Article

# Panium - Number Twelve

Panium – Tizenkettő العدد

Daniel 11:40 and the Three Unsealings of Prophecy

Dániel 11:40 és a prófécia három felnyitása

Author

Jeff Pippenger

Published

September 12, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

Verse forty of Daniel eleven is one of the most profound verses in the Bible. It represents the unsealing of the book of Daniel in 1798, 1989 and 2023. The three times the book was unsealed mark the conclusion of a scattering of “seven times.” 1798 marked the conclusion of the twenty-five hundred and twenty years of scattering that began in 723 BC when Assyria carried the northern ten tribes into captivity. 1989 marked the conclusion of 126 years since the rebellion of 1863, when the Seventh-day Adventist Church officially set aside the “seven times” of Leviticus twenty-six. 2023 marked the conclusion of the three and a half days of Revelation eleven’s two witnesses being dead in the street. At the conclusion of the 2,520 years, (the 126 years and the 3½ days—all symbols of the “seven times”) the book of Daniel was unsealed.

Dániel tizenegyedik fejezetének negyvenedik verse a Biblia egyik legmélyebb verse. Ez Dániel könyvének felnyitását jelképezi 1798-ban, 1989-ben és 2023-ban. Az a három alkalom, amikor a könyv felnyittatott, egy-egy „hét idő” szerinti szétszóratás lezárulását jelzi. 1798 annak a kétezer-ötszázhúsz éves szétszóratásnak a befejezését jelezte, amely Kr. e. 723-ban kezdődött, amikor Asszíria az északi tíz törzset fogságba vitte. 1989 az 1863-as lázadás óta eltelt 126 év lezárulását jelezte, amikor a Hetednapi Adventista Egyház hivatalosan félretette Mózes harmadik könyve huszonhatodik fejezetének „hét idejét”. 2023 a Jelenések könyve tizenegyedik fejezetében szereplő két tanú három és fél napos, utcán heverő holt állapotának lezárulását jelezte. A 2520 év (a 126 év és a 3½ nap — mind a „hét idő” jelképei) végén Dániel könyve felnyittatott.

Sister White informs us that in 1798 it was needful that men be presented with the events connected with the close of probation. When she records this fact, she is identifying parallel histories, for she also represents the message of the last days as the events connected with the close of probation. Speaking of Millerite history she records:

White testvér arról tájékoztat bennünket, hogy 1798-ban szükséges volt az emberek elé tárni a kegyelmi idő lezárulásával kapcsolatos eseményeket. Amikor ezt a tényt feljegyzi, párhuzamos történelmi vonalakat azonosít, mert az utolsó napok üzenetét is úgy mutatja be, mint a kegyelmi idő lezárulásával kapcsolatos eseményeket. A millerita történelemről szólva ezt jegyzi fel:

> “It was needful that men should be awakened to their danger; that they should be roused to prepare for the solemn events connected with the close of probation.” The Great Controversy, 310.

> „Szükséges volt, hogy az emberek ráébredjenek veszélyükre; hogy felserkenjenek, és felkészüljenek a kegyelmi idő lezárulásával kapcsolatos ünnepélyes eseményekre.” The Great Controversy, 310.

Speaking of the last days she records:

Az utolsó napokról szólva ezt írja feljegyzésében:

> “Before His crucifixion the Saviour explained to His disciples that He was to be put to death and to rise again from the tomb, and angels were present to impress His words on minds and hearts. But the disciples were looking for temporal deliverance from the Roman yoke, and they could not tolerate the thought that He in whom all their hopes centered should suffer an ignominious death. T he words which they needed to remember were banished from their minds; and when the time of trial came, it found them unprepared. The death of Jesus as fully destroyed their hopes as if He had not forewarned them. So in the prophecies the future is opened before us as plainly as it was opened to the disciples by the words of Christ. The events connected with the close of probation and the work of preparation for the time of trouble, are clearly presented. But multitudes have no more understanding of these important truths than if they had never been revealed. Satan watches to catch away every impression that would make them wise unto salvation, and the time of trouble will find them unready.” The Great Controversy, 595.

