Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-One

Dániel könyve – Ötvenegyedik rész

Palmoni: Unveiling the Master of Time and Language in Daniel and Revelation

Palmoni: az idő és a nyelv Urának leleplezése Dániel és a Jelenések könyvében

Author

Jeff Pippenger

Published

January 15, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

That “certain saint which spake” in Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen is Christ as Palmoni. In the book of Revelation, Christ is identified as Alpha and Omega, which among other wonderful truths, identifies Christ as the Wonderful Linguist, and together the books of Daniel and Revelation represent Christ as the Master of time and language. It is beyond human ability to understand the significance and depth of what it means that Christ, as Palmoni (the Numberer of Secrets), introduces that attribute of His character in the two verses that establish the central pillar of Adventism, but the secrets which the Numberer of Secrets chooses to reveal are our responsibility to recognize and defend.

Az a „bizonyos szent”, aki Dániel könyve nyolcadik fejezetének tizenharmadik és tizennegyedik versében szól, Krisztus mint Palmoni. A Jelenések könyvében Krisztus Alfa és Ómega néven azonosíttatik, ami egyéb csodálatos igazságok mellett Krisztust mint a Csodálatos Nyelvészt is azonosítja; Dániel és a Jelenések könyvei együtt pedig Krisztust mint az idő és a nyelv Mesterét ábrázolják. Meghaladja az emberi képességet annak jelentőségét és mélységét felfogni, hogy Krisztus mint Palmoni (a Titkok Számlálója) jellemének ezt a tulajdonságát abban a két versben vezeti be, amelyek az adventizmus központi oszlopát megalapozzák; de azok a titkok, amelyeket a Titkok Számlálója úgy dönt, hogy kinyilatkoztat, a mi felelősségünk, hogy felismerjük és megvédjük őket.

> The secret things belong unto the Lord our God: but those things which are revealed belong unto us and to our children forever, that we may do all the words of this law. Deuteronomy 29:29.

> A titkok az Úréi, a mi Istenünké; a kinyilatkoztatott dolgok pedig a mieink és a mi fiainké mindörökké, hogy e törvénynek minden igéjét megtartsuk. 5Mózes 29:29.

A secret that has been revealed is that the Numberer of Secrets (Palmoni), is that “certain saint which spake,” and in the two verses where He reveals Himself, the central pillar of Adventism is identified. In those two verses the Wonderful Numberer identifies the “increase of knowledge” that He, as the Lion of the tribe of Judah unsealed in 1798. In those two verses, the jewels of Miller’s dream, that represent the “increase of knowledge,” were, by the direction of Palmoni’s hand, published upon the two tables of Habakkuk.

Egy feltárt titok az, hogy a Titkok Számlálója (Palmoni) az a „bizonyos szent, aki szól vala”; és abban a két versben, ahol kijelenti önmagát, az adventizmus központi oszlopa azonosíttatik. Abban a két versben a Csodálatos Számláló azonosítja a „tudás gyarapodását”, amelyet Ő, mint Júda törzsének Oroszlánja, 1798-ban felnyitott. Abban a két versben Miller álmának ékkövei, amelyek a „tudás gyarapodását” jelképezik, Palmoni kezének irányítása által Habakuk két tábláján adattak közre.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Azután hallottam, hogy egy szent szólt, és egy másik szent ezt mondta annak a bizonyos szentnek, aki szólt: Meddig tart a látomás a mindennapi áldozatról és a pusztító vétekről, hogy mind a szenthely, mind a sereg tapodtatásra adassék? És ezt mondta nekem: Kétezer-háromszáz estvéig és reggelig; azután kiderül a szenthely igazsága. Dániel 8:13, 14.

After Daniel received the prophetic vision of the kingdoms of Bible prophecy, and then heard the heavenly dialogue in verses thirteen and fourteen, he sought to understand the “vision.”

Miután Dániel megkapta a bibliai prófécia királyságairól szóló prófétai látomást, majd meghallotta a mennyei párbeszédet a tizenharmadik és tizennegyedik versben, igyekezett megérteni a „látomást”.

> And it came to pass, when I, even I Daniel, had seen the vision, and sought for the meaning, then, behold, there stood before me as the appearance of a man. And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. Daniel 8:15, 16.

> És lőn, hogy amikor én, én, Dániel, láttam a látomást, és kerestem annak értelmét, íme, előttem állt valaki, aki úgy nézett ki, mint egy férfi. És emberi hangot hallottam az Ulai partjai közül, amely kiáltott, és ezt mondta: Gábriel, értesd meg ezzel a férfival a látomást. Dániel 8:15, 16.

