Article

# The Book of Daniel - Number Eight

Dániel könyve – Nyolcadik rész

A Process

Egy folyamat

Author

Jeff Pippenger

Published

December 3, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

> In the third year of the reign of Jehoiakim king of Judah came Nebuchadnezzar king of Babylon unto Jerusalem, and besieged it. And the Lord gave Jehoiakim king of Judah into his hand, with part of the vessels of the house of God: which he carried into the land of Shinar to the house of his god; and he brought the vessels into the treasure house of his god. Daniel 1:1, 2.

> Júda királyának, Jójákimnak uralkodása harmadik esztendejében eljött Jeruzsálem ellen Nebukadneccar, Babilon királya, és ostrom alá vette azt. És az Úr kezébe adta Jójákimot, Júda királyát, az Isten háza edényeinek egy részével együtt; ő pedig elvitte azokat Sineár földjére, az ő istenének házába, és az edényeket bevitte istenének kincstárházába. Dániel 1:1, 2.

The books of Daniel and Revelation are the same book, and the same prophetic lines that are represented in the book of Daniel are taken up in the book of Revelation. The Revelation of Jesus Christ, represents the final prophetic message that is unsealed just before the close of probation.

Dániel és a Jelenések könyve ugyanaz a könyv, és ugyanazok a prófétai vonalak, amelyek Dániel könyvében vannak bemutatva, a Jelenések könyvében kerülnek újra elő. Jézus Krisztus kijelentése azt a végső prófétai üzenetet képviseli, amely közvetlenül a kegyelmi idő lezárulása előtt nyer feltárást.

Truths which in the past have been correctly understood from the book of Revelation but have been sealed up by custom and tradition, are still truth, and today they are being unsealed again by the Lion of the tribe of Judah, and those truths are now revealing their perfect fulfillment.

Azok az igazságok, amelyeket a múltban a Jelenések könyvéből helyesen értettek meg, de amelyeket a szokás és a hagyomány lepecsételt, továbbra is igazságok; ma pedig Júda törzsének Oroszlánja ismét feltöri róluk a pecsétet, és ezek az igazságok most tárják fel tökéletes beteljesedésüket.

Truths which in the past have been correctly understood from the book of Daniel but have been sealed up by custom and tradition, are still truth, and today they are being unsealed again by the Lion of the tribe of Judah, and those truths are now revealing their perfect fulfillment.

Azok az igazságok, amelyeket a múltban Dániel könyvéből helyesen értettek meg, de amelyeket a szokás és a hagyomány lepecsételt, továbbra is igazságok, és ma ismét felnyittatnak Júda törzsének Oroszlánja által, s ezek az igazságok most nyilatkoztatják ki tökéletes beteljesedésüket.

Daniel is simply the first of the two books that represent the Revelation of Jesus Christ.

Dániel egyszerűen ama két könyv közül az első, amelyek Jézus Krisztus kinyilatkoztatását képviselik.

Jehoiakim is a symbol of the empowerment of the first message in a reform movement. He is also a symbol of the covenant, for the change of a name prophetically identifies the beginning of a covenant relationship. The covenant relationship that God enters into with a people who had formerly not been God’s covenant people, begins at the empowerment of the first message.

Jójákim egy reformmozgalomban az első üzenet felhatalmazásának jelképe. Egyúttal a szövetség jelképe is, mert a név megváltoztatása prófétailag a szövetségi kapcsolat kezdetét azonosítja. Az a szövetségi kapcsolat, amelybe Isten olyan néppel lép be, amely korábban nem volt Isten szövetségi népe, az első üzenet felhatalmazásánál kezdődik.

> Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:10.

> Akik egykor nem voltak nép, most pedig Isten népe; akik nem nyertek irgalmat, most pedig irgalmat nyertek. 1 Péter 2:10.

The symbol of a name being changed representing a covenant relationship is established by Abram’s name being changed to Abraham, Sarai’s name to Sarah, Jacob’s name to Israel and Saul to Paul. There are other witnesses to the symbol, but in chapter one of Daniel, Daniel’s name is changed to Belteshazzar, and Hananiah’s name is changed to Shadrach, Mishael’s to Meshach, and Azariah’s to Abednego.

A névváltoztatás mint a szövetségi kapcsolatot jelképező szimbólum abban nyer megalapozást, hogy Ábrám neve Ábrahámra változott, Szárai neve Sárára, Jákób neve Izráelre, Saulé pedig Pálra. Vannak a szimbólumnak más tanúbizonyságai is, de Dániel könyvének első fejezetében Dániel nevét Baltazárra változtatják, Hananjáét Sidrákra, Misáélét Mésákra, Azarjáét pedig Abédnegóra.

When the Lord enters into a covenant relationship with a people, he is simultaneously passing by a former covenant people. Jehoiakim represents the covenant people who are being passed by and Daniel, Hananiah, Mishael and Azariah represent the covenant people that are then being chosen. When people enter into a covenant relationship, they are then tested as to whether they will uphold the terms of the covenant. The test is represented by the act of eating.

Amikor az Úr szövetségi kapcsolatba lép egy néppel, egyidejűleg elhalad egy korábbi szövetségi nép mellett. Jójákim azt a szövetségi népet jelképezi, amely mellett elhalad, Dániel, Hananjá, Misáél és Azarjá pedig azt a szövetségi népet jelképezik, amelyet akkor kiválaszt. Amikor emberek szövetségi kapcsolatba lépnek, próbára tétetnek afelől, hogy megtartják-e a szövetség feltételeit. A próbát az evés cselekedete jelképezi.

Adam and Eve failed the test with the act of eating, and when God first entered into a covenant with a chosen people, he began the relationship by testing them with manna. Ancient Israel ultimately failed that test, but in doing so they provided the first reference and first witness to the fact that a covenant test is not a singular test, but it is a testing process. By the tenth test, they were assigned to die in the wilderness over the next forty years. God then entered into covenant with Joshua and Caleb, thus providing witness that when the Lord enters into covenant with a chosen people, He is also passing by a former covenant people. At the end of ancient Israel, which was also the beginning of spiritual Israel, the last testing process for ancient Israel was the first testing process for spiritual Israel, and it was represented as the Bread of Heaven. It had been typified by the manna in the first covenant testing process.