> „Megfeszítése előtt a Megváltó megmagyarázta tanítványainak, hogy halálra fogják adni, és hogy fel fog támadni a sírból; és angyalok voltak jelen, hogy szavait az elmékbe és a szívekbe véssék. A tanítványok azonban földi szabadulást vártak a római iga alól, és nem tudták elviselni a gondolatot, hogy annak, akiben minden reménységük összpontosult, gyalázatos halált kell szenvednie. Azokat a szavakat, amelyekre emlékezniük kellett volna, száműzték elméjükből; és amikor eljött a megpróbáltatás ideje, készületlenül találta őket. Jézus halála éppen oly teljesen megsemmisítette reményeiket, mintha előre nem figyelmeztette volna őket. Így a próféciákban a jövő ugyanolyan világosan tárul fel előttünk, mint ahogyan Krisztus szavai által feltárult a tanítványok előtt. A kegyelemidő lezárulásával kapcsolatos események és a nyomorúság idejére való felkészülés munkája világosan elénk vannak tárva. De sokaságok semmivel sem értik jobban ezeket a fontos igazságokat, mint ha soha ki sem nyilatkoztatták volna őket. Sátán lesi az alkalmat, hogy elragadjon minden benyomást, amely bölccsé tenné őket az üdvösségre, és a nyomorúság ideje készületlenül fogja találni őket.” A nagy küzdelem, 595.

The Millerite message was unsealed in 1798 and it presented “the events connected with the close of probation.” When speaking of the last days, she applies the history of the disciples to illustrate the fact that “the events connected with the close of probation” are what make men wise unto salvation, but are not understood. The messages that were unsealed in 1798, 1989 and 2023 were messages that identified the “events connected with the close of probation.”

A millerita üzenet 1798-ban feltáratott, és bemutatta „a kegyelemidő lezárulásával kapcsolatos eseményeket”. Amikor az utolsó napokról beszél, a tanítványok történetét alkalmazza annak szemléltetésére, hogy „a kegyelemidő lezárulásával kapcsolatos események” azok, amelyek bölccsé teszik az embereket az üdvösségre, ám nem értik meg azokat. Az 1798-ban, 1989-ben és 2023-ban feltáratott üzenetek olyan üzenetek voltak, amelyek azonosították „a kegyelemidő lezárulásával kapcsolatos eseményeket”.

Verse forty represents a historical line when the book of Daniel is unsealed three times. In 1798 Daniel’s vision of the Ulai River representing chapters seven through nine was unsealed. In 1989 Daniel’s vision of the Hiddekel River representing chapter ten through twelve was unsealed. In 2023 the hidden history of verse forty of Daniel eleven was unsealed.

A negyvenedik vers egy olyan történelmi vonalat jelképez, amelyben Dániel könyve három alkalommal pecsételtetik fel. 1798-ban felnyittatott Dánielnek az Ulai folyóról szóló látomása, amely a hetediktől a kilencedik fejezetig terjedő részeket jelképezi. 1989-ben felnyittatott Dánielnek a Hiddekel folyóról szóló látomása, amely a tizedik fejezettől a tizenkettedikig terjedő részeket jelképezi. 2023-ban felnyittatott Dániel tizenegyedik fejezete negyvenedik versének rejtett történelme.

The history of verse forty represents 1798 unto the Sunday law of verse forty-one, which is the history of the United States that is also the earth beast of Revelation thirteen, the false prophet of Revelation sixteen and the sixth kingdom of Bible prophecy. The same history represented in verse forty of Daniel eleven is also represented in one verse in the book of Revelation.

