ja jae neljäkymmentäviisi osoittaa kohdan, jossa se tulee loppuunsa. Näin tarkasteltuina nämä jakeet esittävät historian, joka on Jumalan seurakunnan ulkopuolinen, kuten myös Ilmestyskirjan seitsemän sinetin ja seitsemän seurakunnan välinen suhde osoittaa.

The line of prophetic history represented by 1798 represents primarily the investigative judgment, and the line that begins at the same point in 1989 represents primarily the executive judgment. 1798 is primarily emphasizing the work of the messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant, and 1989 is primarily emphasizing the work of the Elijah messenger.

Vuoden 1798 edustama profeetallisen historian linja kuvaa ensisijaisesti tutkivaa tuomiota, ja samasta kohdasta vuonna 1989 alkava linja kuvaa ensisijaisesti toimeenpanevaa tuomiota. Vuosi 1798 korostaa ensisijaisesti sen sanansaattajan työtä, joka valmistaa tien liiton Sanansaattajalle, ja vuosi 1989 korostaa ensisijaisesti Elia-sanansaattajan työtä.

Starting from 1798, when the book of Daniel was unsealed, we have the increase of knowledge of the prophetic history where Christ leads His people into a covenant relationship that accomplishes the permanent combination of divinity with humanity. That last day covenant is identified repeatedly in the Scriptures.

Vuodesta 1798 alkaen, jolloin Danielin kirja avattiin sineteistään, meillä on lisääntynyt tieto profeetallisesta historiasta, jossa Kristus johtaa kansansa liittosuhteeseen, joka toteuttaa jumaluuden pysyvän yhdistymisen ihmisyyteen. Tämä viimeisten päivien liitto tunnistetaan toistuvasti Raamatussa.

> Behold, the days come, saith the Lord, that I will make a new covenant with the house of Israel, and with the house of Judah: Not according to the covenant that I made with their fathers in the day that I took them by the hand to bring them out of the land of Egypt; which my covenant they brake, although I was an husband unto them, saith the Lord: But this shall be the covenant that I will make with the house of Israel; After those days, saith the Lord, I will put my law in their inward parts, and write it in their hearts; and will be their God, and they shall be my people. And they shall teach no more every man his neighbour, and every man his brother, saying, Know the Lord: for they shall all know me, from the least of them unto the greatest of them, saith the Lord: for I will forgive their iniquity, and I will remember their sin no more. Jeremiah 31:31–34.

> Katso, päivät tulevat, sanoo Herra, jolloin minä teen uuden liiton Israelin heimon kanssa ja Juudan heimon kanssa; en sellaisen liiton kuin sen, jonka minä tein heidän isiensä kanssa sinä päivänä, jona minä tartuin heidän käteensä viedäkseni heidät pois Egyptin maasta; sen liiton he rikkoivat, vaikka minä olin heidän aviomiehensä, sanoo Herra. Vaan tämä on se liitto, jonka minä teen Israelin heimon kanssa niiden päivien jälkeen, sanoo Herra: minä panen lakini heidän sisimpäänsä ja kirjoitan sen heidän sydämeensä; ja minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani. Eikä kukaan enää opeta lähimmäistään eikä veljeänsä sanoen: Tuntekaa Herra; sillä he kaikki tuntevat minut, pienimmästä suurimpaan, sanoo Herra. Sillä minä annan anteeksi heidän pahuutensa enkä enää muista heidän syntiänsä. Jeremia 31:31–34.

All the prophets are identifying the last days, and the expression “last days,” in prophecy represents the time period of the judgment. The first angel arrived in 1798, at the time of the end, to announce the opening of the judgment in 1844, which is also the arrival of the last days. The last days, are Jeremiah’s “days” that will come, when God would “forgive” the “iniquity” and “no more remember” the sins of His people. That work is accomplished by Christ, as the High Priest in the antitypical day of atonement, during “the last days.”

Kaikki profeetat osoittavat viimeisiin päiviin, ja ilmaus ”viimeiset päivät” edustaa profetiassa tuomion ajanjaksoa. Ensimmäinen enkeli saapui vuonna 1798, lopun aikana, julistamaan tuomion alkamista vuonna 1844, mikä on myös viimeisten päivien alku. Viimeiset päivät ovat Jeremian ”päivät”, jotka tulevat, jolloin Jumala ”antaa anteeksi” kansansa ”vääryyden” eikä ”enää muista” heidän syntejänsä. Tämän työn Kristus täyttää Ylipappina esikuvallisen sovituspäivän vastakuvallisena sovituspäivänä ”viimeisinä päivinä”.