Ádám és Éva az evés cselekedetével elbuktak a próbán, és amikor Isten először lépett szövetségre egy választott néppel, a kapcsolatot azzal kezdte, hogy mannával próbára tette őket. Az ősi Izráel végül elbukott ezen a próbán, de ezzel megadta az első utalást és az első tanúbizonyságot arra a tényre, hogy a szövetségi próba nem egyetlen próba, hanem próbatételi folyamat. A tizedik próbára azt a rendelést kapták, hogy a következő negyven év során a pusztában haljanak meg. Isten ezután Józsuéval és Kálebbal lépett szövetségre, és ezzel tanúbizonyságát adta annak, hogy amikor az Úr szövetségre lép egy választott néppel, egyúttal el is halad egy korábbi szövetségi nép mellett. Az ősi Izráel végén, amely egyúttal a lelki Izráel kezdete is volt, az ősi Izráel számára az utolsó próbatételi folyamat a lelki Izráel számára az első próbatételi folyamat volt, és ez a Menny Kenyereként jelent meg. Ezt a manna előképezte az első szövetségi próbatételi folyamatban.

In that testing process, which was both the first and the last testing process, Jesus identified the test of heavenly Bread when he said that those who are his covenant people must eat his flesh and drink his blood. He lost more disciples at that presentation than any other time in his ministry. That controversy in his ministry was the high point of the illustration of the covenant testing process, and Sister White comments at length upon the event in the Desire of Ages, where the title of the chapter is “The Crisis in Galilee”. The name Galilee means “a hinge,” or “a turning point,” and in the chapter, she outlines why the disciples turned away from him. They refused to apply his testimony of the requirement of eating his flesh and drinking his blood with the proper prophetic methodology. She identified that they held to customs and traditions of prophetic concepts that Satan had inculcated into ancient Israel’s biblical understanding. Those misunderstandings provided them with, what they thought, was an excuse to apply his words literally, instead of spiritually. She also points out that when those who “turned” away from Jesus (Galilee) who are identified in the sixth chapter of John (John 6:66), they walked with him no more forever.

Abban a próbatételi folyamatban, amely egyszerre volt az első és az utolsó próbatételi folyamat, Jézus azonosította a mennyei Kenyér próbáját, amikor kijelentette, hogy azoknak, akik az ő szövetséges népe, enniük kell az ő testét és inniuk az ő vérét. Ennél a kijelentésénél több tanítványt veszített el, mint szolgálatának bármely más időpontjában. Szolgálatának ez a vitás eseménye volt a szövetségi próbatételi folyamat szemléltetésének csúcspontja, és White testvérnő részletesen kommentálja ezt az eseményt a Jézus élete című műben, ahol a fejezet címe: „A válság Galileában”. A Galilea név jelentése „zsanér” vagy „fordulópont”, és a fejezetben bemutatja, miért fordultak el tőle a tanítványok. Nem voltak hajlandók az ő bizonyságtételét, amely az ő teste evésének és az ő vére ivásának követelményéről szólt, a megfelelő prófétai módszertannal alkalmazni. Megállapította, hogy olyan szokásokhoz és hagyományokhoz ragaszkodtak a prófétai fogalmak terén, amelyeket Sátán plántált bele az ősi Izráel bibliai megértésébe. Ezek a félreértések számukra azt szolgáltatták, amit ők mentségnek gondoltak, hogy szavait szó szerint, ne pedig lelkileg alkalmazzák. Arra is rámutat, hogy amikor azok, akik Jézustól „elfordultak” (Galilea), és akiket János hatodik fejezete azonosít (János 6:66), elfordultak tőle, soha többé nem jártak vele.

With the first as with the last covenant testing process of ancient Israel, we find that when God enters into a covenant relationship with a chosen people, He is simultaneously passing by the former covenant people. We also find that he tests those people, not with a singular test, but with a process of testing. We also see that the testing process is represented by something that is to be eaten. We also find that the food represents the Word of God, and that the test involves a choice between two types of food to eat. Do we eat of every tree that God has said we can eat of, or do we eat from the tree which we have been forbidden to eat? We also find that the choice of what to eat includes the test of how we eat the food offered.

Az ókori Izráel szövetségi próbatételi folyamatában, mind az első, mind az utolsó szövetség esetében azt találjuk, hogy amikor Isten szövetségi kapcsolatba lép egy kiválasztott néppel, ugyanakkor elhalad a korábbi szövetségi nép mellett. Azt is látjuk, hogy e népet nem egyetlen próbával, hanem próbatételek folyamatával vizsgálja meg. Azt is látjuk, hogy e próbatételi folyamatot valami jelképezi, amit meg kell enni. Azt is megállapítjuk, hogy ez az eledel Isten Igéjét jelképezi, és hogy a próba kétféle eledel közötti választást foglal magában. Vajon minden fáról eszünk-e, amelyről Isten azt mondta, hogy ehetünk róla, vagy arról a fáról eszünk, amelyről megtiltotta, hogy együnk? Azt is látjuk, hogy annak megválasztása, mit együnk, magában foglalja annak próbáját is, miként esszük meg a felkínált eledelt.

At the end of spiritual Israel, in the time of the Millerite movement, the first message was empowered on August 11, 1840. Jehoiakim there represents the Protestants that are then being carried into Babylon to become her daughters. They were confronted with a test when the angel of Revelation ten descended and had a little book open in his hand. Just as Jehoiakim rebelled against Nebuchadnezzar’s demands, and was thereafter led into captivity, the Protestants refused to eat the food in the angel’s hand, based upon the traditions and customs they brought with them out of the Dark Ages.