The “vision” which Daniel is seeking to understand is the “chazon” vision, but the “mareh” vision, is what Gabriel is told to make Daniel understand. Every fact has its bearing, and if this fact is missed, the structure and design of the passage is essentially destroyed. In verse fifteen, when Daniel seeks to understand the “chazon” vision, the “mareh” is hidden, but still represented, for with the “appearance of a man” (Gabriel), the Hebrew word “mareh” is translated as “appearance”. In verse fifteen both words which have been translated as “vision” are represented. Daniel, in verse fifteen, seeks to understand the “chazon,” but Palmoni commands Gabriel, in verse sixteen to make Daniel understand the “mareh.” The design of these two verses is purposeful, and emphasizes the connection and difference between the two words.

Az a „látomás”, amelyet Dániel igyekszik megérteni, a „chazón”-látomás; ám a „mareh”-látomás az, amelynek megértetésére Gábriel utasítást kap Dániellel kapcsolatban. Minden ténynek megvan a maga jelentősége, és ha ez a tény elkerüli a figyelmet, a szakasz szerkezete és felépítése lényegében megsemmisül. A tizenötödik versben, amikor Dániel a „chazón”-látomás megértésére törekszik, a „mareh” rejtve marad, de mégis jelen van, mert az „emberhez hasonló megjelenés” (Gábriel) kifejezésben a héber „mareh” szó „megjelenés”-ként van fordítva. A tizenötödik versben mindkét, „látomás”-ként fordított szó képviselve van. Dániel a tizenötödik versben a „chazónt” igyekszik megérteni, Palmoni azonban a tizenhatodik versben megparancsolja Gábrielnek, hogy értse meg Dániellel a „mareh”-t. E két vers felépítése szándékos, és hangsúlyozza a két szó közötti kapcsolatot és különbséget.

It is Palmoni that commands Gabriel to make Daniel understand the “mareh,” for the One that commands Gabriel is the One who stands upon the water, and Gabriel heard His voice, “a man’s voice between the banks of Ulai.” It is the Ulai river that runs between the banks, and it is Christ who stands upon the water in the Scriptures. Accompanied with that fact, is the fact that Christ, as the archangel, is the One who commands the angels. The voice between the banks, is the voice of “that certain saint” in verse thirteen, and it is His word that commands Gabriel to make Daniel understand the “mareh” vision. In chapter twelve of Daniel, Christ once again is between the banks of the river. In chapter twelve He is clothed in linen, and swares by Him that liveth forever.

Palmoni az, aki megparancsolja Gábrielnek, hogy értse meg Dániellel a „mareh”-t, mert aki Gábrielnek parancsol, ugyanaz, aki a víz fölött áll; és Gábriel az Ő hangját hallotta, „emberi hangot az Ulaj partjai között”. Az Ulaj folyó az, amely a partok között folyik, és az Írásokban Krisztus az, aki a víz fölött áll. Ezzel a ténnyel együtt jár az a tény is, hogy Krisztus mint arkangyal az, aki parancsol az angyaloknak. A partok között szóló hang a tizenharmadik vers „ama bizonyos szentjének” hangja, és az Ő szava az, amely megparancsolja Gábrielnek, hogy értse meg Dániellel a „mareh” látomást. Dániel tizenkettedik fejezetében Krisztus ismét a folyó partjai között van. A tizenkettedik fejezetben gyolcsba van öltözve, és arra esküszik, aki örökkön örökké él.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Then I Daniel looked, and, behold, there stood other two, the one on this side of the bank of the river, and the other on that side of the bank of the river. And one said to the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, How long shall it be to the end of these wonders? And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished. Daniel 12:4–7.

> Te pedig, Dániel, zárd be ezeket az igéket, és pecsételd le a könyvet a vég idejéig: sokan ide-oda futkosnak majd, és megnövekedik az ismeret. És én, Dániel, láttam, és íme, ott állt még kettő, egyik a folyó partjának innenső oldalán, a másik pedig a folyó partjának túlsó oldalán. És egyikük ezt mondta a gyolcsba öltözött férfiúnak, aki a folyó vizei fölött volt: Meddig tart még e csodálatos dolgok vége? És hallottam a gyolcsba öltözött férfiút, aki a folyó vizei fölött volt, amint felemelte jobb kezét és bal kezét az égre, és megesküdött az örökké élőre, hogy ideje, idők és fél idő lesz az; és amikor véget ér a szent nép erejének szétszóratása, mindezek beteljesednek. Dániel 12:4–7.

The Man who was “clothed in linen, which was upon the waters of the river,” “held up His right hand and His left hand unto heaven, and sware by Him that liveth forever,” and He is the same Man, who in chapter eight commanded Gabriel. In Revelation chapter ten, Christ also held up His hand and swore by Him who lives forever, but there He is standing upon both the water and the earth.

A Férfi, aki „gyolcsba volt öltözve, és a folyó vizei fölött volt”, „fölemelte jobb kezét és bal kezét az égre, és megesküdt arra, aki örökkön örökké él”, ugyanaz a Férfi, aki a nyolcadik fejezetben parancsot adott Gábrielnek. A Jelenések könyve tizedik fejezetében Krisztus szintén felemelte kezét, és megesküdött arra, aki örökkön örökké él, ott azonban mind a vízen, mind a földön áll.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> És az angyal, akit láttam a tengeren és a földön állani, felemelte kezét az égre, és megesküvék arra, aki örökkön-örökké él, aki teremtette az eget és a benne levő dolgokat, a földet és a benne levő dolgokat, a tengert és a benne levő dolgokat, hogy idő többé nem lészen. Jelenések 10:5, 6.