Had Millerite Adventism continued by faith to walk in the advancing light of the third angel which arrived on October 22, 1844, they would have already been in their eternal home with Jesus. This is what Jeremiah means when he says, “after those days.” “Those days” are the prophetic periods that led to, and concluded in, 1844. They are the “days” which Daniel chapter twelve references.

Jos milleriittinen adventismi olisi uskossa jatkanut vaellustaan kolmannen enkelin etenevässä valossa, joka saapui 22. lokakuuta 1844, he olisivat jo olleet ikuisessa kodissaan Jeesuksen kanssa. Tätä Jeremia tarkoittaa sanoessaan: ”niiden päivien jälkeen”. ”Ne päivät” ovat ne profeetalliset ajanjaksot, jotka johtivat vuoteen 1844 ja päättyivät siihen. Ne ovat ne ”päivät”, joihin Danielin kahdestoista luku viittaa.

> But go thou thy way till the end be: for thou shalt rest, and stand in thy lot at the end of the days. Daniel 12:13.

> Mutta mene sinä tietäsi loppuun asti; sillä sinä saat levätä ja nouset osaasi päivien lopussa. Daniel 12:13.

At the “end of the days,” or as Jeremiah says, “after those days,” Christ designed to put His law in the inward parts of His people and write His law upon the hearts. The inward parts being the lower nature, or as Paul calls it the flesh, and the heart being the higher nature. The covenant promises to give His people a new mind at conversion, and a new body at the Second Coming. Man fell with Adam, who was created in God’s image, and who was created with a higher nature and a lower nature. Christ’s covenant is to redeem mankind with their twofold nature from the curse of sin.

”Päivien lopulla”, tai kuten Jeremia sanoo, ”niiden päivien jälkeen”, Kristus aikoi panna lakinsa kansansa sisimpään ja kirjoittaa lakinsa sydämiin. Sisimmän tarkoittaessa alempaa luontoa, eli sitä, mitä Paavali kutsuu lihaksi, ja sydämen tarkoittaessa ylempää luontoa. Liitto lupaa antaa kansalleen uuden mielen kääntymyksessä ja uuden ruumiin toisessa tulemuksessa. Ihminen lankesi Aadamissa, joka oli luotu Jumalan kuvaksi ja joka oli luotu ylemmän ja alemman luonnon kanssa. Kristuksen liiton tarkoituksena on lunastaa ihmiskunta kaksinaisessa luonnossaan synnin kirouksesta.

> “In the last days of this earth’s history, God’s covenant with his commandment-keeping people is to be renewed. ‘In that day I will make a covenant for them with the beasts of the field, and with the fowls of heaven, and with the creeping things of the ground: and I will break the bow and the sword and the battle out of the earth, and I will make them to lie down safely. And I will betroth thee unto me forever; yea, I will betroth thee unto me in righteousness, and in judgment, and in loving-kindness, and in mercies. I will even betroth thee unto me in faithfulness; and thou shalt know the Lord.’

> Tämän maan historian viimeisinä päivinä Jumalan liitto hänen käskynsä pitävän kansansa kanssa on uudistettava. ”Sinä päivänä minä teen heidän hyväksensä liiton kedon eläinten kanssa, taivaan lintujen kanssa ja maan matelijain kanssa; ja minä särjen jousen, miekan ja sodan pois maasta ja annan heidän levätä turvallisesti. Ja minä kihlaan sinut itselleni iankaikkisesti; niin, minä kihlaan sinut itselleni vanhurskaudessa ja oikeudessa, armossa ja laupeudessa. Minä kihlaan sinut itselleni uskollisuudessa, ja sinä olet tunteva Herran.”

> “‘And it shall come to pass in that day, I will hear, saith the Lord, I will hear the heavens, and they shall hear the earth; and the earth shall hear the corn, and the wine, and the oil; and they shall hear Jezreel. And I will sow her unto me in the earth; and I will have mercy upon her that had not obtained mercy; and I will say to them which were not my people, Thou art my people; and they shall say, Thou art my God.’ Hosea 2:14-23.

