Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty-Two

Dániel könyve – Száznyolcvankettedik rész

Prophetic Alliances and Battles: From Ancient Seleucus to Modern Geopolitics

Prófétai szövetségek és csaták: az ősi Szeleukosztól a modern geopolitikáig

Author

Jeff Pippenger

Published

April 12, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Verses thirteen and fourteen, identify a history where Seleucus and Philip of Macedon were forming an alliance, and they typify the United States, which is the first proxy army of Rome, and Macedon (Greece) is a symbol of the United Nations. In that early history, an alliance of the king of the north (Seleucus) and Philip (Greece), represents the history that leads into the Battle of Panium, which, two centuries later, had the name of the town changed from Panium, into the town of Caesarea Philippi. The twofold name of the town was not commemorating the alliance of Seleucus and Philip of Macedon.

A tizenharmadik és tizennegyedik vers egy olyan történelmet azonosít, amelyben Szeleukosz és Macedóniai Philipposz szövetséget kötöttek, és ők az Egyesült Államokat jelképezik, amely Róma első proxihadserege, Macedónia (Görögország) pedig az Egyesült Nemzetek szimbóluma. Abban a korai történelemben az északi király (Szeleukosz) és Philipposz (Görögország) szövetsége azt a történelmet ábrázolja, amely a pánioni csatába torkollik; e csata helyszínének nevét két évszázaddal később Paniumról Caesarea Philippi városára változtatták. A város kettős neve nem Szeleukosz és Macedóniai Philipposz szövetségének állított emléket.

The name “Caesarea Philippi” derives from the historical transformation of the ancient city known as Paneas or Panium. The city was originally named Paneas due to its proximity to a prominent spring dedicated to the Greek god Pan. The spring, which was a significant religious site in antiquity, fed into the Jordan River.

A „Caesarea Philippi” elnevezés az ősi, Paneas vagy Panium néven ismert város történeti átalakulásából ered. A várost eredetileg Paneasnak nevezték, mivel közel feküdt egy jelentős forráshoz, amelyet a görög Pán istennek szenteltek. A forrás, amely az ókorban jelentős vallási helyszín volt, a Jordán folyóba ömlött.

During the reign of King Herod the Great, around the 1st century BC, the city underwent significant renovations and was expanded and beautified. Caesarea Philippi was named by Herod Philip, a son of Herod the Great. He named the city Caesarea in honor of the Roman Emperor Caesar Augustus, and Philippi after himself, thus Caesarea Philippi. Therefore, “Caesarea Philippi” is a combination of “Caesarea,” reflecting Herod’s homage to Caesar Augustus, and "Philippi," honoring Herod Philip.

Nagy Heródes király uralkodása alatt, az i. e. 1. század táján, a város jelentős felújításokon ment keresztül, továbbá kibővítették és megszépítették. Caesarea Philippit Heródes Fülöp, Nagy Heródes egyik fia nevezte el. A várost Caesareának nevezte el a római császár, Augustus Caesar tiszteletére, a Philippi nevet pedig önmagáról adta; így lett a neve Caesarea Philippi. Ezért a „Caesarea Philippi” a „Caesarea” és a „Philippi” elemek összekapcsolása: az előbbi Heródes hódolatát fejezi ki Augustus Caesar iránt, az utóbbi pedig Heródes Fülöpnek állít emléket.

Prophetically Panium is associated with a confederacy between Seleucus and Philip of Macedon, and also the alliance between Caesar and Herod Philip. Those two alliances address the alliance between the United States and the United Nations that follows the collapse of Putin’s Russia as represented by Seleucus and Philip. They also represent the alliance between the Papacy, who is the mother, and the United States, who is the daughter, as represented by Caesar and Philip, who were both representatives of Rome. Together they identify the United States reaching “across the gulf to grasp the hand of the Roman power,” and reaching “over the abyss to clasp hands with Spiritualism.” Before the Sunday law of verse sixteen, the threefold union is already put in place.