A negyvenedik vers története 1798-tól a negyvenegyedik vers vasárnaptörvényéig terjed; ez az Egyesült Államok története, amely egyúttal a Jelenések tizenharmadik fejezetének földből feljövő fenevada, a Jelenések tizenhatodik fejezetének hamis prófétája és a bibliai prófécia hatodik királysága. Ugyanez a történelem, amelyet Dániel tizenegyedik fejezetének negyvenedik verse ábrázol, a Jelenések könyvében is egyetlen versben kerül bemutatásra.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. Revelation 13:11.

> És láttam egy másik fenevadat feljönni a földből; és két szarva volt, a Bárányéhoz hasonlók, és úgy szólt, mint a sárkány. Jelenések 13:11.

This verse, as in verse forty is the history that begins with the Alien and Sedition Acts of 1798 and ends with the Sunday law when the nation speaks as a dragon, a history that begins when papal Rome is taken off the throne and ends when papal Rome is restored to the throne. The history represented by both Revelation 13:11 and Daniel 11:40 begins with the removal of the fifth kingdom of Bible prophecy and ends with the removal of the sixth kingdom of Bible prophecy.

Ez a vers, miként a negyvenedik vers is, annak a történetnek a bemutatása, amely az 1798-as Alien and Sedition Acts törvényeivel kezdődik, és a vasárnaptörvénnyel ér véget, amikor a nemzet úgy szól, mint a sárkány; olyan történet ez, amely akkor kezdődik, amikor a pápai Rómát letaszítják a trónról, és akkor ér véget, amikor a pápai Róma visszahelyeztetik a trónra. A Jelenések 13:11 és a Dániel 11:40 által egyaránt ábrázolt történet a bibliai próféciák ötödik királyságának eltávolításával kezdődik, és a bibliai próféciák hatodik királyságának eltávolításával ér véget.

The “seventy” years which Babylon reigned as the first kingdom of Bible prophecy unto the second kingdom of Bible prophecy represents the history of verse forty from 1798 unto the Sunday law.

Az a „hetven” esztendő, amely alatt Babilon mint a bibliai prófécia első országa uralkodott a bibliai prófécia második országáig, a negyvenedik vers történelmét jelképezi 1798-tól a vasárnaptörvényig.

> And it shall come to pass in that day, that Tyre shall be forgotten seventy years, according to the days of one king: after the end of seventy years shall Tyre sing as an harlot. Take an harp, go about the city, thou harlot that hast been forgotten; make sweet melody, sing many songs, that thou mayest be remembered. And it shall come to pass after the end of seventy years, that the Lord will visit Tyre, and she shall turn to her hire, and shall commit fornication with all the kingdoms of the world upon the face of the earth. Isaiah 23:15–17.

> És lészen azon a napon, hogy Tírusz feledésbe merül hetven esztendeig, egy király napjainak mértéke szerint; a hetven esztendő végén pedig úgy énekel Tírusz, mint a parázna. Végy hárfát, járd be a várost, te elfeledett parázna; zengj édes dallamot, énekelj sok éneket, hogy emlékezetbe juss. És lészen a hetven esztendő végén, hogy az Úr meglátogatja Tíruszt, és visszatér béréhez, és paráználkodni fog a világ minden királyságával a föld színén. Ézsaiás 23:15–17.

The history of 1798 unto the Sunday law is also the history when the whore of Tyre is forgotten as recorded in Isaiah twenty-three, which expresses the period as “seventy years” and as the “days of one king.” From Nebuchadnezzar to Belshazzar the first kingdom of Bible prophecy reigned, thus typifying the sixth kingdom of Bible prophecy who began as a lamb but ends up speaking as a dragon. Nebuchadnezzar represents a follower of the lamb and Belshazzar a follower of the dragon.

Az 1798-tól a vasárnapi törvényig terjedő történelem egyben annak az időszaknak a története is, amikor Tírusz paráznája feledésbe merül, amint azt Ézsaiás huszonharmadik fejezete feljegyzi, amely ezt az időszakot „hetven évként” és „egy király napjaiként” fejezi ki. Nabukodonozortól Belsazárig a bibliai prófécia első királysága uralkodott, s ezáltal előképezve a bibliai prófécia hatodik királyságát, amely bárányként kezdte, de végül sárkányként szól. Nabukodonozor a Bárány követőjét jelképezi, Belsazár pedig a sárkány követőjét.