> ”Ja on tapahtuva sinä päivänä: minä vastaan, sanoo Herra, minä vastaan taivaille, ja ne vastaavat maata; ja maa vastaa viljaa ja viiniä ja öljyä; ja ne vastaavat Jisreeliä. Ja minä kylvän hänet itselleni maahan; ja minä armahdan sitä, joka ei ollut saanut armoa; ja minä sanon niille, jotka eivät olleet minun kansani: Sinä olet minun kansani; ja he sanovat: Sinä olet minun Jumalani.” Hoos. 2:14–23.

> “‘In that day, . . . the remnant of Israel, and such as are escaped of the house of Jacob, . . . shall stay upon the Lord, the Holy One of Israel, in truth.’ Isaiah 10:20. From ‘every nation, and kindred, and tongue, and people’ there will be those who will gladly respond to the message, ‘Fear God, and give glory to him; for the hour of his judgment is come.’ They will turn from every idol that binds them to this earth, and will ‘worship him that made heaven, and earth, and the sea, and the fountains of waters.’ They will free themselves from every entanglement, and will stand before the world as monuments of God’s mercy. Obedient to every divine requirement, they will be recognized by angels and by men as those that ‘keep the commandments of God, and the faith of Jesus.’ Revelation 14:6–7, 12.

> ”Sinä päivänä… Israelin jäännös ja Jaakobin huoneen pelastuneet… turvaavat totuudessa Herraan, Israelin Pyhään.” Jesaja 10:20. ”Jokaisesta kansakunnasta ja sukukunnasta ja kielestä ja kansasta” on olevat niitä, jotka ilolla vastaavat sanomaan: ”Peljätkää Jumalaa ja antakaa hänelle kunnia, sillä hänen tuomionsa hetki on tullut.” He kääntyvät pois jokaisesta epäjumalasta, joka sitoo heidät tähän maahan, ja ”kumartavat häntä, joka on tehnyt taivaan ja maan ja meren ja vetten lähteet”. He vapautuvat kaikista kietoutumista aiheuttavista siteistä ja seisovat maailman edessä Jumalan armon muistomerkkeinä. Kuuliaisina jokaiselle jumalalliselle vaatimukselle enkelit ja ihmiset tunnistavat heidät niiksi, jotka ”pitävät Jumalan käskyt ja Jeesuksen uskon”. Ilmestys 14:6–7, 12.

> “‘Behold, the days come, saith the Lord, that the plowman shall overtake the reaper, and the treader of grapes him that soweth seed; and the mountains shall drop sweet wine, and all the hills shall melt. And I will bring again the captivity of my people of Israel, and they shall build the waste cities, and inhabit them; and they shall plant vineyards, and drink the wine thereof; they shall also make gardens, and eat the fruit of them. And I will plant them upon their land, and they shall no more be pulled up out of their land which I have given them, saith the Lord thy God. Amos 9:13–15.’” Review and Herald, February 26, 1914.

> “‘Katso, päivät tulevat, sanoo Herra, jolloin kyntäjä saavuttaa leikkaajan, ja rypäleiden polkija sen, joka kylvää siementä; vuoret tiukkuvat makeaa viiniä, ja kaikki kukkulat sulavat. Ja minä käännän kansani Israelin vankeuden, ja he rakentavat autioituneet kaupungit ja asuvat niissä; he istuttavat viinitarhoja ja juovat niiden viiniä; he tekevät myös puutarhoja ja syövät niiden hedelmää. Ja minä istutan heidät omaan maahansa, eikä heitä enää temmata pois heidän maastansa, jonka minä olen heille antanut, sanoo Herra, sinun Jumalasi. Aamos 9:13–15.’” Review and Herald, 26. helmikuuta 1914.

When Jeremiah says “after those days,” the “days” that preceded the work represented by Christ suddenly coming to His temple to cleanse it, were the prophetic periods that ended in 1798 and 1844. The end of those prophetic days (periods), marked the forty-six years in which Christ erected the Millerite temple, and when He suddenly came on October 22, 1844 He was fulfilling Malachi chapter three, which He also fulfilled when He cleansed the temple at the beginning and ending of His ministry.