A lelki Izráel végén, a millerita mozgalom idején az első üzenet 1840. augusztus 11-én nyert erőt. Jójákim itt azokat a protestánsokat jelképezi, akiket akkor Babilonba hurcoltak, hogy annak leányaivá legyenek. Próbával szembesültek, amikor a Jelenések tíz angyala alászállt, és kezében egy nyitott kis könyv volt. Miként Jójákim fellázadt Nabukodonozor követelései ellen, és ezt követően fogságba vitték, úgy a protestánsok is megtagadták, hogy egyenek az angyal kezében levő eledelből, azon hagyományok és szokások alapján, amelyeket a sötét középkorból hoztak magukkal.

By the spring of 1844, the testing process had reached a “turning point” for Jehoiakim and the Protestants, and just as in the first testing process for spiritual Israel, they “turned” and walked no more with Jesus. In that history Daniel, Hananiah, Mishael and Azariah represent the Millerites, who chose to eat the little book which was sweet in their mouth, but became bitter in their stomach.

1844 tavaszára a próbatételi folyamat „fordulóponthoz” érkezett Jójákim és a protestánsok számára, és miként a lelki Izráel első próbatételi folyamatában, ők is „elfordultak”, és többé nem jártak Jézussal. Abban a történelemben Dániel, Hananjáh, Misáél és Azarjáh a milleritákat jelképezik, akik úgy döntöttek, hogy megeszik a kis könyvet, amely szájukban édes volt, de gyomrukban keserűvé vált.

If we include Adam and Eve, we have four classic witnesses that the test is represented by the act of eating. We have several prophetic witnesses, that all have the signature of the first and the last. The witness of the test of manna is a first witness, and the test of the Bread of Heaven is both a first test for spiritual Israel, while also being the last witness for ancient Israel. The test of the little book is both the first and the last. It is the end of spiritual Israel’s wandering as the church in the wilderness, and it is the first of those who were chosen to be the final denominated people of God. The Millerites were the beginning of God’s denominated people, which were to be identified as the true horn of Protestantism. There are several witnesses to the testing process that begins when the first message is empowered.

Ha Ádámot és Évát is beleszámítjuk, akkor négy klasszikus tanúnk van arra, hogy a próba az evés cselekedete által van szemléltetve. Több prófétikus tanúnk is van, amelyek mind az elsőnek és az utolsónak a jegyét viselik. A mannáról szóló próba tanúsága első tanú, és a Mennyei Kenyér próbája egyaránt első próba a lelki Izráel számára, ugyanakkor az utolsó tanú az ősi Izráel számára. A kis könyv próbája egyaránt az első és az utolsó. Ez a lelki Izráel vándorlásának vége mint a pusztában levő egyházé, és ez az első azok közül, akiket arra választottak ki, hogy Isten végső, felekezetileg megnevezett népe legyenek. A milleriták Isten felekezetileg megnevezett népének kezdetét jelentették, akiket a protestantizmus igaz szarvaként kellett azonosítani. Több tanúbizonysága van annak a próbatételi folyamatnak, amely akkor kezdődik, amikor az első üzenet erőt nyer.

In those processes of testing there arrives a “turning point”, where nearly all of the disciples turn away. At Joshua and Caleb’s testimony all Israel turned away and sought to return to Egypt. At the church in Galilee, the majority of disciples turned away. Because Jesus is the Alpha and Omega, the “turning point” that is represented at the end of the testing process is also illustrated at the beginning of the testing process. When the manna was first provided for ancient Israel, there were those that immediately turned away from the instructions. At Christ’s baptism He turned away and went into the wilderness. Sister White uses the symbol of a turning point in a very informative fashion.

A megpróbáltatás azon folyamataiban elérkezik egy „fordulópont”, amikor a tanítványok csaknem mind elfordulnak. Józsué és Káleb bizonyságtételére egész Izráel elfordult, és vissza akart térni Egyiptomba. A galileai gyülekezetben a tanítványok többsége elfordult. Mivel Jézus az Alfa és az Ómega, a „fordulópont”, amely a megpróbáltatás folyamatának végén jelenik meg, a megpróbáltatás folyamatának kezdetén is szemléltetve van. Amikor az ősi Izráel először kapta a mannát, voltak olyanok, akik azonnal elfordultak az utasításoktól. Krisztus keresztségekor Ő elfordult, és a pusztába ment. White testvérnő igen tanulságos módon használja a fordulópont jelképét.

> “There are periods which are turning points in the history of nations and of the church. In the providence of God, when these different crises arrive, the light for that time is given. If it is received, there is spiritual progress; if it is rejected, spiritual declension and shipwreck follow. The Lord in His word has opened up the aggressive work of the gospel as it has been carried on in the past, and will be in the future, even to the closing conflict, when Satanic agencies will make their last wonderful movement. From that word we understand that the forces are now at work that will usher in the last great conflict between good and evil—between Satan, the prince of darkness, and Christ, the Prince of life. But the coming triumph for the men who love and fear God is as sure as that His throne is established in the heavens.” Bible Echo, August 26, 1895.

> „Vannak olyan időszakok, amelyek fordulópontot jelentenek a nemzetek és az egyház történetében. Isten gondviselésében, amikor e különböző válságok elérkeznek, megadatik az arra az időre szóló világosság. Ha azt elfogadják, lelki előrehaladás következik; ha elutasítják, lelki hanyatlás és hajótörés követi. Az Úr az Ő Igéjében feltárta az evangélium támadó munkáját, amint az a múltban végbement, és amint a jövőben is folytatódni fog, egészen a záró küzdelemig, amikor a sátáni erők megteszik utolsó csodálatos megmozdulásukat. Ebből az Igéből megértjük, hogy már most működésben vannak azok az erők, amelyek bevezetik a jó és a rossz közötti utolsó nagy küzdelmet — a sötétség fejedelme, Sátán és az élet Fejedelme, Krisztus között. Ám az Istent szerető és félő emberekre váró győzelem éppoly bizonyos, mint az, hogy az Ő trónja a mennyekben szilárdan áll.” Bible Echo, 1895. augusztus 26.

When the manna was first given to ancient Israel, the light for that history was given. At Christ’s baptism the light for that history was given. On August 11, 1840 the light for that history was given. Each of those turning points mark the beginning of a testing process that ultimately ends at another turning point, when the former covenant people turn away and walk with Christ no more.