The history of 1798 unto the Sunday law is also the history of the three angels of Revelation fourteen, beginning with the reformation of the Millerites and ending with the reformation of the one hundred and forty-four thousand. The message of the three angels is the judgment hour message. The Millerites announced the events connected with the opening of the judgment and the one hundred and forty-four thousand announce the events connected with the close of probation.

Az 1798-tól a vasárnapi törvényig terjedő történelem egyúttal a Jelenések könyve tizennegyedik fejezetében szereplő három angyal története is, amely a milleriták reformációjával kezdődik, és a száznegyvennégyezer reformációjával végződik. A három angyal üzenete az ítélet órájának üzenete. A milleriták az ítélet megnyitásával kapcsolatos eseményeket hirdették, a száznegyvennégyezer pedig a kegyelemidő lezárulásával kapcsolatos eseményeket hirdeti.

The events connected with the close of probation are portrayed upon internal and external lines of prophecy, and the events take place primarily in the history represented by verse forty of Daniel eleven. The events of verse forty end at the Sunday law in the United States, so the events of the final ingathering of God’s other children who are still in Babylon is not represented in verse forty; still the crisis that then confronts the world has just finished in the United States. Those events represent the judgment upon the United States and the purification of God’s church in advance of the church being lifted up as an ensign.

A kegyelemidő lezárulásával összefüggő eseményeket a prófécia belső és külső vonalai ábrázolják, és ezek az események elsődlegesen a Dániel 11. fejezetének negyvenedik versében bemutatott történelemben mennek végbe. A negyvenedik vers eseményei az Egyesült Államokban bevezetett vasárnapi törvénynél érnek véget, ezért Isten ama többi gyermeke végső begyűjtésének eseményei, akik még Babilonban vannak, nincsenek a negyvenedik versben ábrázolva; mindazonáltal az a válság, amely akkor a világ előtt áll, az Egyesült Államokban éppen ekkorra fejeződött be. Ezek az események az Egyesült Államokra kimondott ítéletet és Isten egyházának megtisztítását ábrázolják, még mielőtt az egyház zászlóként felemeltetnék.

The internal events connected with the close of probation identify Christ’s work as High Priest in finishing the mystery of God among His last day people. The external events identify the role of the United States in restoring power to the papacy. The entire history of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy, the entire history of Laodicea occurs during the history represented by verse forty.

A kegyelemidő lezárulásával összefüggő belső események Krisztusnak mint Főpapnak a munkáját azonosítják abban, hogy befejezi Isten titkát az Ő végidei népe között. A külső események az Egyesült Államok szerepét azonosítják a pápaság hatalmának helyreállításában. Az Egyesült Államok teljes történelme mint a bibliai prófécia hatodik királysága, Laodicea teljes történelme a negyvenedik vers által jelképezett történelmi időszak során zajlik.

The internal and external lines within verse forty are represented by the two horns of the earth beast. The horn of Republicanism is the external line and the horn of Protestantism is the internal line. Both lines exist within the history of the sixth kingdom, and at the conclusion of the history of the sixth kingdom God’s judgment is brought upon both the Protestant and Republican horns. The message that identifies the events connected with the close of probation is the message that identifies the events that are brought upon the United States as it fills up its cup of probationary time. The message that identifies the events connected with the close of probation is also the message that identifies the events that are brought upon Seventh-day Adventism as it fills up its cup of probationary time.