Kun Jeremia sanoo ”niiden päivien jälkeen”, Kristuksen äkillistä tulemista temppeliinsä sitä puhdistamaan edeltäneet ”päivät” olivat ne profeetalliset ajanjaksot, jotka päättyivät vuosina 1798 ja 1844. Näiden profeetallisten päivien (ajanjaksojen) päättyminen merkitsi niitä neljääkymmentäkuutta vuotta, joiden aikana Kristus rakensi milleriläisen temppelin, ja kun Hän tuli äkisti 22. lokakuuta 1844, Hän täytti Malakian kolmannen luvun, jonka Hän täytti myös puhdistaessaan temppelin palvelutyönsä alussa ja lopussa.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. Malachi 3:1–3 quoted.” The Desire of Ages, 161.

> “Puhdistaessaan temppelin maailman ostajista ja myyjistä Jeesus ilmoitti tehtäväkseen puhdistaa sydämen synnin saastutuksesta — maallisista haluista, itsekkäistä himoista ja pahoista tottumuksista, jotka turmelevat sielun. Malakia 3:1–3 lainattuna.” Alfa ja omega, s. 161.

And “after those days,” Christ intended to cleanse the temple He had erected, which represented His work in cleansing the hearts of His people from the defilement of sin, or as Jeremiah states writing His law upon the hearts and inward parts.

Ja ”niiden päivien jälkeen” Kristus aikoi puhdistaa temppelin, jonka Hän oli pystyttänyt ja joka kuvasi Hänen työtään kansansa sydänten puhdistamiseksi synnin saastutuksesta, eli niin kuin Jeremia sanoo, Hänen lakinsa kirjoittamista sydämiin ja sisimpään.

> For finding fault with them, he saith, Behold, the days come, saith the Lord, when I will make a new covenant with the house of Israel and with the house of Judah: Not according to the covenant that I made with their fathers in the day when I took them by the hand to lead them out of the land of Egypt; because they continued not in my covenant, and I regarded them not, saith the Lord. For this is the covenant that I will make with the house of Israel after those days, saith the Lord; I will put my laws into their mind, and write them in their hearts: and I will be to them a God, and they shall be to me a people. Hebrews 8:8–10.

> Sillä moittien heitä hän sanoo: Katso, päivät tulevat, sanoo Herra, jolloin minä teen Israelin huoneen kanssa ja Juudan huoneen kanssa uuden liiton; en sellaisen liiton mukaan, jonka minä tein heidän isiensä kanssa sinä päivänä, jolloin minä tartuin heidän käteensä johdattaakseni heidät pois Egyptin maasta; sillä he eivät pysyneet minun liitossani, enkä minä heistä välittänyt, sanoo Herra. Sillä tämä on se liitto, jonka minä teen Israelin huoneen kanssa niiden päivien jälkeen, sanoo Herra: minä panen lakini heidän mieleensä ja kirjoitan ne heidän sydämiinsä, ja minä olen oleva heidän Jumalansa, ja he ovat oleva minun kansani. Heprealaiskirje 8:8–10.

The words “those days” were Daniel’s “end of the days,” that ended in 1798 and 1844. The line of the Protestant horn that begins in 1798, in verse forty of Daniel eleven, is emphasizing the covenant relationship which is established with the one hundred and forty-four thousand. The Hebrew word “lot” is a small stone that was used to determine one’s destiny. Daniel was told to go and rest (in death), until “the end of the days,” when, in 1844, the judgment would begin and his destiny would be determined.

Sanat ”nuo päivät” olivat Danielin ”päivien lopun aikaa”, joka päättyi vuosina 1798 ja 1844. Danielin yhdentoista luvun neljännessäkymmenennessä jakeessa vuonna 1798 alkava protestanttisen sarven linja korostaa liittosuhdetta, joka solmitaan sadan neljänkymmenenneljän tuhannen kanssa. Heprean sana ”arpa” tarkoittaa pientä kiveä, jota käytettiin ihmisen kohtalon ratkaisemiseen. Danielia kehotettiin menemään ja lepäämään (kuolemassa) ”päivien loppuun” asti, jolloin vuonna 1844 tuomio alkaisi ja hänen kohtalonsa ratkaistaisiin.

> But go thou thy way till the end be: for thou shalt rest, and stand in thy lot at the end of the days. Daniel 12:13.

> Mutta sinä, mene tietäsi loppuun asti; sillä sinä saat levätä ja nousta osaasi päivien lopussa. Daniel 12:13.