Amikor a manna először adatott az ősi Izráelnek, megadatott az arra a történetre vonatkozó világosság. Krisztus megkeresztelkedésekor megadatott az arra a történetre vonatkozó világosság. 1840. augusztus 11-én megadatott az arra a történetre vonatkozó világosság. E fordulópontok mindegyike egy olyan próbatételi folyamat kezdetét jelöli, amely végül egy másik fordulópontban ér véget, amikor a korábbi szövetségi nép elfordul, és többé nem jár Krisztussal.

Because these various testing processes represent both a testing process for the former covenant people and also for the new covenant people, there are two conclusions of the testing process. The conclusion of the testing process, and therefore the final turning point for the Protestants in the Millerite history, was the spring of 1844. The conclusion of the testing process (in the Fall of 1844), or turning point for the Millerites themselves, came after the turning point for the former people of God.

Mivel ezek a különféle próbatételi folyamatok egyaránt a korábbi szövetségi nép és az új szövetségi nép számára végbemenő próbatételi folyamatot jelképezik, a próbatételi folyamatnak két lezárása van. A próbatételi folyamat lezárása, és ennélfogva a Millerita történelemben a protestánsok számára bekövetkező végső fordulópont, 1844 tavasza volt. A próbatételi folyamat lezárása (1844 őszén), vagyis maguknak a milleritáknak a fordulópontja, Isten korábbi népének fordulópontja után következett be.

In the history of Christ, the testing process is identified by his twice cleansing the temple, once at the beginning of his ministry, and then again at the ending of his ministry.

Krisztus történetében a megpróbáltatás folyamata azzal azonosítható, hogy kétszer tisztította meg a templomot: egyszer szolgálatának kezdetén, majd ismét szolgálatának végén.

> “When Jesus began His public ministry, He cleansed the Temple from its sacrilegious profanation. Among the last acts of His ministry was the second cleansing of the Temple. So in the last work for the warning of the world, two distinct calls are made to the churches. The second angel’s message is, ‘Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication’ (Revelation 14:8). And in the loud cry of the third angel’s message a voice is heard from heaven saying, ‘Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities’ (Revelation 18:4, 5).” Selected Messages, book 2, 118.

> „Amikor Jézus megkezdte nyilvános szolgálatát, megtisztította a templomot annak szentségtörő meggyalázásától. Szolgálatának utolsó cselekedetei között volt a templom második megtisztítása. Így a világ figyelmeztetésére végzendő utolsó műben is két különálló felhívás hangzik el az egyházakhoz. A második angyal üzenete ez: »Leomlott, leomlott Babilon, ama nagy város, mert paráznasága haragjának borából adott inni minden nemzetnek« (Jelenések 14:8). És a harmadik angyal üzenetének hangos kiáltásában egy mennyei hang hallatszik, amely ezt mondja: »Fussatok ki belőle, én népem, hogy ne legyetek részesek az ő bűneiben, és hogy az ő csapásaiból ne kapjatok. Mert bűnei az égig hatottak, és megemlékezett az Isten az ő gonoszságairól« (Jelenések 18:4, 5).” Selected Messages, 2. könyv, 118.

The testing process of the two temple cleansings of Christ is aligned with Malachi chapter three, in the writings of the Spirit of Prophecy.

Krisztus templomának két megtisztításában megnyilvánuló megpróbáltatási folyamat a Prófétaság Lelkének írásaiban összhangban áll Malakiás könyve harmadik fejezetével.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. Malachi 3:1–3 quoted.” The Desire of Ages, 161.

> „Amikor Jézus megtisztította a templomot a világ vevőitől és eladóitól, küldetését hirdette meg: megtisztítani a szívet a bűn szennyétől — a földi vágyaktól, az önző kívánságoktól, a gonosz szokásoktól, amelyek megrontják a lelket. Malakiás 3:1–3 idézve.” Jézus élete, 161.

The cleansing of God’s people represents the testing process that is repeatedly identified with several lines of prophecy. Every reference, beginning with Adam and Eve unto the Millerite history represents the cleansing of the one hundred and forty-four thousand.

Isten népének megtisztítása azt a próbatételi folyamatot jelképezi, amelyet a prófécia több vonulata ismételten azonosít. Minden egyes utalás, Ádámtól és Évától kezdve egészen a millerita történelemig, a száznegyvennégyezer megtisztítását ábrázolja.

> “In the last days of this earth’s history, God’s covenant with his commandment-keeping people is to be renewed.” Review and Herald, February 26, 1914.

> „E föld történelmének utolsó napjaiban Isten szövetsége az ő parancsolatait megtartó népével megújítandó.” Review and Herald, 1914. február 26.

The cleansing process of the one hundred and forty-four thousand is the first reference in the book of Daniel, which is the first book of the two books that together represent the Revelation of Jesus Christ that is unsealed just before human probation closes. The cleansing process of the one hundred and forty-four thousand is also represented as the sealing process. When the first message of the cleansing, sealing process of the one hundred and forty-four thousand began on September 11, 2001, it was a turning point for the church and for the world. In Revelation chapter eighteen, the angel that lightens the world with his glory then arrived. Yet in Revelation eighteen, the angel is not represented as having anything to eat in his hand—but it is there. The little book is there. It can be easily recognized by those who choose to eat the methodology represented as “line upon line,” by the prophet Isaiah.

A száznegyvennégyezer megtisztítási folyamata az első utalás Dániel könyvében, amely az első ama két könyv közül, amelyek együtt Jézus Krisztus kijelentését ábrázolják, s amely közvetlenül az emberi kegyelemidő lezárulása előtt felnyittatik. A száznegyvennégyezer megtisztítási folyamata egyúttal a megpecsételés folyamataként is van ábrázolva. Amikor a száznegyvennégyezer megtisztításának, megpecsételésének első üzenete 2001. szeptember 11-én megkezdődött, fordulópontot jelentett az egyház és a világ számára. A Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetében ekkor megérkezett az angyal, aki dicsőségével beragyogja a földet. Jelenések 18-ban azonban az angyal nincs úgy ábrázolva, mint akinek bármi ennivaló volna a kezében — pedig ott van. A kis könyv ott van. Ezt könnyen felismerhetik azok, akik úgy döntenek, hogy magukhoz veszik azt a módszertant, amelyet Ésaiás próféta így jelképez: „szabályra szabályt”.