A negyvenedik versen belüli belső és külső vonalakat a földi fenevad két szarva jelképezi. A republikánizmus szarva a külső vonal, a protestantizmus szarva pedig a belső vonal. Mindkét vonal a hatodik királyság történelmén belül létezik, és a hatodik királyság történelmének végén Isten ítélete mind a protestáns, mind a republikánus szarvra lesújt. Az az üzenet, amely azonosítja a kegyelmi idő lezárulásával kapcsolatos eseményeket, ugyanaz az üzenet, amely azonosítja azokat az eseményeket, amelyek az Egyesült Államokra szakadnak, amint betölti próbaidejének poharát. Az az üzenet, amely azonosítja a kegyelmi idő lezárulásával kapcsolatos eseményeket, ugyanaz az üzenet, amely azonosítja azokat az eseményeket, amelyek a Hetednapi Adventizmusra szakadnak, amint betölti próbaidejének poharát.

Within the history of verse forty there are three times the book of Daniel is unsealed, and each of the three times produces an internal and external line that presents the events connected with the close of probation. Each of the three waymarks is preceded by a scattering of seven times. Verse forty therefore represents the history of 1798 unto the Sunday law, and the prophetic waymarks within that history are the “events connected with the close of probation.” Within the history of verse forty the internal line represents a transition from Philadelphia unto Laodicea at the beginning and a transition from Laodicea to Philadelphia at the ending. The beginning represented a reformatory movement as illustrated by the parable of the ten virgins which typified a reformatory movement at the ending that also fulfilled the parable to the very letter.

A negyvenedik vers történetén belül Dániel könyve három alkalommal pecsételődik fel, és mindhárom alkalommal egy belső és egy külső vonalat hoz létre, amely a kegyelemidő lezárulásával kapcsolatos eseményeket mutatja be. Mindhárom útjelzőt megelőzi a hétszeres szétszóratás. A negyvenedik vers tehát az 1798-tól a vasárnaptörvényig terjedő történelmet jelképezi, és az e történelmen belüli prófétai útjelzők a „kegyelemidő lezárulásával kapcsolatos események”. A negyvenedik vers történetén belül a belső vonal kezdetén Philadelphiából Laodíceába való átmenetet, a végén pedig Laodíceából Philadelphiába való átmenetet ábrázol. A kezdet egy reformmozgalmat jelképezett, amint azt a tíz szűz példázata szemlélteti; ez a végén egy olyan reformmozgalmat előképezett, amely a példázatot a legteljesebb betű szerinti értelemben is betöltötte.

The Philadelphian Millerite movement began with a fulfillment of the “seven times” of Leviticus twenty-six in 1798, and then another fulfillment of the “seven times” on October 22, 1844. At least by 1856 both James White and Sister White identified the movement as in a Laodicean condition. In the same year new light on the “seven times” was presented in the official church publication that was never finished. “Seven times” was fulfilled in 1798, and thereafter William Miller discovered the “commencement of the chain of truth” as Sister White called it, and the commencement of the chain of truth was the “seven times.” 1798 was a fulfillment of the “seven times,” thereafter Miller makes his foundational discovery of the “seven times” as the book of Daniel is unsealed. After that October 22, 1844 marks another fulfillment of the “seven times, which is in turn followed by a transition in the movement from Philadelphia unto Laodicea in the same year that new light upon the “seven times” is left unfinished. In 1863 what had been the Millerite Philadelphian movement until 1856 when it transitioned into the Millerite Laodicean movement became an legally registered church, largely under the premises and pressures of the Civil War and protecting the youth of the church. The movement ended in 1863 when it became a church. Seven years prior, in 1856 Laodicea set aside a message of new light upon the very topic which was William Miller’s first prophetic discovery.