Prófétikusan Panium a Szeleukosz és a makedóniai Philipposz közötti szövetséggel áll kapcsolatban, továbbá a Caesar és Heródes Philipposz közötti szövetséggel is. Ez a két szövetség az Egyesült Államok és az Egyesült Nemzetek közötti szövetséget jeleníti meg, amely Putyin Oroszországának összeomlását követi, amelyet Szeleukosz és Philipposz jelképez. Egyúttal a Pápaság, aki az anya, és az Egyesült Államok, aki a leány, közötti szövetséget is ábrázolják, Caesar és Philipposz által jelképezve, akik mindketten Róma képviselői voltak. Együtt azt azonosítják, hogy az Egyesült Államok „átnyúl a szakadékon, hogy megragadja a római hatalom kezét”, és „átér a mélység fölött, hogy kezet fogjon a spiritualizmussal”. A tizenhatodik vers vasárnapi törvénye előtt a hármas unió már létrejött.

Panium represents the center of Greek worship of the god Pan. The spring that was dedicated to the Greek god Pan, was also known at that time as the “Gates of Hell,” and when Jesus visited there, His statement about the “Gates of Hell,” identifies a struggle between the political and religious attributes of Greece (globalism), and apostate Protestantism that takes place in the last days. It is the battle that was first initiated by the rich President that stirred up the realm of Grecia in verse two. It is a worldwide external battle and also an internal battle with the United States.

Pánium a Pan isten görög kultuszának központját jelképezi. A forrást, amelyet a görög Pan istennek szenteltek, abban az időben a „Pokol Kapui”-ként is ismerték, és amikor Jézus ott járt, a „Pokol Kapui”-ról tett kijelentése a görögség (globalizmus) politikai és vallási jellemzői, valamint az utolsó napokban megjelenő hitehagyott protestantizmus közötti küzdelmet azonosítja. Ez az a harc, amelyet először a gazdag elnök indított el, aki a második versben felkavarta Görögország birodalmát. Ez világszintű külső küzdelem, ugyanakkor belső harc is az Egyesült Államokon belül.

The religion of globalism, is the religion of the dragon, which in our modern setting is the religion of woke-ism. In 2020, the beast from the bottomless pit, identified in Revelation chapter eleven, manifested its political and religious power and slew both horns of the earth beast. That bottomless pit, among other things, is represented by the “Spring of Pan,” that fed the Jordan River.

A globalizmus vallása a sárkány vallása, amely mai környezetünkben a woke-izmus vallása. 2020-ban a mélység kútjából feljövő fenevad, amelyet a Jelenések könyvének tizenegyedik fejezete azonosít, kinyilvánította politikai és vallási hatalmát, és megölte a földből feljövő fenevad mindkét szarvát. Ezt a mélységet, egyebek mellett, a „Pán forrása” jelképezi, amely a Jordán folyót táplálta.

In Greek mythology, Pan was associated with nature, wilderness, and rustic music, and the presence of a spring dedicated to him, and held religious importance for worshippers. The god Pan is often depicted with the legs, horns, and ears of a goat. Pan was considered the god of shepherds and flocks, and was often portrayed as a playful and mischievous deity who frolicked in the forests and mountains. The imagery of Pan as a goat-legged deity agrees with Daniel chapter eight, where Greece is represented by a he-goat. Goats are a common domestic animal in ancient Greece, and were often found in mountainous regions where Pan was believed to roam. This depiction became a prominent feature of Pan’s iconography and persisted in Greek art and literature depicting the god, including the national currency.

A görög mitológiában Pán a természettel, a vadonnal és a pásztori zenével állt kapcsolatban, és a neki szentelt forrás jelenléte vallási jelentőséggel bírt a tisztelők számára. Pán istent gyakran kecskelábakkal, szarvakkal és kecskefülekkel ábrázolják. Pánt a pásztorok és a nyájak istenének tartották, és gyakran játékos és csínytevő istenségként jelenítették meg, aki az erdőkben és a hegyekben tobzódott. Pánnak mint kecskelábú istenségnek a képisége összhangban áll Dániel könyve nyolcadik fejezetével, ahol Görögországot egy bak képviseli. A kecskék az ókori Görögországban gyakori háziállatok voltak, és gyakran előfordultak a hegyvidéki területeken, ahol a hit szerint Pán kóborolt. Ez az ábrázolás Pán ikonográfiájának meghatározó vonásává vált, és fennmaradt az istent megjelenítő görög művészetben és irodalomban, beleértve a nemzeti valutát is.

