Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Five

Joelin kirja ja laodikealainen seitsemännen päivän adventistikirkko – numero viisi

How Long? The Fifth Seal

Kuinka kauan? Viides sinetti

Author

Jeff Pippenger

Published

December 7, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

When “the light for that time is given” it is either “received” or “rejected.” The separation that is accomplished when the light is introduced is the work of the everlasting gospel, which includes not only the sealing of God’s people, but the separation of the wheat and the tares. The final testing and separation process began at 9/11, when the prophetic question asks, “how long?” and the prophetic answer is, “until the Sunday law.” The last mention of the symbol of “how long” is found in the fifth seal in the book of Revelation.

Kun ”sille ajalle tarkoitettu valo annetaan”, se joko ”otetaan vastaan” tai ”hylätään”. Se erottaminen, joka tapahtuu silloin, kun valo tuodaan esiin, on iankaikkisen evankeliumin työtä, johon sisältyy paitsi Jumalan kansan sinetöiminen myös vehnän ja lusteiden erottaminen. Viimeinen koettelemisen ja erottamisen prosessi alkoi 11.9., jolloin profeetallinen kysymys kuuluu: ”kuinka kauan?”, ja profeetallinen vastaus on: ”sunnuntailakiin asti”. Viimeinen maininta vertauskuvasta ”kuinka kauan” löytyy Ilmestyskirjan viidennestä sinetistä.

> And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: And they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, holy and true, dost thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth?

> Ja kun hän avasi viidennen sinetin, näin alttarin alla niiden sielut, jotka oli surmattu Jumalan sanan tähden ja sen todistuksen tähden, joka heillä oli. Ja he huusivat suurella äänellä sanoen: Kuinka kauan, Herra, pyhä ja totinen, sinä viivyt tuomitsemasta ja kostamasta meidän veremme niille, jotka maan päällä asuvat?

> And white robes were given unto every one of them; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled. Revelation 6:9–11.

> Ja heille kullekin annettiin valkeat vaatteet, ja heille sanottiin, että heidän tuli vielä vähän aikaa levätä, kunnes myös heidän kanssapalvelijainsa ja veljiensä luku, niiden, jotka tapettaisiin niin kuin heidätkin, tulisi täydeksi. Ilmestys 6:9–11.

Inspiration places the answer to the question of “how long” asked by the “souls of them that were slain” in future, when a second group of papal martyrs is made up. That begins at the Sunday law, and for this reason Sister White identifies Revelation chapter eighteen as the fulfilment of the second group of martyrs. There are two “voices” in the first five verses; the first voice marks 9/11 and the second voice calls men and women out of Babylon at the Sunday law. Sister White identifies the symbol of “how long” in the fifth seal with the first five verses of Revelation eighteen to outline 9/11 to the Sunday law. The focus is not on separation and sealing God’s people, but on the judgment of the papacy for murdering the martyrs of past history and those martyrs during the Sunday law crisis that make up the second group of papal martyrs.

Inspiraatio sijoittaa niiden ”surmattujen sielujen” esittämään kysymykseen ”kuinka kauan” annetun vastauksen tulevaisuuteen, aikaan jolloin toinen paavikunnan marttyyrien ryhmä tulee täydeksi. Tämä alkaa sunnuntailaista, ja tästä syystä sisar White tunnistaa Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun toisen marttyyriryhmän täyttymykseksi. Ensimmäisissä viidessä jakeessa on kaksi ”ääntä”; ensimmäinen ääni merkitsee 9/11:tä ja toinen ääni kutsuu miehiä ja naisia ulos Babylonista sunnuntailain aikana. Sisar White tunnistaa viidennen sinetin vertauskuvan ”kuinka kauan” Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun ensimmäisten viiden jakeen avulla hahmottaakseen ajanjakson 9/11:stä sunnuntailakiin. Painopiste ei ole Jumalan kansan erottamisessa ja sinetöimisessä, vaan paavikunnan tuomiossa siitä, että se murhasi menneen historian marttyyrit sekä ne sunnuntailakikriisin aikana surmatut marttyyrit, jotka muodostavat paavikunnan marttyyrien toisen ryhmän.

> “When the fifth seal was opened, John the Revelator in vision saw beneath the altar the company that were slain for the Word of God and the testimony of Jesus Christ. After this came the scenes described in the eighteenth of Revelation, when those who are faithful and true are called out from Babylon. [Revelation 18:1–5, quoted.]” Manuscript Releases, volume 20, 14.

> ”Kun viides sinetti avattiin, Johannes Ilmestyksen saaja näyssä näki alttarin alla joukon, jotka oli surmattu Jumalan sanan ja Jeesuksen Kristuksen todistuksen tähden. Tämän jälkeen seurasivat ne kohtaukset, jotka kuvataan Ilmestyskirjan kahdeksannessatoista luvussa, jolloin ne, jotka ovat uskollisia ja totuudellisia, kutsutaan ulos Babylonista. [Ilmestys 18:1–5, lainattu.]” Manuscript Releases, osa 20, s. 14.

In the other passage where she identifies the martyrs of the fifth seal and the future and second group of martyrs who are made up in the Sunday law crisis, she says those scenes “would be in a period of time in the future.” The two voices of Revelation eighteen represent the “period of time in the future.” The first voice in the beginning at 9/11 and the second voice at the Sunday law

Toisessa kohdassa, jossa hän yksilöi viidennen sinetin marttyyrit sekä tulevan, toisen marttyyrien ryhmän, joka muodostuu sunnuntailakikriisissä, hän sanoo, että nuo näyt “sijoittuisivat tulevaan ajanjaksoon”. Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun kaksi ääntä edustavat tätä “tulevaa ajanjaksoa”. Ensimmäinen ääni alussa 9/11:ssä ja toinen ääni sunnuntailain aikana.

> “‘And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: and they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, Holy and true, doest Thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth? And white robes were given unto every one of them [They were pronounced pure and holy]; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled’ [Revelation 6:9–11]. Here were scenes presented to John that were not in reality but that which would be in a period of time in the future.

> “‘Ja kun Hän avasi viidennen sinetin, näin alttarin alla niiden sielut, jotka oli surmattu Jumalan sanan tähden ja sen todistuksen tähden, joka heillä oli; ja he huusivat suurella äänellä sanoen: Kuinka kauan, oi Herra, Pyhä ja Totinen, sinä et tuomitse etkä kosta meidän vertamme niille, jotka asuvat maan päällä? Ja heille jokaiselle annettiin valkeat vaatteet [Heidät julistettiin puhtaiksi ja pyhiksi]; ja heille sanottiin, että heidän tuli vielä levätä vähän aikaa, kunnes myös heidän kanssapalvelijainsa ja heidän veljiensä luku, niiden, jotka tapettaisiin niin kuin heidätkin, tulisi täyteen’ [Ilmestys 6:9–11]. Tässä Johannekselle esitettiin näkyjä, jotka eivät olleet todellisuutta, vaan sitä, mikä oli oleva tulevana aikana.”

> “Revelation 8:1–4 quoted.” Manuscript Releases, volume 20, 197.

> ”Ilmestys 8:1–4 lainattuna.” Käsikirjoitusjulkaisut, osa 20, 197.

Sister White associates the fulfillment of the formation of the second group of martyrs in the future and in the other passage she quotes Revelation 18:1–5, which identifies a voice in the first three verses and another voice in verses four and five. The first voice marks 9/11 when the great buildings of New York came down and the second voice is the Sunday law when God’s other flock is called out of Babylon. In the second passage she refers to Revelation chapter eight and the first four verses which identify the opening of the seventh seal, when coals from off the altar are cast to the earth which aligns with Pentecost, when fire came from heaven and illuminated the disciples, just as Elijah’s twelve stones were illuminated and as represented by tongues of fire upon the disciples.