A filadelfiai millerita mozgalom a Mózes harmadik könyve huszonhatodik fejezetében szereplő „hét idő” egyik beteljesedésével kezdődött 1798-ban, majd a „hét idő” egy másik beteljesedésével 1844. október 22-én. Legalább 1856-ra mind James White, mind White testvérnő a mozgalmat laodiceai állapotban levőnek azonosította. Ugyanabban az évben új világosságot mutattak be a „hét időről” a hivatalos egyházi kiadványban, amely soha nem készült el. A „hét idő” 1798-ban teljesedett be, és ezt követően William Miller felfedezte „az igazság láncolatának kezdetét”, ahogyan White testvérnő nevezte, és az igazság láncolatának kezdete a „hét idő” volt. 1798 a „hét idő” egyik beteljesedése volt, ezt követően pedig Miller megtette alapvető felfedezését a „hét időről”, miközben Dániel könyve feltárult. Ezután 1844. október 22-e a „hét idő” újabb beteljesedését jelöli, amelyet viszont a mozgalom Filadelfiából Laodiceába való átmenete követett, ugyanabban az évben, amikor a „hét időre” vonatkozó új világosság befejezetlen maradt. 1863-ban az, ami 1856-ig a millerita filadelfiai mozgalom volt, amikor átalakult a millerita laodiceai mozgalommá, jogilag bejegyzett egyházzá lett, nagyrészt a polgárháború körülményei és nyomása alatt, valamint az egyház ifjúságának védelme érdekében. A mozgalom 1863-ban ért véget, amikor egyházzá lett. Hét évvel korábban, 1856-ban Laodicea félretett egy új világosságot hordozó üzenetet éppen arról a tárgyról, amely William Miller első prófétai felfedezése volt.

The Millerite movement and the light that is called “the commencement of the chain of truth,” the light of the “seven times” was opened up to the leadership of the Laodicean movement who gradually set aside a desire to uphold the “seven times” and at the end of seven years (“seven times”) in 1863, a new chart and prophetic message is produced without any reference to the “seven times.”

A millerita mozgalom és az a világosság, amelyet „az igazság láncolatának kezdete”-ként neveznek, a „hét idő” világossága feltárult a laodiceai mozgalom vezetősége előtt, akik fokozatosan félretették a „hét idő” fenntartására irányuló vágyat, és hét év („hét idő”) végén, 1863-ban, új táblázat és prófétai üzenet született minden, a „hét idő”-re való utalás nélkül.

In 1863 the conclusion of Isaiah’s sixty-five year prophecy concluded right where it started, with a civil war between north and south. The issue of slavery in 1863 had been typified by the carrying away of both the northern and southern kingdoms in fulfillment of the “seven times,” and the slavery into which Israel was carried into fitly represented the issues of slavery at the end. 1863 represents the end of the prophetic structure based upon Isaiah’s sixty-five year prophecy.

1863-ban Ézsaiás hatvanöt éves próféciájának lezárulása éppen ott ért véget, ahol elkezdődött: észak és dél közötti polgárháborúval. A rabszolgaság kérdését 1863-ban mind az északi, mind a déli királyság fogságba hurcolása előképezte a „hét idő” beteljesedéseként, és az a szolgaság, amelybe Izraelt elhurcolták, találóan jelképezte a vég idején fennálló rabszolgaság kérdéseit. 1863 az Ézsaiás hatvanöt éves próféciáján alapuló prófétai szerkezet végét jelképezi.

> Thus saith the Lord God, It shall not stand, neither shall it come to pass. For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:7–9.

> Ezt mondja az Úr Isten: Nem áll meg, és nem lesz meg! Mert Szíria feje Damaszkusz, és Damaszkusz feje Recin; és hatvanöt esztendőn belül Efraim összetöretik, úgyhogy többé nem lesz nép. És Efraim feje Samária, és Samária feje Remáliá fia. Ha nem hisztek, bizony meg nem maradtok. Ézsaiás 7:7–9.