The “days” of the “end of the days,” represents the time prophecies which ended in 1844, for after then prophetic time would be no longer. The twenty-three hundred years, which was the marah vision, meaning the sudden appearance of Christ in His sanctuary then ended, and the twenty-five hundred and twenty years of the last indignation also ended, just as the days of the first indignation had ended at the time of the end in 1798. “After those days,” as referred to by Jeremiah, was thereafter addressed by Paul. Paul refers to Jeremiah’s “after those days,” twice, for Paul doesn’t simply address the covenant that was to be instituted “after those days,” but more importantly he is identifying the work of Christ as High Priest.

”Lopun päivien” ”päivät” tarkoittavat aikaprofetioita, jotka päättyivät vuonna 1844, sillä sen jälkeen profeetallista aikaa ei enää olisi. Kaksituhatta kolmesataa vuotta, joka oli marah-näky, tarkoittaen Kristuksen äkillistä ilmestymistä pyhäkössään, päättyi silloin, ja myös viimeisen vihastuksen kaksituhatta viisisataa kaksikymmentä vuotta päättyi, aivan kuten ensimmäisen vihastuksen päivät olivat päättyneet lopun aikana vuonna 1798. ”Noiden päivien jälkeen”, johon Jeremia viittasi, tuli tämän jälkeen Paavalin käsittelemäksi. Paavali viittaa Jeremian sanoihin ”noiden päivien jälkeen” kahdesti, sillä Paavali ei ainoastaan käsittele liittoa, joka oli säädettävä ”noiden päivien jälkeen”, vaan vielä tärkeämpää on, että hän yksilöi Kristuksen työn Ylipappina.

> For by one offering he hath perfected forever them that are sanctified. Whereof the Holy Ghost also is a witness to us: for after that he had said before, This is the covenant that I will make with them after those days, saith the Lord, I will put my laws into their hearts, and in their minds will I write them; And their sins and iniquities will I remember no more. Now where remission of these is, there is no more offering for sin. Having therefore, brethren, boldness to enter into the holiest by the blood of Jesus, By a new and living way, which he hath consecrated for us, through the veil, that is to say, his flesh; And having an high priest over the house of God. Hebrews 10:14–21.

> Sillä hän on yhdellä ainoalla uhrilla tehnyt iäksi täydellisiksi ne, jotka pyhitetään. Ja myös Pyhä Henki todistaa sen meille; sillä sanottuaan ensin: Tämä on se liitto, jonka minä teen heidän kanssaan niiden päivien jälkeen, sanoo Herra: minä panen lakini heidän sydämiinsä, ja heidän mieleensä minä ne kirjoitan; ja heidän syntejänsä ja laittomuuksiansa en minä enää muista. Mutta missä näiden anteeksiantamus on, siinä ei enää tarvita uhria synnin edestä. Koska meillä siis, veljet, on rohkeus käydä kaikkeinpyhimpään Jeesuksen veren kautta, sitä uutta ja elävää tietä myöten, jonka hän on vihkinyt meille esiripun kautta, se on hänen lihansa kautta; ja koska meillä on suuri pappi Jumalan huoneen haltijana. Heprealaiskirje 10:14–21.

The two hundred and twenty years that link the prophecy of the marah vision of Christ’s appearance, with the twenty-five-hundred and twenty year prophecy of the chazon vision of prophetic history, ties together, or links the beginning of those two prophetic periods, with a symbolic link that represents the combination of humanity with divinity, which is the work Christ accomplishes in the cleansing that occurs during the movement of the third angel, and results in the covenant He makes with the one hundred and forty-four thousand.

Ne kaksisataakaksikymmentä vuotta, jotka yhdistävät Kristuksen ilmestymistä koskevan marah-näyn profetian profeetallista historiaa koskevan chazon-näyn kahdentuhannen viidensadankahdenkymmenen vuoden profetiaan, sitovat yhteen eli yhdistävät näiden kahden profeetallisen ajanjakson alun vertauskuvallisella siteellä, joka edustaa ihmisyyden yhdistymistä jumaluuteen; tämä on se työ, jonka Kristus toteuttaa siinä puhdistuksessa, joka tapahtuu kolmannen enkelin liikkeen aikana, ja jonka tuloksena on liitto, jonka Hän tekee sadan neljänkymmenenneljän tuhannen kanssa.