By laying “line upon line” we understand that when Christ descended on September 11, 2001, he also had a “little book” which had been represented as “manna”, the “bread of heaven” and the “little book”. But on September 11, 2001, the former chosen people, represented by Jehoiakim, chose to hold to the customs and traditions of Adventism, and then began their march into the captivity of Babylon which will be complete at the Sunday law.

A „sort sorra rakva” kifejezés alatt azt értjük, hogy amikor Krisztus 2001. szeptember 11-én alászállt, nála volt egy „kis könyv” is, amelyet „mannaként”, a „menny kenyerének” és a „kis könyvnek” ábrázoltak. Ám 2001. szeptember 11-én az egykori választott nép, amelyet Jójákim jelképezett, úgy döntött, hogy ragaszkodik az adventizmus szokásaihoz és hagyományaihoz, és ekkor megkezdte menetelését Babilon fogságába, amely a vasárnapi törvénynél fog teljessé válni.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> „Most hát az a kijelentés terjed, hogy azt mondtam: New Yorkot el fogja söpörni egy árhullám? Ezt én soha nem mondtam. Azt mondtam, miközben láttam, amint ott emelkednek a hatalmas épületek, emelet emeletre: »Mily rettenetes jelenetek fognak bekövetkezni, amikor az Úr felkel, hogy rettenetesen megrázza a földet! Akkor teljesednek be a Jelenések 18:1–3 szavai.« A Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének egésze figyelmeztetés arra nézve, ami a földre jön. De nincs külön világosságom arra vonatkozóan, hogy mi következik New Yorkra, csupán azt tudom, hogy egy napon az ottani nagy épületek ledőlnek Isten hatalmának forgatása és felforgatása által. A nekem adott világosságból tudom, hogy pusztulás van a világban. Egy szó az Úrtól, az Ő hatalmas erejének egyetlen érintése, és ezek a roppant építmények összeomlanak. Olyan jelenetek fognak bekövetkezni, amelyek félelmességét el sem tudjuk képzelni.” Review and Herald, 1906. július 5.

When the “great buildings” of “New York” were “thrown down by the turning and overturning of God’s power,” on September 11, 2001, the light of the angel of Revelation eighteen filled the whole earth, for a turning point had come in the history of the earth beast of Revelation thirteen.

Amikor „New York” „nagy épületei” „Isten hatalmának megfordító és felforgató ereje által” ledőltek 2001. szeptember 11-én, a Jelenések tizennyolcadik fejezetének angyalának világossága betöltötte az egész földet, mert fordulóponthoz érkezett a Jelenések tizenharmadik fejezetében szereplő földi fenevad történelme.

> “There are periods which are turning points in the history of nations and of the church. In the providence of God, when these different crises arrive, the light for that time is given. If it is received, there is spiritual progress; if it is rejected, spiritual declension and shipwreck follow.” Bible Echo, August 26, 1895.

> „Vannak időszakok, amelyek fordulópontot jelentenek a nemzetek és az egyház történetében. Isten gondviselésében, amikor ezek a különböző válságok bekövetkeznek, megadatik az arra az időre szóló világosság. Ha elfogadják, lelki előrehaladás következik; ha elutasítják, lelki hanyatlás és hajótörés követi.” Bible Echo, 1895. augusztus 26.

When the light of the angel of Revelation eighteen arrived on September 11, 2001, those who received the light progressed spiritually and those who rejected the light declined spiritually, and began their rebellious journey onward to their final turning point of the Sunday law, where they forever make shipwreck of their profession as the messengers of the third angel. Those in Galilee that turned away and walked no more with Christ in John 6:66, were turning away from the light that had first arrived at his baptism, which is where the first message of that testing history was empowered. In Daniel chapter one, two classes of worshippers are illustrated in the history when the first message is empowered. Jehoiakim represents those that make shipwreck of faith, and Daniel, Hananiah, Mishael and Azariah represent the faithful.

Amikor a Jelenések tizennyolcadik fejezetének angyalának világossága 2001. szeptember 11-én megérkezett, azok, akik befogadták a világosságot, lelkileg előrehaladtak, azok pedig, akik elutasították a világosságot, lelkileg hanyatlásnak indultak, és lázadó útjukon továbbhaladva eljutottak a vasárnapi törvény végső fordulópontjáig, ahol mint a harmadik angyal követei, hitvallásukban örökre hajótörést szenvednek. Azok Galileában, akik elfordultak és többé nem jártak Krisztussal a János 6:66 szerint, attól a világosságtól fordultak el, amely először az Ő keresztségekor érkezett meg, ahol e próbatételes történet első üzenete felhatalmazást nyert. Dániel első fejezetében az imádók két osztálya szemléltettetik abban a történetben, amikor az első üzenet felhatalmazást nyer. Joákim azokat jelképezi, akik hit dolgában hajótörést szenvednek, Dániel, Hananjáh, Misáél és Azarjáh pedig a hűségeseket képviselik.

> In the third year of the reign of Jehoiakim king of Judah came Nebuchadnezzar king of Babylon unto Jerusalem, and besieged it. And the Lord gave Jehoiakim king of Judah into his hand, with part of the vessels of the house of God: which he carried into the land of Shinar to the house of his god; and he brought the vessels into the treasure house of his god. And the king spake unto Ashpenaz the master of his eunuchs, that he should bring certain of the children of Israel, and of the king’s seed, and of the princes; Children in whom was no blemish, but well favoured, and skilful in all wisdom, and cunning in knowledge, and understanding science, and such as had ability in them to stand in the king’s palace, and whom they might teach the learning and the tongue of the Chaldeans. And the king appointed them a daily provision of the king’s meat, and of the wine which he drank: so nourishing them three years, that at the end thereof they might stand before the king. Now among these were of the children of Judah, Daniel, Hananiah, Mishael, and Azariah: Unto whom the prince of the eunuchs gave names: for he gave unto Daniel the name of Belteshazzar; and to Hananiah, of Shadrach; and to Mishael, of Meshach; and to Azariah, of Abednego. But Daniel purposed in his heart that he would not defile himself with the portion of the king’s meat, nor with the wine which he drank: therefore he requested of the prince of the eunuchs that he might not defile himself. Daniel 1:1-8.