The mighty angel of chapter ten of Revelation, is Palmoni, who spake to Gabriel from between the banks of the river in chapter eight, and identified when the “end of” the “wonders” would occur in chapter twelve. In Revelation chapter ten, He is the one who roared as a “lion,” for He is there represented as the Lion of the tribe of Judah.

A Jelenések tizedik fejezetének hatalmas angyala Palmoni, aki a nyolcadik fejezetben a folyó partjai közül szólt Gábrielhez, és a tizenkettedik fejezetben megjelölte, mikor következik be a „csodák” „vége”. A Jelenések tizedik fejezetében Ő az, aki „oroszlánként” ordított, mert ott Júda törzsének Oroszlánjaként van ábrázolva.

> And one of the elders saith unto me, Weep not: behold, the Lion of the tribe of Juda, the Root of David, hath prevailed to open the book, and to loose the seven seals thereof. And I beheld, and, lo, in the midst of the throne and of the four beasts, and in the midst of the elders, stood a Lamb as it had been slain, having seven horns and seven eyes, which are the seven Spirits of God sent forth into all the earth. And he came and took the book out of the right hand of him that sat upon the throne. Revelation 5:5–7.

> És egy a vének közül így szólt hozzám: Ne sírj: íme, győzött a Júda törzséből való Oroszlán, Dávid Gyökere, hogy felnyissa a könyvet, és felbontsa annak hét pecsétjét. És láttam, és íme, a királyi szék és a négy élőlény közepette, valamint a vének között ott állt egy Bárány, mintegy megölve, hét szarva és hét szeme volt, amelyek az Isten hét Lelke, akik elküldettek az egész földre. És odament, és átvette a könyvet annak jobb kezéből, aki a királyi széken ült. Jelenések 5:5–7.

As the Lion of the tribe of Judah, Christ is the lamb that prevailed to unseal the book that was sealed with seven seals. Whether He is walking upon the water in the book of Daniel, or has one foot on the sea and the other on the earth in Revelation, each of the prophetic representations are associated with prophetic time. And as the Lion of the tribe of Judah, Christ both seals up and unseals His Word. As He sealed up the book of Daniel, He also sealed up the seven thunders in Revelation chapter ten.

Mint Júda törzsének Oroszlánja, Krisztus az a Bárány, aki győzött, hogy feltörje a hét pecséttel lepecsételt könyvet. Akár a Dániel könyvében jár a vizek fölött, akár a Jelenések könyvében egyik lábát a tengerre, a másikat pedig a földre teszi, e prófétai ábrázolások mindegyike prófétai idővel kapcsolatos. És mint Júda törzsének Oroszlánja, Krisztus egyaránt lepecsételi és felnyitja az Ő Igéjét. Miként lepecsételte Dániel könyvét, ugyanúgy lepecsételte a hét mennydörgést is a Jelenések könyve tizedik fejezetében.

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.

> „A hatalmas angyal, aki Jánost oktatta, nem volt más, mint Jézus Krisztus. Az, hogy jobb lábát a tengerre, bal lábát pedig a szárazföldre helyezi, azt mutatja, milyen szerepet tölt be a Sátánnal folytatott nagy küzdelem záró jeleneteiben. Ez a helyzet az egész föld fölött való legfőbb hatalmát és tekintélyét jelöli. A küzdelem korszakról korszakra egyre erősebbé és elszántabbá vált, és így is fog folytatódni egészen a végső jelenetekig, amikor a sötétség hatalmainak mesteri munkálkodása tetőpontjára jut. Sátán, egyesülve gonosz emberekkel, meg fogja téveszteni az egész világot és azokat az egyházakat, amelyek nem fogadják be az igazság szeretetét. De a hatalmas angyal figyelmet követel. Nagy szóval kiált. Meg kell mutatnia szavának erejét és tekintélyét azoknak, akik Sátánnal egyesültek, hogy az igazságnak ellenálljanak.”

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order. Daniel shall stand in his lot at the end of the days. John sees the little book unsealed. Then Daniel’s prophecies have their proper place in the first, second, and third angels’ messages to be given to the world. The unsealing of the little book was the message in relation to time.

> „Miután e hét mennydörgés megszólaltatta hangját, Jánoshoz ugyanaz az utasítás érkezik a kis könyvre vonatkozóan, mint Dánielhez: »Pecsételd be azokat, amiket a hét mennydörgés szólt.« Ezek a jövő eseményeire vonatkoznak, amelyek a maguk rendje szerint fognak feltárulni. Dániel a napok végén megáll az ő sorsában. János a kis könyvet felnyitva látja. Akkor Dániel próféciái elnyerik megfelelő helyüket az első, a második és a harmadik angyal világ számára adandó üzeneteiben. A kis könyv felnyitása az időre vonatkozó üzenet volt.”