When Jesus visited Caesarea Philippi, He identified that the “Gates of Hell” would not prevail against the church. What Peter had stated in answer to Jesus’ question is understood in Christian history and tradition as the “Christian Confession.”

Amikor Jézus Cézárea Filippibe látogatott, kijelentette, hogy a „Pokol kapui” nem vesznek erőt az egyházon. Amit Péter Jézus kérdésére válaszul mondott, azt a keresztény történelem és hagyomány „keresztény hitvallásként” érti.

> When Jesus came into the coasts of Caesarea Philippi, he asked his disciples, saying, Whom do men say that I the Son of man am? And they said, Some say that thou art John the Baptist: some, Elias; and others, Jeremias, or one of the prophets. He saith unto them, But whom say ye that I am? And Simon Peter answered and said, Thou art the Christ, the Son of the living God. And Jesus answered and said unto him, Blessed art thou, Simon Barjona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but my Father which is in heaven. And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Then charged he his disciples that they should tell no man that he was Jesus the Christ. Matthew 16:13–20.

> Amikor Jézus Cézárea Filippi vidékére érkezett, megkérdezte tanítványait, mondván: Kinek mondanak engem az emberek, az Emberfiát? Ők pedig mondták: Némelyek Keresztelő Jánosnak; mások Illésnek; ismét mások Jeremiásnak, vagy valamelyik prófétának. Ő így szólt hozzájuk: Hát ti kinek mondotok engem? Simon Péter pedig felelvén, mondta: Te vagy a Krisztus, az élő Isten Fia. Jézus pedig felelvén, mondta neki: Boldog vagy, Simon, Jónának fia, mert nem test és vér jelentette ki ezt neked, hanem az én mennyei Atyám. Én pedig azt mondom neked, hogy te Péter vagy, és ezen a kősziklán építem fel egyházamat, és a pokol kapui sem vesznek erőt rajta. Neked adom a mennyek országának kulcsait; és amit megkötsz a földön, meg lesz kötve a mennyekben is; és amit feloldasz a földön, fel lesz oldva a mennyekben is. Akkor meghagyta tanítványainak, hogy senkinek se mondják el, hogy ő Jézus, a Krisztus. Máté 16:13–20.

This passage is significant because it represents a pivotal moment in Jesus’ ministry and the development of Christian theology. Peter’s confession of Jesus as the Messiah, the Son of the living God, is seen as the foundation of Christian faith and the cornerstone upon which the church is built. The phrase “on this rock I will build my church” is interpreted in Catholic tradition as a reference to Peter himself, whom Jesus identifies as the “rock” upon which the church will be built. This interpretation serves as the basis for the papal primacy and authority in Catholic theology.

Ez a szakasz jelentőségteljes, mert döntő jelentőségű pillanatot képvisel Jézus szolgálatában és a keresztény teológia kibontakozásában. Péter hitvallását, amelyben Jézust Messiásnak, az élő Isten Fiának vallja, a keresztény hit alapjának és annak a sarokkőnek tekintik, amelyre az egyház épül. Az a kijelentés, hogy „e kősziklára építem egyházamat”, a katolikus hagyományban magára Péterre vonatkozó utalásként értelmeződik, akit Jézus annak a „kősziklának” nevez meg, amelyre az egyház felépül. Ez az értelmezés szolgál alapul a pápai primátusnak és tekintélynek a katolikus teológiában.