Rightly understood this prophecy beginning in 742 BC identifies three waymarks within a sixty-five year span. Two of the waymarks identify the starting points of twenty-five hundred and twenty years of captivity and slavery for both the northern and southern kingdoms of Israel. In 742 BC the northern and southern kingdoms were involved in a civil war, and the northern ten tribes had formed an alliance with Syria to invade the southern kingdom of Judah. Nineteen years later in 723 BC the northern ten tribes were carried into slavery by the Assyrians. Forty-six years later in 677 BC the Assyrians captured Manasseh and took him to Babylon. Twenty-five hundred and twenty years after 723 BC arrives at 1798, the time of the end and beginning of verse forty. Forty-six years later the “seven times” against the southern kingdom that began in 677 BC ended in 1844. Nineteen years later in 1863 the prophetic characteristics of 742 BC are represented to the very letter. A civil war between the northern and southern kingdoms is under way in 742 BC and 1863. In 742 BC the prediction given by Isaiah to wicked King Ahaz was concerning the impending enslavement of both the northern and southern kingdoms, and in 1863, the very center point of the Civil War President Lincoln proclaimed the Emancipation Proclamation beginning the process of ending slavery. The warning given to wicked King Ahaz in 742 BC was given in the literal glorious land typifying the message given by Lincoln in the spiritual glorious land.

Helyesen értelmezve ez a Kr. e. 742-ben kezdődő prófécia hatvanöt éves időszakon belül három útjelzőt azonosít. E három útjelző közül kettő Izráel északi és déli királysága számára egyaránt a fogság és szolgaság kétezer-ötszázhúsz évének kezdőpontját jelöli. Kr. e. 742-ben az északi és a déli királyság polgárháborúban állt, és az északi tíz törzs szövetségre lépett Szíriával, hogy megtámadja Júda déli királyságát. Tizenkilenc évvel később, Kr. e. 723-ban az északi tíz törzset az asszírok szolgaságba hurcolták. Negyvenhat évvel később, Kr. e. 677-ben az asszírok elfogták Manassét, és Babilonba vitték. Kr. e. 723-tól számítva kétezer-ötszázhúsz év 1798-hoz érkezik, az idők vége és a negyvenedik vers kezdetének idejéhez. Negyvenhat évvel később a déli királyság ellen szóló, Kr. e. 677-ben kezdődött „hét idő” 1844-ben véget ért. Tizenkilenc évvel később, 1863-ban a Kr. e. 742-re jellemző prófétai sajátosságok a legteljesebb pontossággal ismét megjelennek. Polgárháború zajlik az északi és a déli királyság között Kr. e. 742-ben és 1863-ban is. Kr. e. 742-ben az Ésaiás által a gonosz Akház királynak adott jövendölés mind az északi, mind a déli királyság küszöbönálló leigázására vonatkozott, 1863-ban pedig, a polgárháború legközpontibb pontján, Lincoln elnök kihirdette az Emancipációs Kiáltványt, megkezdve a rabszolgaság megszüntetésének folyamatát. A gonosz Akház királynak Kr. e. 742-ben adott figyelmeztetés a szó szerinti dicsőséges földön hangzott el, előképezve azt az üzenetet, amelyet Lincoln a lelki dicsőséges földön adott.

Seven years after the messages of the “seven times” by Hiram Edson were published in 1856 Adventism produced the 1863 chart which removed the Millerite teaching of the seven times, thus calling into question multitudes of passages where Ellen White teaches that we are to repeat the messages of the Millerites, and also that we are to defend against those messages being attacked. The same year they became a legally registered church. There is more which can be written about 1863 and its prophetic implications, but what I am here noting is that there are several witnesses, both internal and external that identify the rebellion of 1863, whether it be the rebellion of the external with the southern states, or the rebellion of the internal with the rejection of the first foundational truth. 1863 is one of the events within the history of verse forty that represents a waymark that makes up the “events connected with the close of probation.”

Hét évvel azután, hogy Hiram Edson „a hét időről” szóló üzeneteit 1856-ban közzétették, az adventizmus kiadta az 1863-as táblázatot, amely eltávolította a hét időről szóló millerita tanítást, s ezáltal kétségessé tette azon szakaszok sokaságát, ahol Ellen White azt tanítja, hogy meg kell ismételnünk a milleriták üzeneteit, továbbá hogy meg kell védenünk ezeket az üzeneteket a támadásokkal szemben. Ugyanabban az évben jogilag bejegyzett egyházzá lettek. Még többet is lehetne írni 1863-ról és annak prófétai vonatkozásairól, de amit itt megjegyzek, az az, hogy több tanúbizonyság is van, belsők és külsők egyaránt, amelyek azonosítják az 1863-as lázadást, akár a külső lázadásról van szó a déli államokkal, akár a belső lázadásról az első alapvető igazság elutasításával. 1863 a negyvenedik vers történetének azon eseményei közé tartozik, amelyek egy olyan útjelzőt képviselnek, amely a „kegyelemidő lezárulásával kapcsolatos eseményeket” alkotja.