> “The books of Daniel and the Revelation are one. One is a prophecy, the other a revelation; one a book sealed, the other a book opened. John heard the mysteries which the thunders uttered, but he was commanded not to write them.

> „Dániel és a Jelenések könyve egy. Az egyik prófécia, a másik kinyilatkoztatás; az egyik lepecsételt könyv, a másik megnyitott könyv. János hallotta a titkokat, amelyeket a mennydörgések szóltak, de azt a parancsot kapta, hogy ne írja le őket.

> “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „A Jánosnak adott különleges világosság, amely a hét mennydörgésben jutott kifejezésre, azon események körvonalazása volt, amelyek az első és a második angyal üzenete alatt fognak bekövetkezni.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, 7. kötet, 971.

Christ, represented as Palmoni, the Man in chapters eight and twelve who is upon the water, is also the mighty angel with the little book in His hand. He is the Lion of the tribe of Judah that seals and unseals His Word, and He is the one who commands Gabriel, for He is Michael the archangel.

Krisztus, akit a nyolcadik és a tizenkettedik fejezetben a vizek fölött álló Férfiként, Palmoniként ábrázol, ugyanaz a hatalmas angyal is, akinek kezében a kis könyv van. Ő Júda törzsének Oroszlánja, aki lepecsételi és felnyitja az Ő Igéjét, és Ő az, aki parancsol Gábrielnek, mert Ő Mihály arkangyal.

> Yet Michael the archangel, when contending with the devil he disputed about the body of Moses, durst not bring against him a railing accusation, but said, The Lord rebuke thee. Jude 1:9.

> Mihály arkangyal azonban, amikor az ördöggel tusakodva Mózes testéért vitatkozott, nem mert ellene káromló vádat emelni, hanem ezt mondta: Dorgáljon meg téged az Úr. Júdás 1:9.

Michael is Christ’s name, and that name represents that He is the commander of not only the angels, but He is also the one who has the power to resurrect. The name Michael means “who is like God”. When Nebuchadnezzar saw one like unto the son of God in the furnace with the three worthies, he saw Michael. And the archangel Michael, is also the prince of God’s people that the little horn of pagan Rome magnified themselves against at the cross in fulfillment of Daniel chapter eight, verse eleven.

Mihály Krisztus neve, és ez a név azt fejezi ki, hogy Ő nemcsak az angyalok parancsnoka, hanem az is, akinek hatalma van feltámasztani. A Mihály név jelentése: „Kicsoda olyan, mint az Isten?” Amikor Nabukodonozor egyet látott, aki hasonló volt az Isten Fiához, a kemencében a három hűséges férfival, Mihályt látta. És Mihály arkangyal Isten népének ama fejedelme is, aki ellen a pogány Róma kis szarva felfuvalkodott a keresztnél, Dániel 8. fejezetének 11. verse beteljesedéseként.

> But I will show thee that which is noted in the scripture of truth: and there is none that holdeth with me in these things, but Michael your prince. Daniel 10:21.

> De megjelentem neked azt, ami fel van jegyezve az igazság írásában; és senki sincs, aki mellettem állna ezekben, csak Mihály, a ti fejedelmetek. Dániel 10:21.

It is Michael who commands the angels, who resurrects the dead and who decides when probation closes.

Mihály az, aki parancsol az angyaloknak, aki feltámasztja a halottakat, és aki eldönti, mikor zárul le a kegyelmi idő.

> “‘And at that time shall Michael stand up, the great prince which standeth for the children of thy people: and there shall be a time of trouble, such as never was since there was a nation even to that same time: and at that time thy people shall be delivered, everyone that shall be found written in the book.’ When this time of trouble comes, every case is decided; there is no longer probation, no longer mercy for the impenitent. The seal of the living God is upon His people. This small remnant, unable to defend themselves in the deadly conflict with the powers of earth that are marshaled by the dragon host, make God their defense. The decree has been passed by the highest earthly authority that they shall worship the beast and receive his mark under pain of persecution and death. May God help His people now, for what can they then do in such a fearful conflict without His assistance!” Testimonies, volume 5, 212.

> „És abban az időben felkél Mihály, a nagy fejedelem, aki néped fiaiért áll; és nyomorúságos idő következik, amilyen nem volt, mióta nép van, mindaddig az időig; de abban az időben megszabadul néped, mindenki, aki beírva találtatik a könyvben.” Amikor ez a nyomorúság ideje eljön, minden eset eldőlt; nincs többé kegyelmi idő, nincs többé irgalom a meg nem tértek számára. Az élő Isten pecsétje az Ő népén van. Ez a kis maradék, amely képtelen megvédeni magát a sárkány seregei által felsorakoztatott földi hatalmakkal vívott halálos küzdelemben, Istent teszi meg oltalmául. A legfőbb földi hatalom kiadta a rendeletet, hogy a fenevadat imádják, és vegyék fel annak bélyegét, üldözés és halál terhe alatt. Segítse meg Isten most az Ő népét, mert mit tehetnének akkor egy ilyen rettenetes küzdelemben az Ő segítsége nélkül!” Testimonies, 5. kötet, 212.