In Protestant theology, the “rock” is not understood to refer to Peter personally, but to Peter’s confession of faith in Jesus as the Messiah and the Son of God. In this view, the foundation of the church is not Peter, but the confession that Jesus is the Christ and the Son of God. Regardless of theological interpretation, the Confession of Peter in Matthew 16:13–20 is considered a central and foundational passage in Christian belief, emphasizing the identity of Jesus as the Messiah and the Son of God, and affirming the mission and purpose of the church.

A protestáns teológiában a „szikla” alatt nem magát Pétert értik, hanem Péternek a Jézusba mint Messiásba és Isten Fiába vetett hitvallását. E felfogás szerint az egyház alapja nem Péter, hanem az a hitvallás, hogy Jézus a Krisztus és Isten Fia. A teológiai értelmezéstől függetlenül Péter hitvallását a Máté 16:13–20-ban a keresztény hit központi és alapvető jelentőségű szakaszának tekintik, amely hangsúlyozza Jézus mint Messiás és Isten Fia azonosságát, és megerősíti az egyház küldetését és rendeltetését.

In the previous article we presented a passage from The Desire of Ages, where Sister White identifies some of the issues associated with Christ’s visit to Caesarea Philippi. One of the points she notes is that Christ had taken the disciples away from the influence of the Jews for the purpose of setting forth the lessons of Caesarea Philippi.

Az előző cikkben bemutattunk egy részletet a Jézus élete című műből, amelyben White testvér azonosít néhány kérdést, amelyek Krisztus Cézárea Filippibe tett látogatásával kapcsolatosak. Az egyik pont, amelyet megemlít, az, hogy Krisztus azért vitte el a tanítványokat a zsidók befolyásától távol, hogy feltárja előttük a Cézárea Filippinél adott tanításokat.

> “Jesus and His disciples had now come into one of the towns about Caesarea Philippi. They were beyond the limits of Galilee, in a region where idolatry prevailed. Here the disciples were withdrawn from the controlling influence of Judaism, and brought into closer contact with the heathen worship. Around them were represented forms of superstition that existed in all parts of the world. Jesus desired that a view of these things might lead them to feel their responsibility to the heathen. During His stay in this region, He endeavored to withdraw from teaching the people, and to devote Himself more fully to His disciples.” The Desire of Ages, 411.

> „Jézus és tanítványai most Caesarea Filippi környékének egyik városába érkeztek. Galilea határain túl voltak, egy olyan vidéken, ahol a bálványimádás uralkodott. Itt a tanítványok kikerültek a zsidóság irányító befolyása alól, és közelebbi kapcsolatba kerültek a pogány istentisztelettel. Körülöttük a babonaság olyan formái jelentek meg, amelyek a világ minden részén megtalálhatók voltak. Jézus azt kívánta, hogy e dolgok szemlélete vezesse őket arra, hogy átérezzék felelősségüket a pogányok iránt. E vidéken való tartózkodása alatt arra törekedett, hogy visszavonuljon a nép tanításától, és magát teljesebben tanítványainak szentelje.” Jézus élete, 411.

On July 18, 2020, Christ removed the disciples of September 11, 2001 from the influence of Laodicean Adventism. The first disappointment in the parable of the ten virgins produced a separation of the movement from the assembly of mockers that was in the process of being passed by. This truth was fulfilled in Millerite history on April 19, 1844, and again on July 18, 2020. The history of the tarrying time then began, and it possesses the signature of “Truth” in both the movement of the first and third angels.

2020. július 18-án Krisztus eltávolította a 2001. szeptember 11-i tanítványokat a laodiceai adventizmus befolyása alól. A tíz szűzről szóló példázatban az első csalódás a mozgalom elkülönülését eredményezte a csúfolódók gyülekezetétől, amely éppen az elhaladás folyamatában volt. E kijelentés a millerita történelemben 1844. április 19-én teljesedett be, majd ismét 2020. július 18-án. Ekkor kezdődött a késedelem idejének története, és ez mind az első, mind a harmadik angyal mozgalmában az „Igazság” ismertetőjegyét hordozza.