Sisar White liittää toisen marttyyriryhmän muodostumisen täyttymyksen tulevaisuuteen, ja toisessa kohdassa hän lainaa Ilmestyskirjaa 18:1–5, jossa yksilöidään yksi ääni kolmessa ensimmäisessä jakeessa ja toinen ääni jakeissa neljä ja viisi. Ensimmäinen ääni merkitsee syyskuun 11. päivää, jolloin New Yorkin suuret rakennukset sortuivat, ja toinen ääni on sunnuntailaki, jolloin Jumalan toinen lauma kutsutaan ulos Babylonista. Toisessa kohdassa hän viittaa Ilmestyskirjan kahdeksanteen lukuun ja neljään ensimmäiseen jakeeseen, jotka yksilöivät seitsemännen sinetin avaamisen, jolloin alttarilta otettuja hiiliä heitetään maahan; tämä vastaa helluntaita, jolloin tuli tuli taivaasta ja valaisi opetuslapset, samoin kuin Elian kaksitoista kiveä valaistiin, ja kuten tuliset kielet opetuslasten yllä sitä esittivät.

## How Long? Zechariah & John

Kuinka kauan? Sakarja ja Johannes

How long is a prophetic symbol of the period of time from 9/11 unto the Sunday law which has been typified in the story of Mount Carmel, the history of the Millerites from 1840 to 1844, the history of Moses’ from the eighth to tenth plague, the witness of the martyrs of the fifth seal and in Zechariah the question is asked “how long” would it be until God had mercy upon Jerusalem that had been in Babylon for seventy years.

Kuinka pitkä on profeetallinen vertauskuva ajanjaksosta 11. syyskuuta tapahtumista sunnuntailakiin saakka, joka on esikuvallisesti kuvattu Karmelinvuoren kertomuksessa, milleriläisten historiassa vuosina 1840–1844, Mooseksen historiassa kahdeksannesta vitsauksesta kymmenenteen, viidennen sinetin marttyyrien todistuksessa, ja Sakarjan kirjassa esitetään kysymys: ”Kuinka kauan” kestää, kunnes Jumala armahtaa Jerusalemia, joka oli ollut Babylonissa seitsemänkymmentä vuotta.

> Then the angel of the Lord answered and said, O Lord of hosts, how long wilt thou not have mercy on Jerusalem and on the cities of Judah, against which thou hast had indignation these threescore and ten years?

> Silloin Herran enkeli vastasi ja sanoi: Herra Sebaot, kuinka kauan sinä et armahda Jerusalemia ja Juudan kaupunkeja, joita kohtaan sinä olet osoittanut vihastusta nämä seitsemänkymmentä vuotta?

> And the Lord answered the angel that talked with me with good words and comfortable words.

> Ja Herra vastasi enkelille, joka puhui minun kanssani, hyvin sanoin ja lohduttavin sanoin.

> So the angel that communed with me said unto me, Cry thou, saying, Thus saith the Lord of hosts; I am jealous for Jerusalem and for Zion with a great jealousy. And I am very sore displeased with the heathen that are at ease: for I was but a little displeased, and they helped forward the affliction. Therefore thus saith the Lord; I am returned to Jerusalem with mercies: my house shall be built in it, saith the Lord of hosts, and a line shall be stretched forth upon Jerusalem. Cry yet, saying, Thus saith the Lord of hosts; My cities through prosperity shall yet be spread abroad; and the Lord shall yet comfort Zion, and shall yet choose Jerusalem. Zechariah 1:12–17.

> Niin enkeli, joka puhui minun kanssani, sanoi minulle: Huuda sanoen: Näin sanoo Herra Sebaot: Minä kiivailen Jerusalemin ja Siionin puolesta suurella kiivaudella. Ja minä olen kovin vihastunut huolettomiin pakanoihin; sillä minä olin vain vähän vihastunut, mutta he edistivät onnettomuutta. Sentähden näin sanoo Herra: Minä palaan Jerusalemiin laupeudella; minun huoneeni rakennetaan siihen, sanoo Herra Sebaot, ja mittanuora ojennetaan Jerusalemin yli. Huuda vielä sanoen: Näin sanoo Herra Sebaot: Minun kaupunkini leviävät jälleen hyvinvoinnin kautta; ja Herra lohduttaa jälleen Siionia ja valitsee jälleen Jerusalemin. Sakarja 1:12–17.

Sister White directly aligns Zechariah’s “threescore and ten years” (seventy years) that literal ancient Israel was in bondage to literal Babylon with the twelve hundred and sixty years from 538 unto 1798 that spiritual Israel (Christians) were in bondage to spiritual Babylon (Roman Catholicism).

Sisar White rinnastaa suoraan Sakarjan mainitsemat ”seitsemänkymmentä vuotta”, joiden ajan kirjaimellinen muinainen Israel oli kirjaimellisen Babylonin orjuudessa, niihin tuhanteen kahteensataan kuuteenkymmeneen vuoteen vuosien 538 ja 1798 välillä, joiden ajan hengellinen Israel (kristityt) oli hengellisen Babylonin (roomalaiskatolisuuden) orjuudessa.

> “God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> ”Jumalan seurakunta maan päällä oli tämän pitkän, hellittämättömän vainon ajan yhtä totisesti vankeudessa kuin Israelin lapset olivat Baabelissa pakkosiirtolaisuuden aikana.” Prophets and Kings, 714.

In 1798, at the end of the twelve hundred and sixty years the first of three messages represented as angels in Revelation fourteen arrived. The second arrived on April 19, 1844 and the third on October 22, 1844. The history symbolized by the question, “how long” is from 9/11 unto the Sunday law, and that period of time was typified in the beginning of Adventism in the Millerite movement of August 11, 1840 unto October 22, 1844. That period is symbolically illustrated by John the Revelator in chapter ten when John eats the little book that was sweet in his mouth, but became bitter in his stomach.

Vuonna 1798, tuhannen kahdensadan kuudenkymmenen vuoden päättyessä, saapui ensimmäinen niistä kolmesta sanomasta, jotka Ilmestyskirjan neljässätoista luvussa esitetään enkeleinä. Toinen saapui 19. huhtikuuta 1844 ja kolmas 22. lokakuuta 1844. Historia, jota vertauskuvaa kysymys ”kuinka kauan” edustaa, ulottuu 9/11:stä sunnuntailaista sunnuntailakiin, ja tuon ajanjakson esikuvana oli adventismin alku milleriittiliikkeessä 11. elokuuta 1840–22. lokakuuta 1844. Tätä ajanjaksoa havainnollistaa vertauskuvallisesti Johannes Ilmestyksensaaja kymmenennessä luvussa, kun Johannes syö pienen kirjan, joka oli makea hänen suussaan, mutta tuli katkeraksi hänen vatsassaan.

> And the voice which I heard from heaven spake unto me again, and said, Go and take the little book which is open in the hand of the angel which standeth upon the sea and upon the earth. And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter.

> Ja ääni, jonka olin kuullut taivaasta, puhui minulle jälleen ja sanoi: Mene ja ota se pieni kirja, joka on avoinna sen enkelin kädessä, joka seisoo meren ja maan päällä. Niin minä menin enkelin luo ja sanoin hänelle: Anna minulle se pieni kirja. Ja hän sanoi minulle: Ota se ja syö se; se on tekevä vatsasi karvaaksi, mutta suussasi se on oleva makea kuin hunaja. Ja minä otin sen pienen kirjan enkelin kädestä ja söin sen; ja se oli minun suussani makea kuin hunaja, mutta niin pian kuin olin sen syönyt, vatsani tuli karvaaksi.

> And he said unto me, Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings. Revelation 10:8–11.

> Ja hän sanoi minulle: “Sinun tulee taas profetoida monista kansoista ja kansakunnista ja kielistä ja kuninkaista.” Ilmestys 10:8–11.

The history John is illustrating is represented by the book that was eaten, for the eating represented the Millerites coming to understand the message and their experience in proclaiming that message. So, when John is told immediately after that history is set forth that John must prophesy again, the prophesying that is being identified is the history of 1840 to 1844. John is told that the Millerite history from 1840 to 1844 is repeated in the history of the end of Adventism. As soon as John is told that he must prophesy again he is told to measure the temple.