The vision of the chazon, that illustrates the trampling down of the temple, is the vision of humanity that has been trampled down by sin, since the rebellion of Adam in the Garden of Eden; and the vision of the marah, that illustrates Christ work of restoring and cleansing the temple were both fulfilled on October 22, 1844. There are two twenty-five-hundred and twenty year prophecies of God’s indignation, that represent the trampling down of the host and the sanctuary.

Chazonin näky, joka havainnollistaa temppelin tallaamista, on näky ihmiskunnasta, jota synti on tallannut alas Aadamin kapinasta Eedenin puutarhassa lähtien; ja marahin näky, joka havainnollistaa Kristuksen työtä temppelin ennallistamisessa ja puhdistamisessa, täyttyivät molemmat 22. lokakuuta 1844. On olemassa kaksi Jumalan suuttumuksen kaksituhattaviisisataakaksikymmentävuotista profetiaa, jotka kuvaavat sotajoukon ja pyhäkön tallaamista.

Both of those prophecies represent the trampling down of humanity, that is to be restored by the vision of the marah. Those two indignations of God against His people represent the indignation upon fallen mankind, that would only be rescued and restored by the work of Christ in rebuilding and cleansing the fallen temple.

Molemmat noista profetioista kuvaavat ihmiskunnan tallaamista, joka palautetaan maran näyn kautta. Nuo kaksi Jumalan kiivastumusta omaa kansaansa vastaan kuvaavat langenneeseen ihmiskuntaan kohdistuvaa kiivastumusta, joka voidaan pelastaa ja ennallistaa ainoastaan Kristuksen työn kautta, kun Hän jälleenrakentaa ja puhdistaa langenneen temppelin.

The two indignations represent the higher nature and lower nature of mankind. At the fall of Adam, the lower nature took the supremacy over the higher nature, and Christ’s design for men was that the higher nature ruled over the lower nature. At the fall of Adam, the higher nature fell to the lusts of the lower nature, and God’s design was reversed. This is what is meant by biblical “conversion.” To be converted means to have the higher nature restored to its ruling position over the lower nature. To convert is to reverse, or turn upside down.

Nämä kaksi suuttumusta edustavat ihmiskunnan ylempää luontoa ja alempaa luontoa. Aadamin lankeemuksessa alempi luonto saavutti ylivallan ylemmästä luonnosta, ja Kristuksen tarkoitus ihmistä varten oli, että ylempi luonto hallitsisi alempaa luontoa. Aadamin lankeemuksessa ylempi luonto joutui alemman luonnon himojen alaiseksi, ja Jumalan tarkoitus tuli käännetyksi päinvastaiseksi. Tätä tarkoitetaan raamatullisella ”kääntymyksellä”. Kääntyä merkitsee, että ylempi luonto palautetaan hallitsevaan asemaansa alemman luonnon yli. Kääntää merkitsee suunnan muuttamista tai nurin kääntämistä.

The first indignation against the northern kingdom, was the indignation against the lower nature who subjugated the higher nature at the fall. That indignation came first, for Christ took up the work of redemption right where it first began, and it began with the lust of the lower nature, which was the lust of appetite. Christ began His work with forty days of fasting.

Ensimmäinen suuttumus pohjoista valtakuntaa vastaan oli suuttumus alempaa luontoa vastaan, joka lankeemuksessa alisti korkeamman luonnon. Tuo suuttumus tuli ensin, sillä Kristus otti lunastustyönsä juuri siitä kohdasta, missä se alun perin alkoi, ja se alkoi alemman luonnon himosta, joka oli ruokahalun himoa. Kristus aloitti työnsä neljänkymmenen päivän paastolla.

> “Christ knew that in order to successfully carry forward the plan of salvation He must commence the work of redeeming man just where the ruin began. Adam fell by the indulgence of appetite. In order to impress upon man his obligations to obey the law of God, Christ began His work of redemption by reforming the physical habits of man. The declension in virtue and the degeneracy of the race are chiefly attributable to the indulgence of perverted appetite.” Testimonies, volume 3, 486.