> Jójákimnak, Júda királyának uralkodása harmadik esztendejében eljött Nebukadneccar, Babilon királya Jeruzsálem ellen, és ostrom alá vette azt. És az Úr kezébe adta Jójákimot, Júda királyát, valamint az Isten háza edényeinek egy részét; ő pedig ezeket Sineár földjére, az ő istenének házába vitte, és az edényeket az ő istenének kincstárába helyezte. És a király meghagyta Aspenaznak, főudvarmesterének, hogy hozzon Izráel fiai közül, a királyi magból és a főemberek közül való ifjakat; olyanokat, akikben semmi fogyatkozás nincs, hanem szép termetűek, jártasak minden bölcsességben, értelmesek a tudományban, felfogók az ismeretekben, és van bennük erő ahhoz, hogy megálljanak a király palotájában, és akiket meg lehet tanítani a káldeusok írására és nyelvére. És a király rendelt nekik mindennapra részt a király eledeléből és a borból, amelyet ő ivott; és így kellett őket nevelni három esztendeig, hogy annak végén a király előtt álljanak. Voltak pedig közöttük Júda fiai közül Dániel, Anániás, Misáel és Azariás. És a főudvarmester más neveket adott nekik: Dánielt Baltazárnak nevezte el; Anániást Sadráknak; Misáelt Mésáknak; és Azariást Abédnegónak. Dániel azonban eltökélte szívében, hogy nem szennyezi be magát a király eledelével, sem a borral, amelyet a király ivott; ezért kérte a főudvarmestert, hogy ne kelljen magát beszennyeznie. Dániel 1:1–8.

Daniel, Hananiah, Mishael and Azariah were the children of Judah. They were made into eunuchs, thus representing the final generation of Adventism. Nebuchadnezzar, as many ancient kings, had the four Judean youths castrated, to remove any concerns the king might have when they served as slaves and interacted with the king’s wives and concubines.

Dániel, Hananja, Misáél és Azarja Júda fiai voltak. Eunuchokká tették őket, s így az adventizmus végső nemzedékét jelképezik. Nebukadneccar, miként sok ókori király, kasztráltatta a négy júdai ifjút, hogy eloszlasson minden aggodalmat, amely a királyban felmerülhetett, amikor rabszolgaként szolgáltak, és kapcsolatba kerültek a király feleségeivel és ágyasaival.

Symbolically it represents the final generation of Adventism, for there would be no more line of Judah after these four. Four is a symbol of worldwide, and thus represents the final generation of Seventh-day Adventists around the world who recognize September 11, 2001, as a fulfillment of God’s prophetic Word.

Jelképesen az adventizmus utolsó nemzedékét jelképezi, mert e négy után nem lesz több Júda-vonal. A négy a világméretűség jelképe, és így a Hetednapi Adventisták világon élő utolsó nemzedékét ábrázolja, akik 2001. szeptember 11-ét Isten prófétai Igéje beteljesedéseként ismerik fel.

Those Seventh-day Adventists are the subject of God’s prophetic Word, for they are those called to be the one hundred and forty-four thousand. Yet their prophetic heritage began with the rebellion of their fathers, in 1863. That initial rebellion is almost impossible to recognize for it has been covered by the traditions and customs of four generations of escalating rebellion. Though difficult to recognize it must be seen and acknowledged, as Daniel ultimately does in Daniel chapter nine. He did so by recognizing the truth located in God’s prophetic Word.

Azok a hetednapi adventisták Isten prófétai Igéjének tárgyát képezik, mert ők azok, akik arra kaptak elhívást, hogy a száznegyvennégyezer legyenek. Prófétai örökségük azonban atyáik 1863-ban tanúsított lázadásával kezdődött. E kezdeti lázadás szinte lehetetlen felismerni, mert négy nemzedék fokozódó lázadásának hagyományai és szokásai elfedték azt. Noha nehéz felismerni, mégis meg kell látni és el kell ismerni, miként Dániel végül teszi a Dániel könyve kilencedik fejezetében. Ezt úgy tette, hogy felismerte az igazságot, amely Isten prófétai Igéjében található.

The rebellion that Daniel and the three worthies directly descended from, was their father’s refusal to remain separate from the heathen influences that surrounded them. In 1863, Laodicean Adventism returned to the biblical methodology of apostate Protestantism and Catholicism, to uphold their rejection of Miller’s identification of the “seven times” of Leviticus twenty-six. That rebellion for Daniel and the three worthies was represented by king Hezekiah.

A lázadás, amelyből Dániel és a három hűséges ifjú közvetlenül származott, az volt, hogy atyjuk nem volt hajlandó elkülönülve maradni a körülöttük levő pogány befolyásoktól. 1863-ban a laodíceai adventizmus visszatért a hitehagyott protestantizmus és a katolicizmus bibliai módszertanához, hogy fenntartsa Millernek a Leviticus huszonhat „hét idejére” vonatkozó azonosításának elutasítását. Ezt a lázadást Dániel és a három hűséges ifjú esetében Ezékiás király képviselte.

King Hezekiah pled with the Lord not to die, and his prayer was answered when the Lord gave him another 15 years. In doing so, he then fathered Manasseh, one of the most wicked kings of Judah, but also the king that marks the beginning of the progressive seven-step conquering and enslavement of Judah. In 1856, the True Witness came to knock on Laodicean Adventism’s door, but they chose to live and not die to self. By 1863, they had rebuilt “Jericho” and started the escalating rebellion that ultimately prevented them from recognizing September 11, 2001 as the beginning of their three-step journey into the slavery of spiritual Babylon that ends at the Sunday law.