Historia, jota Johannes havainnollistaa, esitetään kirjassa, joka syötiin, sillä syöminen kuvasi sitä, että milleriitit tulivat ymmärtämään sanoman sekä heidän kokemustaan tuon sanoman julistamisessa. Kun siis Johannekselle heti tuon historian esittämisen jälkeen sanotaan, että Johanneksen täytyy jälleen profetoida, se profetoiminen, johon viitataan, on vuosien 1840–1844 historia. Johannekselle sanotaan, että milleriittien historia vuosina 1840–1844 toistuu adventismin lopun historiassa. Heti kun Johannekselle sanotaan, että hänen täytyy jälleen profetoida, häntä käsketään mittaamaan temppeli.

> And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:1, 2.

> Ja minulle annettiin sauvan kaltainen ruoko; ja enkeli seisoi sanoen: Nouse ja mittaa Jumalan temppeli ja alttari sekä ne, jotka siinä kumartaen palvovat. Mutta temppelin ulkopuolella oleva esikartano jätä pois äläkä mittaa sitä, sillä se on annettu pakanoille; ja pyhää kaupunkia he tallaavat jalkoihinsa neljäkymmentäkaksi kuukautta. Ilmestys 11:1, 2.

The work given to Adventism post-October 22, 1844 was represented by John as measuring or building the temple, in agreement with the promise set forth in Zechariah that “a line would be stretched forth upon Jerusalem” again—for the Lord would “yet choose Jerusalem.” The history represented at the beginning of Adventism with the Philadelphian movement of Millerite Adventism is repeated at the ending of Adventism with the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. At the great disappointment of October 22, 1844, a period of time, represented as “the days of the voice of the seventh angel” began.

Adventismille 22. lokakuuta 1844 jälkeen annettu työ kuvattiin Johanneksen toimesta temppelin mittaamisena tai rakentamisena, sopusoinnussa Sakariassa esitetyn lupauksen kanssa, että ”mittanuora ojennetaan jälleen Jerusalemin ylle” — sillä Herra ”on vielä valitseva Jerusalemin”. Adventismin alussa, milleriittisen adventismin filadelfialaisen liikkeen yhteydessä kuvattu historia toistuu adventismin lopussa sadan neljänkymmenenneljän tuhannen filadelfialaisessa liikkeessä. Suuren pettymyksen hetkellä 22. lokakuuta 1844 alkoi ajanjakso, joka on kuvattu sanoilla ”seitsemännen enkelin äänen päivinä”.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Mutta seitsemännen enkelin äänen päivinä, kun hän alkaa puhaltaa pasuunaan, Jumalan salaisuus tulee täytetyksi, niin kuin hän on julistanut palvelijoilleen profeetoille. Ilmestys 10:7.

The message was sweet to the Millerites when the Islamic time prophecy of the second woe was fulfilled just as the Millerites had predicted in advance of August 11, 1840. The message turned bitter in the stomach at the great disappointment of October 22, 1844. As soon as John finishes illustrating the history of 1840 to 1844, he is informed that he must do the very same thing (prophesy) again. Then he is told to measure Jerusalem, and when he does so he is aligning with Zechariah’s prophecy of the Lord choosing Jerusalem. From October 22, 1844 onward prophetic history is represented as the “days of the voice of the seventh angel.” The “days” of the message (voice) of the seventh angel (third woe) represent a period of time when the divinity of Christ would be permanently combined with humanity who were to be the one hundred and forty-four thousand. That work was delayed by the rebellion of 1863, and on 9/11 the sounding of the seventh angel (third woe) once again began to sound.

Sanoma oli milleriläisille makea, kun toisen voi-huudon islamilainen aikaprofetia täyttyi täsmälleen niin kuin milleriläiset olivat ennustaneet etukäteen ennen 11. elokuuta 1840. Sanoma muuttui katkeraksi vatsassa 22. lokakuuta 1844 koetun suuren pettymyksen tähden. Heti kun Johannes on saanut päätökseen vuosien 1840–1844 historian havainnollistamisen, hänelle ilmoitetaan, että hänen tulee tehdä aivan sama uudelleen (profetoida). Sitten häntä käsketään mittaamaan Jerusalem, ja tehdessään niin hän asettuu sopusointuun Sakarjan profetian kanssa Herran valitessa Jerusalemin. Lokakuun 22. päivästä 1844 eteenpäin profeetallinen historia esitetään “seitsemännen enkelin äänen päivinä”. Seitsemännen enkelin (kolmannen voi-huudon) sanoman (äänen) “päivät” kuvaavat ajanjaksoa, jolloin Kristuksen jumaluus yhdistyisi pysyvästi siihen ihmisyyteen, jonka oli määrä olla ne sata neljäkymmentäneljä tuhatta. Tätä työtä viivästytti vuoden 1863 kapina, ja 11. syyskuuta seitsemännen enkelin pasuunan soiminen (kolmas voi-huuto) alkoi jälleen soida.

In sacred history the Lord chose Jerusalem to place His name there, and his “name” is His character. Jerusalem and Zion are referenced by Zechariah when he states, “I am jealous for Jerusalem and for Zion with a great jealousy” and thereafter with, “the Lord shall yet comfort Zion, and shall yet choose Jerusalem.” Zion is comforted when it receives the Holy Spirit who is the “Comforter.” The comforting of the Holy Spirit began at 9/11 in agreement with Christ breathing on the disciples after His descent from meeting with the Father after His resurrection. The manifestation of the Holy Spirit was greatly increased at Pentecost. That season began with the first fruit offering being resurrected and it ended with the first fruit offering of Pentecost, when the entire world then heard the message.

Pyhässä historiassa Herra valitsi Jerusalemin pannakseen nimensä sinne, ja hänen ”nimensä” on hänen luonteensa. Sakarja viittaa Jerusalemiin ja Siioniin sanoessaan: ”Minä kiivailen Jerusalemin ja Siionin puolesta suurella kiivaudella” ja sen jälkeen: ”Herra lohduttaa vielä Siionia ja valitsee vielä Jerusalemin.” Siionia lohdutetaan, kun se vastaanottaa Pyhän Hengen, joka on ”Lohduttaja”. Pyhän Hengen lohduttava vaikutus alkoi 9/11 sopusoinnussa sen kanssa, että Kristus puhalsi opetuslasten päälle palattuaan Isän kohtaamisesta ylösnousemuksensa jälkeen. Pyhän Hengen ilmeneminen voimistui suuresti helluntaina. Tuo ajanjakso alkoi esikoislyhteen uhrin ylösnousemuksesta, ja se päättyi helluntain esikoisuhrin aikaan, jolloin koko maailma sitten kuuli sanoman.

> Comfort ye, comfort ye my people, saith your God. Speak ye comfortably to Jerusalem, and cry unto her, that her warfare is accomplished, that her iniquity is pardoned: for she hath received of the Lord’s hand double for all her sins. Isaiah 41:1, 2.

> Lohduttakaa, lohduttakaa minun kansaani, sanoo teidän Jumalanne. Puhukaa lempeästi Jerusalemille ja julistakaa sille, että sen sotapalvelus on päättynyt, että sen pahat teot on annettu anteeksi; sillä se on saanut Herran kädestä kaksinkertaisesti kaikista synneistään. Jesaja 41:1, 2.

The one hundred and forty-four thousand are sealed when “their iniquity is pardoned.” This occurs just before the Sunday law as they are lifted up as the Pentecostal first fruit offering while receiving the outpouring of the Holy Spirit without measure as the disciples typified at Pentecost. The sprinkling of rain that began at 9/11 becomes a full outpouring at the Sunday law. In the history the first fruit offering of 9/11 unto the first fruit offering at the Sunday law when the one hundred and forty-four thousand are sealed and prepared as an offering to be lifted up as an ensign from the Sunday law until the close of probation. That history is represented by the first three verses of Revelation eighteen announcing the fall of Babylon, which is the biblical symbol that represents a ‘doubling.’