1863 aligns with the beginning of forty years in the wilderness for ancient literal Israel. At the end of the forty years Joshua led ancient Israel into the Promised Land and they brought down Jericho and pronounced a curse upon any who would rebuild Jericho. In 1863 the leadership of Laodicean Adventism rebuilt Jericho. 1863 is represented in the beginning and ending of the forty years in the wilderness. 1863 is a prophetic waymark that ties together history of the external and internal lines of verse forty’s history. There is the seventh church, “a church judged” as the word “Laodicea” means, entering into a period represented by an entire generation dying in the wilderness. At the same point, the first Republican president is beginning the work of freeing the slaves, thus typifying the last Republican Presidents who will implement martial law in a period of crisis leading to what inspiration calls “national ruin.”

1863 egybeesik az ősi, szó szerinti Izráel pusztában töltött negyven évének kezdetével. A negyven év végén Józsué bevezette az ősi Izráelt az Ígéret Földjére; ők lerombolták Jerikót, és átkot mondtak mindazokra, akik Jerikót újjáépítenék. 1863-ban a laodíceai adventizmus vezetése újjáépítette Jerikót. 1863 a pusztai negyven év kezdetében és végében egyaránt megjelenik. 1863 egy prófétai határkő, amely összekapcsolja a negyvenedik vers történelmének külső és belső vonalainak történetét. Ott van a hetedik gyülekezet — „egy megítélt gyülekezet”, amint a „Laodícea” szó jelentése is mutatja —, amely belép egy olyan időszakba, amelyet egy teljes nemzedék pusztában való elhullása jelképez. Ugyanezen a ponton az első republikánus elnök megkezdi a rabszolgák felszabadításának munkáját, ily módon előképezve az utolsó republikánus elnököket, akik válságidőszakban bevezetik a statáriumot, ami ahhoz vezet, amit az ihletés „nemzeti romlásnak” nevez.

In the waymarks of the beginning the waymarks of the end are represented and the events connected with the close of the judgment were typified in the events connected with the opening of the judgment. The rebellion at Kadesh in rejecting the message of Joshua and Caleb at the beginning of the forty years typified the rebellion of Moses’ in striking the Rock at Kadesh at the end of the forty years. 1863 identifies the Sunday law where Laodicea is spewed out of the mouth of the Lord, and where the twenty-five ancient men in Jerusalem are bowing to the sun in Ezekiel chapter eight, and where Shiloh is repeated upon those who trust in the lying words, “the temple of the Lord are we.”

A kezdet útjelzőiben a vég útjelzői vannak ábrázolva, és az ítélet lezárásával kapcsolatos eseményeket előképezte az ítélet megnyitásával kapcsolatos események sora. A Kádesnél történt lázadás, amikor a negyven év kezdetén elutasították Józsué és Káleb üzenetét, előképe volt Mózes lázadásának, amikor a negyven év végén Kádesnél rásújtott a Kősziklára. 1863 azonosítja a vasárnaptörvényt, ahol Laodiceát kiköpi az Úr a szájából, ahol a Jeruzsálemben levő huszonöt vénember a nap előtt hajol meg Ezékiel nyolcadik fejezetében, és ahol Siló megismétlődik azokon, akik a hazug szavakban bíznak: „az Úr temploma vagyunk mi.”

We will continue this study of Panium in the next article.

A következő cikkben folytatjuk Panium tanulmányozását.

Back to Articles