Ezékiás király könyörgött az Úrnak, hogy ne haljon meg, és imádsága meghallgatást nyert, amikor az Úr még tizenöt esztendőt adott neki. Ezzel aztán Manassét nemzette, Júda egyik leggonoszabb királyát, ugyanakkor azt a királyt is, aki Júda fokozatos, hétlépcsős meghódításának és szolgaságba vetésének kezdetét jelzi. 1856-ban az Igaz Tanú eljött, hogy kopogtasson a laodiceai adventizmus ajtaján, ők azonban az életet választották ahelyett, hogy meghaltak volna önmaguknak. 1863-ra újjáépítették „Jerikót”, és megkezdték azt az egyre fokozódó lázadást, amely végül megakadályozta őket abban, hogy 2001. szeptember 11-ét felismerjék a lelki Babilon rabszolgaságába vezető, háromlépcsős útjuk kezdeteként, amely a vasárnapi törvénynél ér véget.

For king Hezekiah, 1863 came when his prayer to live was granted. The Lord provided a sign that his prayer had been accepted. God confirmed the prayer by moving the sun, and the Babylonians saw the activity of God in the heavens, though they knew not what it meant. The Babylonians then came to Jerusalem to find out about the God who had the power to control the sun. Instead of glorifying the God of Heaven, king Hezekiah, instead of dying to self, chose to glorify his temple and city instead of the God who had chosen to place His name in that temple and city.

Ezékiás király számára 1863 akkor érkezett el, amikor megadatott neki az a kérése, hogy életben maradhasson. Az Úr jelet adott arra, hogy imádsága meghallgatásra talált. Isten a nap mozdításával erősítette meg az imádságot, és a babilóniaiak látták Isten cselekedetét az egekben, jóllehet nem tudták, mit jelent az. A babilóniaiak ezután Jeruzsálembe jöttek, hogy megtudják, ki az az Isten, akinek hatalma van a napot irányítani. Ezékiás király azonban ahelyett, hogy a Menny Istenét dicsőítette volna, ahelyett, hogy meghalt volna önmagának, inkább templomát és városát dicsőítette ama Isten helyett, aki úgy döntött, hogy nevét abba a templomba és városba helyezi.

That rebellion brought the prophecy that children from his blood line would become slaves and eunuchs in Babylon. Those children were Daniel, Hananiah, Mishael and Azariah, and represent the spiritual final generation of those Seventh-day Adventists that recognize September 11, 2001 as a turning point in the history of the nations of the world and of the church, when the light is given that is to test and seal the one hundred and forty-four thousand.

Az a lázadás azt az próféciát vonta maga után, hogy az ő vérvonalából származó gyermekek Babilonban szolgákká és udvari főemberekké lesznek. Ezek a gyermekek Dániel, Hananjá, Mísáel és Azarjá voltak, és azoknak a hetednapi adventistáknak a lelki végső nemzedékét jelképezik, akik 2001. szeptember 11-ét a világ nemzetei és az egyház történelmének fordulópontjaként ismerik fel, amikor megadatik az a világosság, amelynek próbára kell tennie és el kell pecsételnie a száznegyvennégyezeret.

> In those days was Hezekiah sick unto death. And the prophet Isaiah the son of Amoz came to him, and said unto him, Thus saith the Lord, Set thine house in order; for thou shalt die, and not live. Then he turned his face to the wall, and prayed unto the Lord, saying, I beseech thee, O Lord, remember now how I have walked before thee in truth and with a perfect heart, and have done that which is good in thy sight. And Hezekiah wept sore. And it came to pass, afore Isaiah was gone out into the middle court, that the word of the Lord came to him, saying, Turn again, and tell Hezekiah the captain of my people, Thus saith the Lord, the God of David thy father, I have heard thy prayer, I have seen thy tears: behold, I will heal thee: on the third day thou shalt go up unto the house of the Lord. And I will add unto thy days fifteen years; and I will deliver thee and this city out of the hand of the king of Assyria; and I will defend this city for mine own sake, and for my servant David’s sake. And Isaiah said, Take a lump of figs. And they took and laid it on the boil, and he recovered. And Hezekiah said unto Isaiah, What shall be the sign that the Lord will heal me, and that I shall go up into the house of the Lord the third day? And Isaiah said, This sign shalt thou have of the Lord, that the Lord will do the thing that he hath spoken: shall the shadow go forward ten degrees, or go back ten degrees? And Hezekiah answered, It is a light thing for the shadow to go down ten degrees: nay, but let the shadow return backward ten degrees. And Isaiah the prophet cried unto the Lord: and he brought the shadow ten degrees backward, by which it had gone down in the dial of Ahaz. At that time Berodachbaladan, the son of Baladan, king of Babylon, sent letters and a present unto Hezekiah: for he had heard that Hezekiah had been sick. And Hezekiah hearkened unto them, and shewed them all the house of his precious things, the silver, and the gold, and the spices, and the precious ointment, and all the house of his armour, and all that was found in his treasures: there was nothing in his house, nor in all his dominion, that Hezekiah shewed them not. Then came Isaiah the prophet unto king Hezekiah, and said unto him, What said these men? and from whence came they unto thee? And Hezekiah said, They are come from a far country, even from Babylon. And he said, What have they seen in thine house? And Hezekiah answered, All the things that are in mine house have they seen: there is nothing among my treasures that I have not shewed them. And Isaiah said unto Hezekiah, Hear the word of the Lord. Behold, the days come, that all that is in thine house, and that which thy fathers have laid up in store unto this day, shall be carried into Babylon: nothing shall be left, saith the Lord. And of thy sons that shall issue from thee, which thou shalt beget, shall they take away; and they shall be eunuchs in the palace of the king of Babylon. Then said Hezekiah unto Isaiah, Good is the word of the Lord which thou hast spoken. And he said, Is it not good, if peace and truth be in my days? And the rest of the acts of Hezekiah, and all his might, and how he made a pool, and a conduit, and brought water into the city, are they not written in the book of the chronicles of the kings of Judah? And Hezekiah slept with his fathers: and Manasseh his son reigned in his stead. 2 Kings 20:1–21.