Sata neljäkymmentäneljätuhatta sinetöidään silloin, kun ”heidän pahat tekonsa annetaan anteeksi”. Tämä tapahtuu juuri ennen sunnuntailakia, kun heidät korotetaan helluntailaisena esikoishedelmäuhrina samalla kun he vastaanottavat Pyhän Hengen vuodattamisen ilman mittaa, niin kuin opetuslapset olivat helluntaina esikuvallisesti osoittaneet. Sateen vihmonta, joka alkoi 11. syyskuuta, muuttuu täydelliseksi vuodattamiseksi sunnuntailain aikana. Historiassa esikoishedelmäuhrista 11. syyskuuta aina esikoishedelmäuhriin sunnuntailain aikana, jolloin sata neljäkymmentäneljätuhatta sinetöidään ja valmistetaan uhriksi korotettavaksi lippumerkkinä sunnuntailaista armonajan päättymiseen saakka. Tätä historiaa esittävät Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun kolme ensimmäistä jaetta, jotka julistavat Babylonin lankeemusta; Babylon on raamatullinen vertauskuva, joka edustaa ”kahdentumista”.

> And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. For all nations have drunk of the wine of the wrath of her fornication, and the kings of the earth have committed fornication with her, and the merchants of the earth are waxed rich through the abundance of her delicacies. Revelation 18:1–3.

> Ja tämän jälkeen minä näin erään toisen enkelin tulevan alas taivaasta; hänellä oli suuri valta, ja maa valkeni hänen kirkkaudestaan. Ja hän huusi voimallisesti suurella äänellä sanoen: ”Kukistunut, kukistunut on suuri Babylon, ja siitä on tullut riivaajien asuinsija ja kaikkien saastaisten henkien tyyssija ja kaikkien saastaisten ja inhottavien lintujen häkki. Sillä kaikki kansat ovat juoneet hänen haureutensa vihan viiniä, ja maan kuninkaat ovat harjoittaneet haureutta hänen kanssaan, ja maan kauppiaat ovat rikastuneet hänen ylellisyytensä runsaudesta.” Ilmestys 18:1–3.

Throughout the Scriptures a doubling of phrases or words represents the perfect fulfillment of the fall of Babylon in the last days. It is the signature of Alpha and Omega who always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing. Babylon’s two falls are represented as Nimrod and Belshazzar. Nimrod was the beginning of Babylon, when it was simply Babel. Nimrod’s fall represented Belshazzar’s fall and the message of the second angel and the angel of Revelation eighteen is that the fall of Nimrod at the beginning of Babylon represented the fall of Belshazzar at the end, for Alpha and Omega always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing

Kautta koko Raamatun lauseiden tai sanojen kaksinkertaistaminen edustaa Babylonin lankeemuksen täydellistä täyttymystä viimeisinä päivinä. Se on Alfan ja Oomegan tunnusmerkki, hänen, joka aina havainnollistaa asian lopun sen alulla. Babylonin kahta lankeemusta edustavat Nimrod ja Belsassar. Nimrod oli Babylonin alku, jolloin se oli yksinkertaisesti Baabel. Nimrodin lankeemus edusti Belsassarin lankeemusta, ja toisen enkelin sekä Ilmestyskirjan kahdeksannentoista luvun enkelin sanoma on, että Nimrodin lankeemus Babylonin alussa edusti Belsassarin lankeemusta lopussa, sillä Alfa ja Oomega havainnollistaa aina asian lopun sen alulla.

Nimrod’s tower was brought down as a symbol of his fall and he typified the fall of the Twin Towers on 9/11. Belshazzar’s fall was the writing on the wall, marking the end of Babylon’s seventy-year reign as the first kingdom of Bible prophecy, and thus typifying the fall of the United States at the end of Isaiah twenty-three’s symbolic “seventy years, according to the days of one king” representing the history of the United States from 1798 unto the Sunday law. Belshazzar’s writing on the wall, represents when the wall of separation of church and state falls at the Sunday law, which is the very point where the sixth kingdom of Bible prophecy ends, just as Belshazzar was slain on that very night. The handwriting on the wall is the law that is written that overturns the wall of separation of church and state in the Constitution.

Nimrodin torni kukistettiin hänen lankeemuksensa vertauskuvana, ja hän esikuvasi kaksoistornien sortumista 11. syyskuuta. Belsassarin lankeemus oli seinälle kirjoitettu kirjoitus, joka merkitsi Babylonin seitsemänkymmenen vuoden hallituskauden päättymistä Raamatun profetian ensimmäisenä valtakuntana ja siten esikuvasi Yhdysvaltojen lankeemusta Jesajan kahdenkymmenenkolmannen luvun vertauskuvallisten ”seitsemänkymmenen vuoden, yhden kuninkaan päivien mukaan”, päättyessä; nämä vuodet edustavat Yhdysvaltojen historiaa vuodesta 1798 aina sunnuntailakiin saakka. Belsassarin seinälle kirjoitettu kirjoitus edustaa sitä hetkeä, jolloin kirkon ja valtion välisen eron muuri murtuu sunnuntailain myötä; juuri siinä kohdassa Raamatun profetian kuudes valtakunta päättyy, samoin kuin Belsassar surmattiin juuri sinä yönä. Seinälle kirjoitettu käsiala on se kirjoitettu laki, joka kumoaa perustuslaissa olevan kirkon ja valtion välisen eron muurin.

The ‘history’ represented from 9/11 unto the Sunday law and thereafter to the close of human probation and the seven last plagues is the historical period that is symbolized within God’s word by a doubling of phrases or words. In that period the Holy Spirit is poured out, beginning with a sprinkling from 9/11 unto the Sunday law and thereafter the full outpouring. The Holy Spirit has been represented by Christ as the “Comforter” who, when he came would show God’s people all things.

Historia, jota 9/11:stä sunnuntailaista eteenpäin aina ihmiskunnan armonajan päättymiseen ja seitsemään viimeiseen vitsaukseen saakka kuvataan, on se historiallinen ajanjakso, jota Jumalan sanassa symboloi ilmausten tai sanojen kaksinkertaistuminen. Tänä ajanjaksona Pyhä Henki vuodatetaan: alkaen vihmontana 9/11:stä sunnuntailakiin saakka ja sen jälkeen täytenä vuodattamisena. Kristus on kuvannut Pyhän Hengen ”Lohduttajaksi”, joka tullessaan näyttäisi Jumalan kansalle kaikki asiat.

> But the Comforter, which is the Holy Ghost, whom the Father will send in my name, he shall teach you all things, and bring all things to your remembrance, whatsoever I have said unto you. John 14:26.

> Mutta Puolustaja, Pyhä Henki, jonka Isä on lähettävä minun nimessäni, hän opettaa teille kaikki ja palauttaa mieleenne kaiken, mitä minä olen teille sanonut. Joh. 14:26.

The Holy Spirit is conveyed to the one hundred and forty-four thousand through the “golden oil,” which is also the “rain,” and is also the “Comforter.” When represented as the “Comforter” the Holy Spirit is identifying a special manifestation of the Holy Spirit.

Pyhä Henki välitetään sadalle neljällekymmenelleneljälletuhannelle ”kultaisen öljyn” kautta, joka on myös ”sade” ja myös ”Puolustaja”. Kun Pyhä Henki esitetään ”Puolustajana”, se osoittaa Pyhän Hengen erityisen ilmestymismuodon.

God’s people have always possessed the Holy Spirit when they have met the requirements of the gospel, but the times of genuine sacred revival, “as in former years,” when a special manifestation of the Holy Spirit for a corporate body, the Holy Spirit is represented as the Comforter. More importantly the corporate body are having their memories’ exercised by the Comforter as he “brings all things to their “remembrance.” This confirms that those people participating in the manifestation have the genuine experience, for the Holy Spirit is participating in the activities of their minds, for he is influencing the thinking process as he brings “all things to your remembrance.”

Jumalan kansalla on aina ollut Pyhä Henki, kun he ovat täyttäneet evankeliumin vaatimukset, mutta todellisen pyhän herätyksen aikoina, ”niin kuin entisinä vuosina”, jolloin tapahtuu Pyhän Hengen erityinen ilmentyminen yhteisruumiille, Pyhä Henki esitetään Lohduttajana. Vielä tärkeämpää on, että Lohduttaja harjoittaa yhteisruumiin muistia, kun hän ”tuo kaiken heidän mieleensä”. Tämä vahvistaa, että ne ihmiset, jotka osallistuvat tähän ilmentymiseen, omaavat aidon kokemuksen, sillä Pyhä Henki osallistuu heidän mielensä toimintoihin, koska hän vaikuttaa ajatteluprosessiin tuodessaan ”kaiken teidän mieleenne”.