The final secret which the Lion of the tribe of Judah unseals is the Revelation of Jesus Christ, and it includes that He is in control of the design and structure of every element of His prophetic Word. The Man in linen that stands upon the waters, who lifts up His hand and swares by Him that liveth forever, and who cries as a Lion, which causes seven thunders to utter their voices, is He who seals up the book of Daniel and seals up the seven thunders of Revelation. It is He who unseals the book that is sealed with seven seals, who has the power to resurrect, and who is the great Prince that stands up and announces the end of probation. When Palmoni commanded Gabriel to make Daniel to understand the “mareh” vision, He meant exactly that.

Az utolsó titok, amelyet a Júda törzséből való Oroszlán feltör, Jézus Krisztus kinyilatkoztatása, és magában foglalja azt, hogy Ő tartja kezében prófétai Igéje minden egyes elemének tervét és szerkezetét. A gyolcsba öltözött Férfi, aki a vizek felett áll, aki felemeli kezét és megesküszik arra, aki örökkön-örökké él, és aki Oroszlánként kiált, minek következtében hét mennydörgés hallatja szavát, Ő az, aki lepecsételi Dániel könyvét, és lepecsételi a Jelenések hét mennydörgését. Ő az, aki feltöri a hét pecséttel lepecsételt könyvet, akinek hatalma van feltámasztani, és aki az a nagy Fejedelem, aki felkél és kihirdeti a kegyelemidő végét. Amikor Palmoni megparancsolta Gábrielnek, hogy értse meg Dániellel a „mareh” látomást, pontosan ezt értette alatta.

He did not command Gabriel to make Daniel understand the “chazon” vision. The “chazon” vision is the vision of the kingdoms of Bible prophecy in Daniel chapter eight, verses one through twelve, and it is also the “vision” that is referenced in verse thirteen, within a question of duration. “How long shall be the vision?” The “chazon” vision concerns the daily (paganism) and the transgression (papalism) desolating powers that trample down the sanctuary and host.

Nem parancsolta meg Gábrielnek, hogy értse meg Dániellel a „chazon” látomást. A „chazon” látomás a bibliai prófécia királyságainak látomása Dániel könyve nyolcadik fejezetének elsőtől tizenkettedik verséig, és egyben az a „látomás” is, amelyre a tizenharmadik vers egy időtartamra vonatkozó kérdésében utalás történik. „Meddig tart a látomás?” A „chazon” látomás a mindennapi (pogányság) és a pusztító törvényszegés (pápaság) hatalmaira vonatkozik, amelyek eltapossák a szentélyt és a sereget.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Azután hallottam, hogy egy szent beszél, és egy másik szent ezt mondta annak a bizonyos szentnek, aki beszélt: Meddig tart e látomás a mindennapi áldozatról és a pusztító vétekről, hogy mind a szenthely, mind a sereg tapodtatás alá adassék? Dániel 8:13.

Christ, as Palmoni (the Wonderful Numberer), is asked “how long” shall be the “chazon” vision, and he answers, “unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed.” Daniel then desires to understand the “chazon” vision which concerns “the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot.” But Gabriel is commanded to make Daniel understand the “mareh” vision. Every fact has its bearing in God’s Word. The “mareh” vision, is the vision of the evening and mornings identified in verse twenty-six.

Krisztust mint Palmonit (a Csodálatos Számlálót) arról kérdezik: „meddig” tart a „chazon” látomás, és ő így felel: „kétezer-háromszáz estig és reggelig; azután megtisztíttatik a szenthely.” Dániel ezután meg akarja érteni a „chazon” látomást, amely „a mindennapi áldozatot és a pusztító véteket” érinti, „hogy mind a szenthely, mind a sereg lábbal tapodtassék”. Gábriel azonban azt a parancsot kapja, hogy a „mareh” látomást értelmeztesse meg Dániellel. Minden ténynek megvan a maga jelentősége Isten Igéjében. A „mareh” látomás az esték és reggelek látomása, amellyel a huszonhatodik vers azonosítja.

> And the vision of the evening and the morning which was told is true: wherefore shut thou up the vision; for it shall be for many days. Daniel 8:26.

> „És igaz az estéről és a reggelről szóló látomás, amely közöltetett; azért zárd be a látomást, mert sok napra szól.” Dániel 8:26.