> ”Kristus tiesi, että voidakseen menestyksellisesti viedä pelastussuunnitelmaa eteenpäin Hänen täytyi aloittaa ihmisen lunastustyö juuri siitä kohdasta, missä turmio oli alkanut. Aadam lankesi ruokahalun hillittömän tyydyttämisen kautta. Vaikuttaakseen ihmiseen niin, että tämä käsittäisi velvollisuutensa totella Jumalan lakia, Kristus aloitti lunastustyönsä uudistamalla ihmisen fyysiset elämäntavat. Hyveen rappeutuminen ja ihmissuvun turmeltuneisuus johtuvat pääasiallisesti vääristyneen ruokahalun hillittömästä tyydyttämisestä.” Testimonies, osa 3, 486.

The second indignation was against the higher nature, represented by the southern kingdom, where Jerusalem is located, which is the city which God chose to place His name. On October 22, 1844 the work Christ intended to do, and the work which He is now accomplishing, is represented by Ezekiel’s two sticks.

Toinen suuttumus kohdistui korkeampaan luontoon, jota eteläinen valtakunta edustaa ja jossa Jerusalem sijaitsee, se kaupunki, jonka Jumala valitsi pannakseen nimensä siihen. 22. lokakuuta 1844 työ, jonka Kristus aikoi tehdä, ja työ, jota Hän nyt toteuttaa, kuvataan Hesekielin kahdella sauvalla.

When Ezekiel’s two sticks are joined together into one stick forever, it is identifying the covenant where Christ removes sin from His people forever, and the higher and lower natures are returned to the proper hierarchical structure, and men are once again whole. In the unconverted state, the lower nature of man, represented by the first indignation, ruled over the higher nature of man represented by the last indignation. Thus, the first indignation was against the northern kingdom, which was geographically “above” the southern kingdom.

Kun Hesekielin kaksi sauvaa liitetään yhdeksi sauvaksi iankaikkisesti, se osoittaa liiton, jossa Kristus poistaa synnin kansastaan iankaikkisesti, ja ylempi ja alempi luonto palautetaan oikeaan hierarkkiseen järjestykseen, ja ihmiset tulevat jälleen kokonaisiksi. Kääntymättömässä tilassa ihmisen alempi luonto, jota ensimmäinen vihastus edusti, hallitsi ihmisen ylempää luontoa, jota viimeinen vihastus edusti. Niinpä ensimmäinen vihastus kohdistui pohjoiseen valtakuntaan, joka oli maantieteellisesti eteläisen valtakunnan ”yläpuolella”.

The two hundred and twenty years that links the two visions of the marah and chazon with divinity and humanity, in their mutual beginnings, both come together into one stick when Christ finalizes the work of the third angel with the one hundred and forty-four thousand. It is the prophecy of the last indignation against the southern kingdom that is joined with the prophecy of the appearance in 1844, for the covenant provides a new mind at conversion, but the new body (the northern kingdom) is only restored at the second coming in a twinkling of an eye.

Ne kaksisataakaksikymmentä vuotta, jotka liittävät marahin ja chazonin kaksi näkyä jumaluuteen ja ihmisyyteen niiden molemminpuolisissa alkuvaiheissa, tulevat molemmat yhdeksi sauvaksi, kun Kristus saattaa päätökseen kolmannen enkelin työn sadanneljässäkymmenessäneljässä tuhannessa. Se on profetia viimeisestä vihastumisesta eteläistä valtakuntaa vastaan, joka liittyy profetiaan ilmestymisestä vuonna 1844, sillä liitto antaa kääntymyksessä uuden mielen, mutta uusi ruumis (pohjoinen valtakunta) palautetaan vasta toisessa tulemuksessa silmänräpäyksessä.

Verse forty of Daniel eleven, identifies both time’s of the ends, and in so doing emphasizes an internal and external line of prophetic history during the history of the earth beast of Revelation chapter thirteen. The truths that are unsealed in the verse represent both the internal and external lines of truth which Christ came to identify and accomplish within His people. The truth that humanity combined with divinity, does not sin, is represented in the light connected with the effect of the unsealing of knowledge, and represents the internal truth of God’s people in the last days. The light represented by the warfare between the powers that lead the world to Armageddon is the external truth of God’s people in the last days.