Human memory combines to make up the higher nature of man with the other components such as judgment, intelligence, reason and conscience, which the apostle Paul labels as “the mind.” The higher nature is either the carnal mind or it’s the mind of Christ.

Ihmisen muisti yhdessä muiden osatekijöiden, kuten arvostelukyvyn, älyn, järjen ja omantunnon, kanssa muodostaa ihmisen korkeamman luonnon, jota apostoli Paavali nimittää ”mieleksi”. Tämä korkeampi luonto on joko lihallinen mieli tai Kristuksen mieli.

> Because the carnal mind is enmity against God: for it is not subject to the law of God, neither indeed can be. Romans 8:7.

> Sillä lihallinen mieli on vihollisuutta Jumalaa vastaan; sillä se ei alistu Jumalan lakiin eikä voikaan alistua. Room. 8:7.

> For who hath known the mind of the Lord, that he may instruct him? But we have the mind of Christ. 1 Corinthians 2:16.

> Sillä kuka on tuntenut Herran mielen, voidakseen neuvoa häntä? Mutta meillä on Kristuksen mieli. 1. Korinttolaiskirje 2:16.

The lower nature, or flesh is made up of the nervous, emotional, and hormonal systems associated with the senses which are the “avenues of the soul.” The higher nature is designed to rule over the lower and as such is represented as the fortress, and the fortress is constantly under attack from the senses (the lower nature), and the attacks are made against the fortress through the avenues that lead into the fortress. Within the fortress of the higher nature there is a command center, or what Sister White calls the citadel. The citadel is the Most Holy Place in the sanctuary, which is divided into two basic divisions. The courtyard is the flesh, or lower nature, and to come into the courtyard or also to transfer the blood into the holy place required passing through a curtain or veil. The courtyard is bookended by the veils.

Alempi luonto eli liha koostuu hermostollisista, tunneperäisistä ja hormonaalisista järjestelmistä, jotka liittyvät aisteihin, jotka ovat ”sielun kulkuväylät”. Ylempi luonto on tarkoitettu hallitsemaan alempaa, ja sellaisena se kuvataan linnoituksena; ja linnoitus on jatkuvasti aistien (alemman luonnon) hyökkäysten kohteena, ja hyökkäykset kohdistuvat linnoitukseen niiden kulkuväylien kautta, jotka johtavat linnoitukseen. Ylemmän luonnon linnoituksen sisällä on komentokeskus, eli se, mitä sisar White nimittää linnakkeeksi. Linnake on pyhäkön kaikkeinpyhin, joka jakautuu kahteen perusosastoon. Esipiha on liha eli alempi luonto, ja esipihaan tullakseen tai myös siirtääkseen veren pyhään paikkaan oli kuljettava esiripun eli verhon kautta. Esipihaa rajaavat kummassakin päässä esiriput.

> By a new and living way, which he hath consecrated for us, through the veil, that is to say, his flesh. Hebrews 10:20.

> uutta ja elävää tietä, jonka hän on vihkinyt meille esiripun kautta, se on hänen lihansa. Heprealaiskirje 10:20.

The sanctuary is divided into two parts; the courtyard and sanctuary. The sanctuary in turn is divided into two parts as is the higher nature. The higher nature breaks down into two areas. One of those areas is represented as the holy place and the other the Most Holy Place. The holy place represents the mental activities necessary for humanity to function, but the Most Holy Place is the area where God and Man meet. The Most Holy Place is the throne room of God, and those who are converted are seated in heavenly places with Christ.

Pyhäkkö on jaettu kahteen osaan: esipihaan ja pyhäkköön. Pyhäkkö puolestaan on jaettu kahteen osaan, samoin kuin korkeampi luonto. Korkeampi luonto jakautuu kahteen alueeseen. Toista näistä alueista kuvataan pyhänä paikkana ja toista kaikkeinpyhimpänä. Pyhä paikka edustaa niitä mielen toimintoja, jotka ovat välttämättömiä ihmisyyden toimimiselle, mutta kaikkeinpyhin on se alue, jossa Jumala ja ihminen kohtaavat. Kaikkeinpyhin on Jumalan valtaistuinsali, ja ne, jotka ovat kääntyneet, ovat yhdessä Kristuksen kanssa asetetut taivaallisiin.

> And hath raised us up together, and made us sit together in heavenly places in Christ Jesus. Ephesians 2:6.

> Ja on herättänyt meidät yhdessä ja asettanut meidät yhdessä istumaan taivaallisiin Kristuksessa Jeesuksessa. Efesolaiskirje 2:6.

The verse is taken from a passage where several verses prior, but absolutely in the same flow of thought, Jesus is seated in heavenly places, just as are His people.

Jae on otettu kohdasta, jossa useita jakeita aiemmin, mutta täysin samassa ajatuskulussa, Jeesus istuu taivaallisissa, samoin kuin Hänen kansansa.

> Which he wrought in Christ, when he raised him from the dead, and set him at his own right hand in the heavenly places. Ephesians 1:20.

> Sen, jonka hän vaikutti Kristuksessa, kun hän herätti hänet kuolleista ja asetti hänet oikealle puolellensa taivaallisissa. Efesolaiskirje 1:20.

Christ and His people are seated together in the Most Holy Place. Christ was resurrected and then sat down in heavenly places and His people are raised up and seated in the throne room of the Most Holy Place. Paul identifies that those who are raised in verse six have been resurrected from sin in the previous verse.

Kristus ja Hänen kansansa istuvat yhdessä kaikkeinpyhimmässä. Kristus herätettiin kuolleista ja asettui sitten istumaan taivaallisissa, ja Hänen kansansa on herätetty ylös ja asetettu istumaan kaikkeinpyhimmän valtaistuinsaliin. Paavali osoittaa, että ne, jotka jakeessa kuusi on herätetty, on edellisessä jakeessa herätetty synnistä.

> Even when we were dead in sins, hath quickened us together with Christ, (by grace ye are saved) And hath raised us up together, and made us sit together in heavenly places in Christ Jesus. Ephesians 1:5, 6.

> Vaikka olimme kuolleet rikoksiimme, hän on tehnyt meidät yhdessä Kristuksen kanssa eläviksi — armosta te olette pelastetut — ja yhdessä hänen kanssaan herättänyt meidät sekä asettanut meidät yhdessä istumaan taivaallisiin Kristuksessa Jeesuksessa. Efesolaiskirje 1:5, 6.

The perfect fulfillment of the passage from Ephesians are the two witnesses of Revelation eleven, eleven who are resurrected and then taken up into heaven as an ensign—but also to be seated in heavenly places. In the Most Holy Place the two witnesses are representing humanity in the very presence of God, and their justification for being seated there is the badge which they each possess. That badge is the seal of God, and the seal of God represents that the human has become one with the divine, and that seal is represented by the fact that the Comforter, who is the Holy Spirit is abiding within the Most Holy Place of ‘their’ higher nature. The Most Holy Place is the throne room of God where divine and human are combined, and it represents the human temple whose higher nature includes a Most Holy Place where both divinity and humanity are seated together.

Efesolaiskirjeen kohdan täydellinen täyttymys ovat Ilmestyskirjan yhdennentoista luvun kaksi todistajaa, ne kaksi, jotka herätetään kuolleista ja sitten otetaan ylös taivaaseen tunnusmerkiksi — mutta myös istumaan taivaallisissa. Kaikkeinpyhimmässä nämä kaksi todistajaa edustavat ihmisyyttä aivan Jumalan läsnäolossa, ja heidän oikeutuksensa olla siellä istumassa on tunnus, joka heillä kummallakin on. Tuo tunnus on Jumalan sinetti, ja Jumalan sinetti merkitsee sitä, että ihminen on tullut yhdeksi jumalallisen kanssa, ja tuota sinettiä edustaa se, että Puolustaja, joka on Pyhä Henki, asuu heidän korkeamman luontonsa kaikkeinpyhimmässä. Kaikkeinpyhin on Jumalan valtaistuinsali, jossa jumalallinen ja inhimillinen yhdistyvät, ja se edustaa inhimillistä temppeliä, jonka korkeampaan luontoon kuuluu kaikkeinpyhin, jossa sekä jumaluus että ihmisyys istuvat yhdessä.