The word “vision” is mentioned twice in the verse. The first reference is the “mareh” vision and the second is the “chazon” vision. The “mareh” vision is the vision of “the evening and mornings.” The Hebrew expression of “evening and mornings” is often found in the Bible, and it is always translated as “evening and mornings,” as it is in verse twenty-six. The only place in the Bible where it is translated differently than “evening and mornings,” is in verse fourteen, where it is translated as simply “days.” The actual Hebrew of verse fourteen would read, “Unto twenty-three hundred evenings and mornings.”

A „látomás” szó kétszer szerepel ebben a versben. Az első utalás a „mareh” látomásra vonatkozik, a második pedig a „chazon” látomásra. A „mareh” látomás „az estéknek és reggeleknek” a látomása. Az „esték és reggelek” héber kifejezés gyakran megtalálható a Bibliában, és minden esetben „esték és reggelek”-ként van fordítva, miként a huszonhatodik versben is. Az egyetlen hely a Bibliában, ahol nem „esték és reggelek”-ként, hanem másként van fordítva, a tizennegyedik vers, ahol egyszerűen „napok”-ként szerepel. A tizennegyedik vers tényleges héber szövege így hangzana: „Kétezer-háromszáz estéig és reggelig.”

The verse that is the central pillar of Adventism, is the only verse in God’s Word where “evening and mornings” is expressed simply as “days.” Every fact has its bearing, and if nothing else, it is clear that Palmoni was purposely emphasizing the verse. He did so by directing the minds of those who translated the King James Bible to write the phrase differently than it is always written in His Word. The point that is to be derived from this fact, is that when Gabriel is told to make Daniel understand the “mareh” vision, he is being told to make Daniel understand the vision of the appearance of 1844, and not the “chazon” vision concerning the trampling down the sanctuary and the host.

Az az igevers, amely az adventizmus központi pillére, Isten Igéjében az egyetlen olyan vers, ahol az „esték és reggelek” egyszerűen „napokként” vannak kifejezve. Minden ténynek megvan a maga jelentősége, és ha semmi más nem is, annyi világos, hogy Palmoni szándékosan hangsúlyozta ezt az igeverset. Ezt úgy tette, hogy azoknak az elméjét, akik a King James Bibliát fordították, arra irányította, hogy a kifejezést másként írják le, mint ahogyan az az Ő Igéjében mindenütt máshol áll. Az ebből a tényből levonandó következtetés az, hogy amikor Gábriel azt a parancsot kapja, hogy értesse meg Dániellel a „mareh” látomást, akkor arra kap parancsot, hogy értse meg Dániellel az 1844 megjelenésére vonatkozó látomást, és ne a szentély és a sereg megtapostatására vonatkozó „chazon” látomást.

The vision of the “evening and mornings” is about an appearance that occurs when the cleansing of the sanctuary began on October 22, 1844. The vision of the appearance of October 22, 1844, is not about the trampling down of the sanctuary, but of the cleansing of the sanctuary. Was there a prophetic appearance on that date?

Az „esték és reggelek” látomása egy megjelenésről szól, amely akkor következik be, amikor a szentély megtisztítása 1844. október 22-én megkezdődött. Az 1844. október 22-i megjelenés látomása nem a szentély letiprásáról, hanem a szentély megtisztításáról szól. Történt-e azon a napon prófétai megjelenés?

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> „Krisztus eljövetele mint a mi főpapunk a szentek szentjébe, a szentély megtisztítása végett, amint azt Dániel 8:14 bemutatja; az Emberfiának eljövetele az Öregkorúhoz, amint azt Dániel 7:13 előadja; valamint az Úr eljövetele az Ő templomába, amelyet Malakiás megjövendölt — ugyanazon esemény leírásai; és ezt ábrázolja a vőlegénynek a menyegzőre való eljövetele is, amelyet Krisztus a Máté 25-ben található tíz szűzről szóló példázatban ír le.” A nagy küzdelem, 426.

Gabriel was instructed to make Daniel understand the prophetic appearance of Christ in His temple on October 22, 1844. For this reason, Gabriel gave Daniel a second witness to the date of October 22, 1844, for Gabriel led every Bible author that recorded some form of the biblical principle that identifies that truth is established upon the testimony of two. If Gabriel was to make Daniel understand October 22, 1844, he would need a second witness to establish “the vision of the appearance.”

Gábriel azt a megbízatást kapta, hogy megértesse Dániellel Krisztus prófétai megjelenését az Ő templomában 1844. október 22-én. Ezért Gábriel második tanút adott Dánielnek az 1844. október 22-i dátumhoz, mert Gábriel minden bibliai írót vezetett, aki feljegyezte a bibliai alapelv valamely formáját, amely szerint az igazság két tanú bizonyságtételére állapíttatik meg. Ha Gábrielnek meg kellett értetnie Dániellel az 1844. október 22-i dátumot, szüksége lett volna egy második tanúra, hogy megerősítse „a megjelenés látomását”.