> Azokban a napokban Ezékiás halálosan megbetegedett. És Ámóc fia, Ésaiás próféta bement hozzá, és ezt mondta neki: Így szól az Úr: Rendelkezz házadról, mert meghalsz, és nem maradsz életben. Ekkor arccal a fal felé fordult, és így imádkozott az Úrhoz: Kérlek, ó Uram, emlékezzél meg arról, hogy én hűséggel és tökéletes szívvel jártam előtted, és azt cselekedtem, ami jó a te szemedben. És Ezékiás keservesen sírt. Történt pedig, hogy még mielőtt Ésaiás kijött volna a középső udvarból, az Úr igéje szólt hozzá, mondván: Menj vissza, és mondd meg Ezékiásnak, népem fejedelmének: Így szól az Úr, atyádnak, Dávidnak Istene: Meghallgattam imádságodat, láttam könnyeidet; íme, meggyógyítalak; harmadnap felmégy az Úr házába. És napjaidhoz még tizenöt esztendőt adok; és megszabadítalak téged és ezt a várost Asszíria királyának kezéből; és megoltalmazom ezt a várost önmagamért és szolgámért, Dávidért. Ésaiás pedig ezt mondta: Hozzatok egy csomó fügét. És hoztak, és rátették a fekélyre, és felgyógyult. Ezékiás pedig ezt mondta Ésaiásnak: Mi lesz a jele annak, hogy az Úr meggyógyít engem, és hogy harmadnap felmegyek az Úr házába? Ésaiás így felelt: Ez lesz neked a jel az Úrtól, hogy az Úr megcselekszi azt, amit mondott: előremenjen-e az árnyék tíz fokkal, vagy menjen vissza tíz fokkal? Ezékiás ezt felelte: Könnyű dolog az árnyéknak tíz fokkal előrehaladnia; ne úgy legyen, hanem térjen vissza az árnyék tíz fokkal. És Ésaiás próféta az Úrhoz kiáltott; és ő tíz fokkal visszahozta az árnyékot azon a napórán, amelyen Áház napóráján lement volt. Abban az időben levelet és ajándékot küldött Ezékiásnak Beródak-Baládán, Baládán fia, Babilon királya, mert hallotta, hogy Ezékiás beteg volt. Ezékiás pedig hallgatott rájuk, és megmutatta nekik drága kincseinek egész házát: az ezüstöt, az aranyat, a fűszereket, a drága kenetet, fegyvertárának egész házát, és mindazt, ami kincstáraiban található volt; nem volt semmi az ő házában, sem egész uralmában, amit Ezékiás meg ne mutatott volna nekik. Akkor Ésaiás próféta bement Ezékiás királyhoz, és ezt mondta neki: Mit mondtak ezek az emberek, és honnan jöttek hozzád? Ezékiás ezt felelte: Távoli országból jöttek hozzám, Babilonból. Ő pedig ezt mondta: Mit láttak a házadban? Ezékiás így felelt: Mindent láttak, ami a házamban van; nincs semmi kincseim között, amit meg ne mutattam volna nekik. Akkor Ésaiás ezt mondta Ezékiásnak: Halljad az Úr igéjét. Íme, eljönnek a napok, amikor mindazt, ami a házadban van, és amit atyáid mind e mai napig összegyűjtöttek, elviszik Babilonba; semmi sem marad meg, azt mondja az Úr. És fiaid közül is, akik tőled származnak, akiket nemzesz, elvisznek majd, és udvari szolgák lesznek Babilon királyának palotájában. Akkor ezt mondta Ezékiás Ésaiásnak: Jó az Úr beszéde, amelyet szóltál. És ezt mondta: Avagy nem jó-e, ha békesség és igazság lesz az én napjaimban? Ezékiás egyéb dolgai pedig, minden hatalma, és hogy miként készített tavat és vízvezetéket, és hogyan vitte be a vizet a városba, vajon nincsenek-e megírva Júda királyai krónikáinak könyvében? És Ezékiás elaludt atyáival, és fia, Manassé uralkodott helyette. 2 Királyok 20:1–21.

The next verse says:

A következő vers ezt mondja:

> Manasseh was twelve years old when he began to reign, and reigned fifty and five years in Jerusalem. And his mother’s name was Hephzibah. 2 Kings 21:1.

> Manassé tizenkét esztendős volt, amikor uralkodni kezdett, és ötvenöt esztendeig uralkodott Jeruzsálemben. Anyjának neve Hefcibá volt. 2Királyok 21:1.

What would have been the result if king Hezekiah had accepted the Lord’s will, and simply got his house in order and died? He was given fifteen extra years, and three years later wicked Manasseh was born. What would have happened in 1856, if Adventism had accepted the transition from Philadelphia unto Laodicea and got their house in order and left the foundational truths of William Miller intact? I suppose we will never know the answer to that question, but what we do know is that “Daniel purposed in his heart that he would not defile himself with the portion of the king’s meat, nor with the wine which he drank.”

Mi lett volna az eredmény, ha Ezékiás király elfogadja az Úr akaratát, egyszerűen rendbe hozza házát, és meghal? Tizenöt további évet kapott, és három évvel később megszületett a gonosz Manassé. Mi történt volna 1856-ban, ha az adventizmus elfogadja a Filadelfiából Laodiceába való átmenetet, rendbe hozza házát, és William Miller alapvető igazságait érintetlenül hagyja? Azt hiszem, e kérdésre soha nem fogjuk megtudni a választ, de azt tudjuk, hogy „Dániel eltökélte szívében, hogy nem szennyezi be magát sem a király ételével, sem a borral, amelyet ivott.”

We will continue Daniel chapter one in the next article.

A következő cikkben folytatjuk Dániel könyve első fejezetének tárgyalását.

Back to Articles