The outpouring of the “Comforter” is the sealing of the one hundred and forty-four thousand and it marks a change in salvational history, for at that time, the church changes from the church militant to the church triumphant. At that time, it changes from the Laodicean movement of the one hundred and forty-four thousand unto the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. At that time, it changes from the experience of the seventh church unto the experience of the sixth church and the sixth church was the Millerites. A prophetic characteristic of the sixth church of Philadelphia as it was fulfilled by the Millerite movement, is that it was never a church. It was only a movement all the way to 1856 when both of the Whites identified the movement as Laodicean. Seven years later the legal church was formed.

”Puolustajan” vuodatus on niiden sadan neljänkymmenenneljän tuhannen sinetöiminen, ja se merkitsee muutosta pelastushistoriassa, sillä tuona aikana seurakunta muuttuu taistelevasta seurakunnasta voittavaksi seurakunnaksi. Tuona aikana se muuttuu sadan neljänkymmenenneljän tuhannen laodikealaisesta liikkeestä sadan neljänkymmenenneljän tuhannen filadelfialaiseksi liikkeeksi. Tuona aikana se muuttuu seitsemännen seurakunnan kokemuksesta kuudennen seurakunnan kokemukseksi, ja kuudes seurakunta oli milleriitit. Kuudennen, Filadelfian, seurakunnan profeetallinen tunnuspiirre sellaisena kuin se täyttyi milleriittiliikkeessä on, ettei se koskaan ollut seurakunta. Se oli ainoastaan liike aina vuoteen 1856 saakka, jolloin molemmat Whitet määrittelivät liikkeen laodikealaiseksi. Seitsemän vuotta myöhemmin laillinen seurakunta muodostettiin.

The salvational change at the Sunday law was typified by the salvational change at Pentecost which marked the inauguration of Christ as High Priest.

Sunnuntailain aikana tapahtunut pelastushistoriallinen muutos esikuvattiin helluntaina tapahtuneella pelastushistoriallisella muutoksella, joka merkitsi Kristuksen vihkimistä ylimmäiseksi papiksi.

> “The Pentecostal outpouring was Heaven’s communication that the Redeemer’s inauguration was accomplished. According to His promise He had sent the Holy Spirit from heaven to His followers as a token that He had, as priest and king, received all authority in heaven and on earth, and was the Anointed One over His people.” Acts of the Apostles, 38.

> ”Helluntain vuodatus oli taivaan ilmoitus siitä, että Lunastajan virkaan asettaminen oli saatettu päätökseen. Lupauksensa mukaisesti Hän oli lähettänyt taivaasta Pyhän Hengen seuraajilleen merkiksi siitä, että Hän oli pappina ja kuninkaana saanut kaiken vallan taivaassa ja maan päällä ja että Hän oli Voideltu kansansa yli.” Apostolien teot, s. 38.

When the latter rain is poured out without measure upon the one hundred and forty-four thousand at the Sunday law it will be “Heaven’s communication” that the church militant has ended and the church triumphant has arrived. The inauguration of Christ at Pentecost in the sanctuary above, typifies the anointing of the one hundred and forty-four thousand at the Sunday law.

Kun myöhäissade vuodatetaan ilman määrää sadanneneljänkymmenenneljän tuhannen päälle sunnuntailain aikana, se on oleva ”taivaan ilmoitus” siitä, että taisteleva seurakunta on päättynyt ja voittava seurakunta on saapunut. Kristuksen virkaanastuminen helluntaina ylhäällä olevassa pyhäkössä on esikuva sadanneljänkymmenenneljän tuhannen voitelusta sunnuntailain aikana.

The “Pentecostal” outpouring identifying that Christ was the Anointed One represented His anointing in the inaugural ceremony in heaven, but He had also been anointed at His baptism. His baptism (9/11) unto Pentecost (the Sunday law) is also represented again three and a half years after His baptism by His actual death, burial and resurrection (feast of first fruits). 9/11 is therefore represented at His baptism and also at His resurrection. His symbolic resurrection and his literal resurrection mark the beginning of two prophetic lines that each end at Pentecost. Both histories begin with the resurrection of the first fruit offering.

Se “helluntailainen” vuodatus, joka ilmaisi Kristuksen olevan Voideltu, edusti Hänen voiteluaan taivaassa tapahtuneessa virkaanastujaisseremoniassa, mutta Hänet oli voideltu myös kasteessaan. Hänen kasteensa (9/11) helluntaihin (sunnuntailakiin) saakka tulee myös jälleen kuvatuksi kolme ja puoli vuotta Hänen kasteensa jälkeen Hänen todellisessa kuolemassaan, hautaamisessaan ja ylösnousemuksessaan (ensihedelmien juhla). Sen vuoksi 9/11 tulee kuvatuksi Hänen kasteessaan ja myös Hänen ylösnousemuksessaan. Hänen vertauskuvallinen ylösnousemuksensa ja Hänen kirjaimellinen ylösnousemuksensa merkitsevät kahden profeetallisen linjan alkua, joista kumpikin päättyy helluntaihin. Molemmat historiat alkavat ensihedelmäuhrin ylösnousemuksesta.

> But now is Christ risen from the dead, and become the firstfruits of them that slept. For since by man came death, by man came also the resurrection of the dead. For as in Adam all die, even so in Christ shall all be made alive. But every man in his own order: Christ the firstfruits; afterward they that are Christ’s at his coming. 1 Corinthians 15:20–23.

> Mutta nyt Kristus on noussut kuolleista, esikoisena kuoloon nukkuneista. Sillä koska kuolema tuli ihmisen kautta, tuli myös kuolleiden ylösnousemus ihmisen kautta. Sillä niin kuin kaikki kuolevat Aadamissa, niin myös kaikki tehdään eläviksi Kristuksessa. Mutta kukin vuorollaan: Kristus esikoisena, sitten Kristuksen omat hänen tullessaan. 1. Korinttolaiskirje 15:20–23.

Christ is the first fruit offering at His resurrection marking the beginning of the “Pentecostal season” which ends with the first fruit offering of Pentecost. Christ’s resurrection is barley and the wheat are those who “afterward” “are Christ’s at his coming.” Those who are “afterward” of Christ’s resurrection are “they that are Christ’s at his coming,” thus representing the final ingathering of faithful souls at the end of the world, as represented by those three thousand souls that were gathered at Pentecost.

Kristus on esikoisuhri ylösnousemuksessaan, ja se merkitsee ”helluntaikauden” alkua, joka päättyy helluntain esikoisuhriin. Kristuksen ylösnousemus on ohra, ja vehnä ovat ne, jotka ”sen jälkeen” ”ovat Kristuksen omia hänen tulemuksessaan”. Ne, jotka ovat ”sen jälkeen” Kristuksen ylösnousemuksesta, ovat ”ne, jotka ovat Kristuksen omia hänen tulemuksessaan”, edustaen siten uskollisten sielujen lopullista kokoamista maailman lopussa, kuten niitä kolmea tuhatta sielua, jotka koottiin helluntaina.

The verse also addresses the resurrection in terms of death. Death began with Adam and passes upon all men, but it does so “in” “order.” In the book of Acts Peter records that when the book of Joel was then being fulfilled, men were to send their sins beforehand to judgment that they might be blotted out, when the times of refreshing came from the presence of the Comforter. Christ was not looking at the books of judgment to blot out sin at that time, for judgment was over eighteen hundred years in the future.