Gabriel begins his work by first addressing Daniel’s desire to understand the “chazon” vision, and he does so by identifying that the “chazon” vision, is the vision that concludes at the “time of the end” in 1798.

Gábriel azzal kezdi munkáját, hogy először Dániel azon vágyára válaszol, hogy megértse a „chazon” látomást; ezt pedig úgy teszi, hogy azonosítja: a „chazon” látomás az a látomás, amely a „vég idején”, 1798-ban ér véget.

> And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. So he came near where I stood: and when he came, I was afraid, and fell upon my face: but he said unto me, Understand, O son of man: for at the time of the end shall be the vision. Daniel 8:16, 17.

> És emberi hangot hallottam az Ulaj partjai közül, amely kiáltott, és ezt mondta: Gábriel, értesd meg ezzel az emberrel a látomást. Odajött tehát ahhoz a helyhez, ahol álltam; és amikor odajött, megrettentem, és arcomra estem; ő pedig ezt mondta nekem: Értsd meg, embernek fia, mert a vég idejére szól a látomás. Dániel 8:16, 17.

The “vision” in the previous verse, that is “at the time of the end” is the “chazon” vision, and the “time of the end” in the book of Daniel is 1798. This is the “vision” which Daniel had sought to understand, but it was not the “vision” Gabriel was told to make Daniel to understand. For that Gabriel is going to provide a second witness.

Az előző versben szereplő „látomás”, vagyis „a vég idején” a „cházón” látomás, és „a vég ideje” Dániel könyvében 1798. Ez az a „látomás”, amelyet Dániel igyekezett megérteni, de nem ez volt az a „látomás”, amelynek megértésére Gábriel utasítást kapott, hogy Dánielt eljuttassa. Ehhez Gábriel egy második tanút fog adni.

> So he came near where I stood: and when he came, I was afraid, and fell upon my face: but he said unto me, Understand, O son of man: for at the time of the end shall be the vision. Now as he was speaking with me, I was in a deep sleep on my face toward the ground: but he touched me, and set me upright. And he said, Behold, I will make thee know what shall be in the last end of the indignation: for at the time appointed the end shall be. Daniel 8:17–19.

> Odajött tehát ahhoz a helyhez, ahol álltam; és amikor odajött, megrettentem, és arcomra estem; ő pedig ezt mondta nekem: Értsd meg, embernek fia, mert az utolsó időre szól a látomás. És miközben beszélt velem, mély álomba estem arccal a földre; de megérintett engem, és talpra állított. Majd ezt mondta: Íme, tudtodra adom, mi lesz a harag végső idején; mert a rendelt időben lesz a vég. Dániel 8:17–19.

Gabriel takes up his job assignment by informing Daniel to, “behold,” which is informing Daniel to consider the next fact. The next fact is that the “last indignation,” of the two “seven times” of Leviticus twenty-six, ends in 1844. The “last indignation” is directly identified as a time prophecy, for it has a “time appointed” that it will “end.” The “indignation” must represent a period of time, for it has a “time appointed” for its ending. If the “indignation” was simply a point in time it would not have an end, it would simply be the point when it took place.

Gábriel hozzáfog megbízatásának teljesítéséhez azzal, hogy Dánielt így szólítja meg: „íme”, vagyis arra inti Dánielt, hogy vegye fontolóra a következő tényt. A következő tény az, hogy a Léviticus 26 két „hét ideje” közül az „utolsó harag” 1844-ben ér véget. Az „utolsó harag” közvetlenül időpróféciaként van azonosítva, mert „meghatározott ideje” van annak, hogy „véget érjen”. A „haragnak” időszakot kell jelölnie, mert „meghatározott ideje” van a végének. Ha a „harag” pusztán egyetlen időpont volna, nem volna vége, hanem egyszerűen az az időpont volna, amikor bekövetkezett.

The “indignation” had an ending point that is marked, so it represents the end of a period of time. The period of time is represented as “the last indignation.” If there is a last, then there must be a first. The “first indignation” is identified in Daniel chapter eleven, and there it is also a period of time, for the papacy was going to “practice and prosper” until the end of the “indignation”.

A „felháborodásnak” kijelölt végpontja volt, tehát egy időszak végét jelképezi. Ezt az időszakot „az utolsó felháborodásként” ábrázolja. Ha van utolsó, akkor szükségképpen kell lennie elsőnek is. Az „első felháborodás” Dániel könyvének tizenegyedik fejezetében van megjelölve, és ott is egy időszakot jelent, mert a pápaság „cselekedni és gyarapodni” fog a „felháborodás” végéig.

> And some of them of understanding shall fall, to try them, and to purge, and to make them white, even to the time of the end: because it is yet for a time appointed. And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:35, 36.

> És némelyek az értelmesek közül elbuknak, hogy megpróbáltassanak, megtisztíttassanak és megfehéríttessenek a vég idejéig; mert ez még a rendelt időre szól. És a király tetszése szerint cselekszik; felmagasztalja és felnégyeli magát minden isten fölé, és csodálatos dolgokat szól az istenek Istene ellen, és szerencsés lesz, míg a harag teljessé nem lesz; mert aminek el kell határoztatnia, az meglesz. Dániel 11:35, 36.