Danielin yhdestoista luvun neljäskymmenes jae osoittaa molemmat lopun ajat ja siten korostaa sekä sisäistä että ulkoista profeetallisen historian linjaa Ilmestyskirjan kolmantenatoista luvussa kuvatun maapetovallan historian aikana. Jaeessa avatut totuudet edustavat sekä sisäisiä että ulkoisia totuuden linjoja, jotka Kristus tuli tunnistamaan ja toteuttamaan kansassaan. Totuus siitä, että ihmisyys yhdistyneenä jumaluuteen ei tee syntiä, esitetään siinä valossa, joka liittyy tiedon avaamisen vaikutukseen, ja se edustaa Jumalan kansan sisäistä totuutta viimeisinä päivinä. Se valo, jota edustaa niiden valtojen välinen sodankäynti, jotka johtavat maailman Harmagedoniin, on Jumalan kansan ulkoinen totuus viimeisinä päivinä.

We will continue this study in the next article.

Jatkamme tätä tutkimusta seuraavassa artikkelissa.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. And when the children of thy people shall speak unto thee, saying, Wilt thou not shew us what thou meanest by these? Say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the stick of Joseph, which is in the hand of Ephraim, and the tribes of Israel his fellows, and will put them with him, even with the stick of Judah, and make them one stick, and they shall be one in mine hand. And the sticks whereon thou writest shall be in thine hand before their eyes. And say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the children of Israel from among the heathen, whither they be gone, and will gather them on every side, and bring them into their own land: And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwellingplaces, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. And the heathen shall know that I the Lord do sanctify Israel, when my sanctuary shall be in the midst of them for evermore. Ezekiel 37:15–28.

> Ja Herran sana tuli minulle jälleen, sanoen: Sinä, ihmislapsi, ota itsellesi yksi sauva ja kirjoita siihen: Juudalle ja israelilaisille, hänen tovereilleen. Ota sitten toinen sauva ja kirjoita siihen: Joosefille, Efraimin sauva, ja koko Israelin heimolle, hänen tovereilleen. Ja liitä ne toinen toiseensa yhdeksi sauvaksi, niin että ne tulevat yhdeksi sinun kädessäsi. Ja kun sinun kansasi lapset puhuvat sinulle sanoen: Etkö selitä meille, mitä tarkoitat näillä? niin sano heille: Näin sanoo Herra, Herra: Katso, minä otan Joosefin sauvan, joka on Efraimin kädessä, ja Israelin sukukunnat, hänen liittolaisensa, ja liitän ne siihen, Juudan sauvaan, ja teen niistä yhden sauvan, ja ne ovat yksi minun kädessäni. Ja sauvat, joihin kirjoitat, olkoot sinun kädessäsi heidän silmäinsä edessä. Ja sano heille: Näin sanoo Herra, Herra: Katso, minä otan israelilaiset pakanakansojen keskeltä, minne he ovat menneet, ja kokoan heidät joka puolelta ja tuon heidät omaan maahansa. Ja minä teen heistä yhden kansan siinä maassa, Israelin vuorilla, ja yksi kuningas on oleva heidän kaikkien kuninkaansa; eivätkä he enää ole kaksi kansaa, eivätkä enää milloinkaan jakaudu kahdeksi valtakunnaksi. Eivätkä he enää saastuta itseänsä epäjumalillansa eivätkä iljetyksillänsä eivätkä millään rikkomuksillansa; vaan minä pelastan heidät kaikista heidän asuinpaikoistansa, joissa he ovat syntiä tehneet, ja puhdistan heidät. Niin he ovat minun kansani, ja minä olen heidän Jumalansa. Ja minun palvelijani Daavid on oleva heidän kuninkaansa, ja heillä kaikilla on oleva yksi paimen. Ja he vaeltavat minun oikeuksieni mukaan ja noudattavat minun käskyjäni ja tekevät niiden mukaan. Ja he asuvat maassa, jonka minä annoin palvelijalleni Jaakobille, jossa teidän isänne ovat asuneet; ja he asuvat siinä, he itse ja heidän lapsensa ja lastensa lapset iankaikkisesti, ja minun palvelijani Daavid on oleva heidän ruhtinaansa iankaikkisesti. Ja minä teen heidän kanssansa rauhanliiton; se on oleva heille iankaikkinen liitto. Ja minä asetan heidät paikoillensa ja teen heidät lukuisiksi, ja asetan pyhäkköni heidän keskellensä iankaikkisesti. Myös minun majani on oleva heidän kanssansa; niin, minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani. Ja pakanakansat tulevat tietämään, että minä, Herra, pyhitän Israelin, kun minun pyhäkköni on heidän keskellänsä iankaikkisesti. Hesekiel 37:15–28.

Back to Articles