Jae puhuu myös ylösnousemuksesta kuoleman näkökulmasta. Kuolema alkoi Aadamista ja tulee kaikkien ihmisten osaksi, mutta se tapahtuu ”järjestyksessä”. Apostolien teoissa Pietari toteaa, että kun Joelin kirja silloin täyttyi, ihmisten tuli lähettää syntinsä edeltäpäin tuomiolle, jotta ne pyyhittäisiin pois, kun virvoituksen ajat tulisivat Lohduttajan kasvojen edestä. Kristus ei tuolloin katsonut tuomion kirjoihin pyyhkiäkseen pois syntiä, sillä tuomio oli yli kahdeksantoista sataa vuotta tulevaisuudessa.

The reference to “every man in his order” begins with Adam, and thus identifies the judgment of the dead from Adam onward until the times of refreshing arrive. When the latter rain arrives, the judgment passes from the dead unto the living. In the period of time represented by the verse (from Christ’s resurrection unto Pentecost), from the barley first fruits until the first fruits of the wheat, the rain is falling during the judgment of the living and as the rain falls, the message represented by the rain is separating the wheat from the tares. At the Sunday law, which is Pentecost, the wheat no longer is mixed with tares and the first fruit wheat offering of two wave loaves is lifted up. The purification process from 9/11 unto the Sunday law is also represented in Malachi three when the Messenger of the Covenant purifies and also purges the Levites and He does so by “fire.” “Fire” is a symbol of a message as represented by tongues of fire at Pentecost. In the history under consideration the separation of the two classes which produces the one hundred and forty-four thousand who are the two wave loaves represented by the first fruits of Pentecost were to be thoroughly baked, for they were the only offering that included an emblem of sin.

Viittaus sanoihin ”jokainen vuorollaan” alkaa Aadamista ja näin osoittaa kuolleiden tuomion Aadamista eteenpäin aina virvoituksen aikojen saapumiseen asti. Kun myöhäissade saapuu, tuomio siirtyy kuolleista eläviin. Jakeen kuvaamana ajanjaksona (Kristuksen ylösnousemuksesta helluntaihin), ohran esikoishedelmistä vehnän esikoishedelmiin, sade lankeaa elävien tuomion aikana, ja sateen langetessa sateen edustama sanoma erottaa vehnän lusteista. Sunnuntailain aikana, joka on helluntai, vehnä ei enää ole sekoittuneena lusteisiin, ja vehnän esikoishedelmäuhri, kaksi heilutusleipää, kohotetaan ylös. Puhdistusprosessi 9/11:stä sunnuntailakiin on kuvattuna myös Malakia 3:ssa, kun liiton Enkeli puhdistaa ja myös perkaa leeviläiset, ja Hän tekee sen ”tulella”. ”Tuli” on sanoman vertauskuva, kuten helluntaina ilmestyneet tuliset kielet osoittavat. Tarkasteltavana olevassa historiassa niiden kahden luokan erottamisen, joka tuottaa ne sataneljäkymmentäneljätuhatta, jotka ovat helluntain esikoishedelmien kuvaamat kaksi heilutusleipää, tuli olla läpikotaisin paistetut, sillä ne olivat ainoa uhri, johon sisältyi synnin vertauskuva.

Those two wave loaves were leavened, and leaven is a symbol of sin. That leaven was destroyed in the fire of the oven, as represented by the refiner’s fire of the Messenger of the Covenant. Isaiah in chapter twenty-seven identifies a debate that begins at 9/11, which he calls “the day of the east wind.” The passage teaches that it is through the debate that the sins of Israel are atoned for. The “debate” is between the true latter rain message and all the other false latter rain messages that exist. A message is “fire,” and “fire” is what the Messenger of the Covenant employs to purify and purge. The debate over the latter rain message removes the leaven from the Pentecostal first fruit wheat offering that is lifted up at the Sunday law. The one hundred and forty-four thousand are the Pentecostal first fruit wheat offering, who overcome by the justification of His blood and the sanctification of their testimony for even though it is the Word that sanctifies it only does so when the word is conveyed as a message. The presentation of the message allows the one hundred and forty-four thousand to live and the presentation of a false latter rain message produces death.

Ne kaksi heilutusleipää olivat hapatettuja, ja hapate on synnin vertauskuva. Tuo hapate hävitettiin uunin tulessa, kuten liiton Sanansaattajan puhdistavan tulen esikuvassa. Jesaja luvussa kaksikymmentäseitsemän osoittaa kiistan, joka alkaa 9/11:nä ja jota hän kutsuu ”itätuulen päiväksi”. Kohta opettaa, että juuri tämän kiistan kautta Israelin synnit sovitetaan. ”Kiista” käydään aidon myöhäissateen sanoman ja kaikkien muiden olemassa olevien väärien myöhäissateen sanomien välillä. Sanoma on ”tuli”, ja ”tuli” on se, mitä liiton Sanansaattaja käyttää puhdistaakseen ja karsiakseen. Kiista myöhäissateen sanomasta poistaa hapatteen helluntailaisesta esikoishedelmävehnäuhrista, joka korotetaan sunnuntailain aikana. Ne sataneljäkymmentäneljätuhatta ovat helluntailainen esikoishedelmävehnäuhri, jotka voittavat Hänen verensä vanhurskautuksen ja todistuksensa pyhityksen kautta; sillä vaikka juuri Sana pyhittää, se tekee niin ainoastaan silloin, kun sana välitetään sanomana. Sanoman esittäminen sallii sataneljäkymmentäneljätuhannen elää, ja väärän myöhäissateen sanoman esittäminen tuottaa kuoleman.

> And they overcame him by the blood of the Lamb, and by the word of their testimony; and they loved not their lives unto the death. Revelation 12:11.

> Ja he voittivat hänet Karitsan veren kautta ja todistuksensa sanan kautta, eivätkä rakastaneet henkeään kuolemaan asti. Ilmestys 12:11.

The one hundred and forty-four thousand follow Christ in overcoming as He overcame, for prophetically they follow Christ.

Ne sataaneljäkymmentäneljätuhatta seuraavat Kristusta voittamisessa, niin kuin Hän voitti, sillä profeetallisesti he seuraavat Kristusta.

> These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:4.

> Nämä ovat ne, jotka eivät ole saastuttaneet itseään naisten kanssa; sillä he ovat neitsyitä. Nämä ovat ne, jotka seuraavat Karitsaa, minne ikinä hän meneekin. Nämä on lunastettu ihmisten joukosta esikoishedelmäksi Jumalalle ja Karitsalle. Ilmestys 14:4.

Here in verse four of Revelation fourteen the one hundred and forty-four thousand are identified as “first fruits.” They are also identified as “virgins” and inspiration has informed us that the parable of the ten virgins of Matthew twenty-five illustrates the experience of the Adventist people. Not only are they “virgins” they are not “defiled with woman,” for the testing and separation process that produced the one hundred and forty-four thousand produced a distinction between the one hundred and forty-four thousand and “all” the false religions. “These” follow the Lamb whithersoever he goeth, and as first fruit offerings they must follow Christ in His death, burial and resurrection.

Tässä Ilmestyskirjan neljännentoista luvun neljännessä jakeessa sataneljäkymmentäneljätuhatta tunnistetaan ”esikoishedelmiksi”. Heidät tunnistetaan myös ”neitsyiksi”, ja innoitus on ilmoittanut meille, että Matteuksen kahdennenkymmenennenviidennen luvun vertaus kymmenestä neitsyestä kuvaa adventtikansan kokemusta. He eivät ole ainoastaan ”neitsyitä”; he eivät myöskään ole ”saastutetut naisten kanssa”, sillä se koetuksen ja erottamisen prosessi, joka tuotti sataneljäkymmentäneljätuhatta, sai aikaan eron sataneljäkymmentäneljätuhannen ja ”kaikkien” väärien uskontojen välillä. ”Nämä” seuraavat Karitsaa, minne ikinä hän menee, ja esikoishedelmäuhreina heidän täytyy seurata Kristusta hänen kuolemassaan, hautaamisessaan ja ylösnousemuksessaan.