In these two verses, the king that does according to his will and exalts himself is the subject. Verse thirty-six is the verse Paul paraphrases, as he identifies the “man of sin” who is seated in the temple of God showing himself that he is God. The persecution of the Dark Ages from the year 538 through to 1798 is identified in verse thirty-five, and it continues until “the time of the end” which was 1798, which was the “time appointed.” Verse thirty-six then identifies that the papacy would “prosper” “till the indignation be accomplished.” The verse identifies that the papacy prospered until 1798, at which point, the first “indignation,” had been “accomplished.” God’s prophetic Word had “determined” that the papacy would continue for twelve hundred and sixty years, until 1798, which was the “time of the end.”

E két versben az a király a tárgy, aki a maga tetszése szerint cselekszik, és felmagasztalja magát. A harminchatodik vers az a vers, amelyet Pál parafrazeál, amikor azonosítja a „bűn emberét”, aki Isten templomában ül, és azt mutogatja magáról, hogy ő Isten. Az 538. évtől 1798-ig tartó sötét középkori üldözést a harmincötödik vers azonosítja, és az „vég idejéig” tart, amely 1798 volt, s ez volt a „meghatározott idő”. A harminchatodik vers ezután azonosítja, hogy a pápaság „szerencsésen halad” „mindaddig, míg a felindulás be nem telik”. A vers azonosítja, hogy a pápaság 1798-ig virágzott, amely ponton az első „felindulás” „betelt”. Isten prófétai Igéje „elhatározta”, hogy a pápaság ezerkétszázhatvan évig, 1798-ig, vagyis a „vég idejéig” tartson.

The first “indignation” ended in 1798, and “the last indignation” ended in 1844. Both indignations are represented as periods of time, which had specific endings, thus identifying them both as time prophecies. Gabriel was commanded by Palmoni to make Daniel understand the appearance vision (“mareh”), of the “evening and mornings” (days) that identified October 22, 1844, and he did so by providing a second witness to that date.

Az első „harag” 1798-ban ért véget, az „utolsó harag” pedig 1844-ben ért véget. Mindkét harag időszakként van ábrázolva, amelyeknek meghatározott végük volt, s így mindkettő idői próféciaként azonosítható. Gábrielnek Palmoni azt parancsolta, hogy értse meg Dániellel a „jelenés” látomását („mareh”), az „esték és reggelekét” (napokét), amely 1844. október 22-ét azonosította, és ezt úgy tette meg, hogy második tanúbizonyságot szolgáltatott e dátum mellett.

The “chazon” vision of verse thirteen, which Daniel desired to understand, was the vision of the trampling down that ended at the “time of the end” in 1798. The “mareh” vision of verse fourteen, ended with the appearance of Christ in the Most Holy Place on October 22, 1844, in fulfillment of the time prophecy of twenty-three hundred years, and also the fulfillment of the time prophecy of the twenty-five hundred and twenty years. Both of those time prophecies are represented upon Habakkuk’s sacred tables, which Sister White identifies were directed by the hand of the Lord, and should not be altered.

A tizenharmadik vers „chazon” látomása, amelynek megértésére Dániel vágyott, a tiprásról szóló látomás volt, amely a „vég idején”, 1798-ban ért véget. A tizennegyedik vers „mareh” látomása Krisztus megjelenésével ért véget a Szentek Szentjében 1844. október 22-én, a kétezer-háromszáz évre szóló időprófécia beteljesedéseként, valamint a kétezer-ötszázhúsz évre szóló időprófécia beteljesedéseként is. Mindkét időpróféciát Habakuk szent táblái szemléltetik, amelyekről White testvér kijelenti, hogy az Úr keze irányította őket, és nem szabad megváltoztatni őket.

We will continue this study in the next article.

Ezt a tanulmányt a következő cikkben folytatjuk.

> “We have many lessons to learn, and many, many to unlearn. God and heaven alone are infallible. Those who think that they will never have to give up a cherished view, never have occasion to change an opinion, will be disappointed. As long as we hold to our own ideas and opinions with determined persistency, we cannot have the unity for which Christ prayed.” Review and Herald, July 26, 1892.

> „Sok tanulságot kell megtanulnunk, és igen sokat el is kell felejtenünk. Egyedül Isten és a menny tévedhetetlen. Akik azt gondolják, hogy soha nem kell majd feladniuk egy dédelgetett nézetet, és soha nem adódik alkalom arra, hogy megváltoztassák a véleményüket, csalódni fognak. Amíg makacs állhatatossággal ragaszkodunk saját elképzeléseinkhez és véleményeinkhez, nem lehet meg bennünk az az egység, amelyért Krisztus imádkozott.” Review and Herald, 1892. július 26.

Back to Articles