In Revelation chapter eleven, verse eleven the two witnesses that are to be lifted up as an ensign are first killed, then in three and a half days they are resurrected as a first fruit offering, as was Christ. The first fruit offering that was and is Christ, included the blood of the covenant being shed in order to redeem those who had been bankrupt with a Laodicean experience. In one verse, (verse four) all this brief summary of the various lines of prophetic light associated with the one hundred and forty-four thousand is set forth. And it is set forth in Revelation 144 by the hand of Palmoni, the wonderful numberer. A doubling in Scripture represents the history of the latter rain and the latter rain is where and when the Comforter is poured out upon God’s people.

Ilmestyskirjan luvun yksitoista jakeessa yksitoista ne kaksi todistajaa, jotka on korotettava lipuksi, ensin tapetaan, ja sitten kolmen ja puolen päivän kuluttua heidät herätetään ensimmäisten hedelmien uhrina, niin kuin Kristus. Ensimmäisten hedelmien uhri, joka oli ja on Kristus, sisälsi liiton veren vuodattamisen niiden lunastamiseksi, jotka olivat joutuneet vararikkoon laodikealaisen kokemuksen kautta. Yhdessä jakeessa (jae neljä) esitetään koko tämä lyhyt yhteenveto niistä profeetallisen valon eri linjoista, jotka liittyvät sataan neljäänkymmeneenneljään tuhanteen. Ja se esitetään Ilmestyskirjassa 144 Palmonin, ihmeellisen lukijan, käden kautta. Kahdentuminen Raamatussa edustaa myöhäissateen historiaa, ja myöhäissade on se, missä ja milloin Puolustaja vuodatetaan Jumalan kansan päälle.

> How beautiful upon the mountains are the feet of him that bringeth good tidings, that publisheth peace; that bringeth good tidings of good, that publisheth salvation; that saith unto Zion, Thy God reigneth! Thy watchmen shall lift up the voice; with the voice together shall they sing: for they shall see eye to eye, when the Lord shall bring again Zion. Break forth into joy, sing together, ye waste places of Jerusalem: for the Lord hath comforted his people, he hath redeemed Jerusalem. The Lord hath made bare his holy arm in the eyes of all the nations; and all the ends of the earth shall see the salvation of our God. Depart ye, depart ye, go ye out from thence, touch no unclean thing; go ye out of the midst of her; be ye clean, that bear the vessels of the Lord. Isaiah 52:7–11.

> Kuinka suloiset ovat vuorilla sen jalat, joka hyvää sanomaa tuo, joka julistaa rauhaa; joka hyvää sanomaa hyvästä tuo, joka julistaa pelastusta; joka sanoo Siionille: Sinun Jumalasi hallitsee! Vartijasi korottavat äänensä; yhdessä he riemuiten laulavat, sillä he saavat nähdä silmästä silmään, kun Herra palauttaa Siionin. Puhjetkaa iloon, veisatkaa yhdessä, te Jerusalemin rauniopaikat; sillä Herra on lohduttanut kansaansa, hän on lunastanut Jerusalemin. Herra on paljastanut pyhän käsivartensa kaikkien kansojen silmien edessä; ja kaikki maan ääret saavat nähdä meidän Jumalamme pelastuksen. Lähtekää, lähtekää, menkää pois sieltä, älkää koskeko saastaiseen; menkää pois sen keskeltä; olkaa puhtaat, te, jotka kannatte Herran astioita. Jesaja 52:7–11.

Zion H6726 is the same as H6725 which means “the sense of conspicuousness; a monumental or guiding pillar: – sign, title, waymark.” Zion is a symbol of the ensign of the one hundred and forty-four thousand and in the passage they have already received the latter rain for they have already published and presented the good tidings of peace. Just as specific to that fact is that they see “eye to eye” which represents the disciples at Pentecost, for the ten days prior to Pentecost represents a period of unification. The Lord “hath,” (representing past tense) has already accomplished three things for those who bring good tidings. He hath “comforted his people,” “redeemed Jerusalem” and “made bare his holy arm in the eyes of all the nations.”

Siion H6726 on sama kuin H6725, joka merkitsee ”näkyvyyden tuntua; muistomerkillistä tai ohjaavaa pylvästä: – merkki, tunnus, tienviitta.” Siion on sadan neljänkymmenenneljän tuhannen lipun vertauskuva, ja tässä kohdassa he ovat jo saaneet myöhäissateen, sillä he ovat jo julistaneet ja esittäneet rauhan ilosanoman. Yhtä täsmällisesti tähän tosiasiaan kuuluu se, että he näkevät ”silmästä silmään”, mikä kuvaa opetuslapsia helluntaina, sillä ne kymmenen päivää, jotka edelsivät helluntaita, kuvaavat yhdistymisen ajanjaksoa. Herra ”on” (mikä ilmaisee mennyttä aikaa) jo täyttänyt kolme asiaa niiden hyväksi, jotka tuovat ilosanoman. Hän on ”lohduttanut kansaansa”, ”lunastanut Jerusalemin” ja ”paljastanut pyhän käsivartensa kaikkien kansojen silmien edessä”.

He “comforted” His people at 9/11, marking the beginning of a testing process of Malachi chapter three that concludes at the Sunday law when He lifts up the ensign of the first fruit offerings as represented by making “bare his holy arm in the eyes of all the nations.” He comforts, redeems and lifts up the one hundred and forty-four thousand. At 9/11 He comforts and begins the purification process where He redeems His people and then lifts them up as an ensign, or as Malachi says “the offering of Judah and Jerusalem be pleasant” “as in days of old.”

Hän ”lohdutti” kansaansa 11. syyskuuta, merkiten Malakian kolmannen luvun koetusprosessin alkua; tämä prosessi päättyy sunnuntailain aikana, jolloin Hän kohottaa ensihedelmäuhrien lipun, kuten sitä kuvaa se, että Hän ”paljastaa pyhän käsivartensa kaikkien kansojen silmien edessä”. Hän lohduttaa, lunastaa ja korottaa sataneljäkymmentäneljätuhatta. 11. syyskuuta Hän lohduttaa ja aloittaa puhdistusprosessin, jossa Hän lunastaa kansansa ja sitten korottaa heidät lipuksi, tai kuten Malakia sanoo, ”Juudan ja Jerusalemin uhri on oleva Herralle otollinen” ”niin kuin muinaisina päivinä”.

> And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:3, 4.

> Ja hän istuu hopean sulattajan ja puhdistajan tavoin; ja hän puhdistaa Leevin pojat ja kirkastaa heidät niin kuin kullan ja hopean, jotta he voisivat tuoda Herralle vanhurskaudessa annetun uhrilahjan. Silloin Juudan ja Jerusalemin uhrilahja on oleva Herralle otollinen niin kuin muinaisina päivinä ja niin kuin entisinä vuosina. Malakia 3:3, 4.

We will bring our considerations of “how long” to a conclusion in the next article.

Päätämme tarkastelumme kysymyksestä ”kuinka kauan” seuraavassa artikkelissa.

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> “‘Jonka viskin on hänen kädessään, ja hän puhdistaa puimatantereensa perin pohjin ja kokoaa nisunsa aittaan.’ Matt. 3:12. Tämä oli yksi puhdistamisen ajoista. Totuuden sanojen kautta ruumenia erotettiin nisusta. Koska monet olivat liian turhamaisia ja omahyväisen vanhurskaita vastaanottaakseen nuhteen, liian maailmaa rakastavia hyväksyäkseen nöyryyden elämän, he kääntyivät pois Jeesuksesta. Monet tekevät yhä samoin. Sieluja koetellaan tänä päivänä niin kuin noita opetuslapsia Kapernaumin synagogassa. Kun totuus tuodaan sydämeen saakka, he näkevät, ettei heidän elämänsä ole sopusoinnussa Jumalan tahdon kanssa. He näkevät tarvitsevansa itsessään täydellisen muutoksen, mutta eivät ole halukkaita ryhtymään itsensäkieltävän työn tielle. Sen tähden he vihastuvat, kun heidän syntinsä paljastetaan. He lähtevät pois loukkaantuneina, niin kuin opetuslapset jättivät Jeesuksen mutisten: ‘Tämä on kova puhe; kuka voi sitä kuulla?’” Aikakausien Toivo, 392.

Back to Articles