The first disappointment is the first of three waymarks, and the history concludes with the Great Disappointment of October 22, 1844, that typifies the “great earthquake” of Revelation chapter eleven. The beginning, first letter of the Hebrew alphabet represents a disappointment, and the ending, twenty-second letter of the Hebrew alphabet also represents a disappointment. The thirteenth letter, representing rebellion, identifies the disappointment of the foolish virgins who manifest their lost condition when the call at Midnight identifies who has and who has not prepared for the crisis. The twenty-two letters of the Hebrew alphabet represent the symbol of the combination of Divinity with humanity that is accomplished within that history, though the Millerite history represents the first Kadesh, and our history today represents the last Kadesh.

Az első csalódás a három határjel közül az első, és a történet 1844. október 22-ének nagy csalódásával zárul, amely a Jelenések könyve tizenegyedik fejezetének „nagy földrengését” előképezi. A kezdet, a héber ábécé első betűje, csalódást jelképez, és a vég, a héber ábécé huszonkettedik betűje, szintén csalódást jelképez. A tizenharmadik betű, amely a lázadást jelképezi, a balga szüzek csalódását azonosítja, akik elveszett állapotukat akkor nyilvánítják ki, amikor az éjféli kiáltás feltárja, ki készült fel a válságra, és ki nem. A héber ábécé huszonkét betűje az istenség és az emberség egyesülésének jelképét képviseli, amely e történelmen belül valósul meg, jóllehet a millerita történelem az első Kádeszt jelképezi, míg a mi mai történelmünk az utolsó Kádeszt.

The two lines are parallel, but one represents the failure of God’s people and the other the victory of God’s people. Just before the cross, Jesus brought His disciples to Panium, just as He has brought His last-day disciples to Panium, and in doing so He allowed a disappointment to remove His last day disciples from the “controlling influence” of Laodicean Adventism, represented by “Judaism” in the history of Matthew chapter sixteen. In doing so, He also simultaneously brought His disciples into a closer contact with heathenism, thus representing the working environment of His last-day disciples who are now living in the full-blown manifestation of satanic power represented by the modern communication systems that are being employed to lead the entire world into receiving the mark of the beast.

A két vonal párhuzamos, de az egyik Isten népének kudarcát, a másik pedig Isten népének győzelmét ábrázolja. Közvetlenül a kereszt előtt Jézus Paniumba vitte tanítványait, miként utolsó napi tanítványait is Paniumba vitte, és ezzel megengedte, hogy egy csalódás eltávolítsa utolsó napi tanítványait a laodiceai adventizmus „irányító befolyásától”, amelyet Máté tizenhatodik fejezetének történetében a „zsidóság” jelképez. Ennek során ugyanakkor tanítványait közelebbi érintkezésbe is vitte a pogánysággal, ily módon ábrázolva utolsó napi tanítványainak munkakörnyezetét, akik most a sátáni hatalom teljesen kibontakozott megnyilvánulásában élnek, amelyet azok a modern kommunikációs rendszerek jelképeznek, amelyeket arra használnak, hogy az egész világot a fenevad bélyegének elfogadására vezessék.

The history of Caesarea Philippi aligns with the history of the Battle of Panium, and verses thirteen through fifteen. Christ and His disciples, were standing in the shadow of the cross, typifying His last-day disciples standing in the shadow of the Sunday law. There, in verses thirteen through fifteen, which was Caesarea Philippi, and also the Battle of Panium, which is where we stand today, Christ began to teach His disciples about what was about to happen in verse sixteen.

Caesarea Philippi története egybeesik a Paniumi csata történetével és a tizenharmadiktól a tizenötödik versekig terjedő szakaszsal. Krisztus és az Ő tanítványai a kereszt árnyékában álltak, ami az Ő végidei tanítványait jelképezi, amint a vasárnapi törvény árnyékában állnak. Ott, a tizenharmadiktól a tizenötödik versekig terjedő szakaszban, amely Caesarea Philippi volt, és egyben a Paniumi csata is, ahol ma mi állunk, Krisztus elkezdte tanítani tanítványait arról, ami a tizenhatodik versben bekövetkezni készült.

> “He was about to tell them of the suffering that awaited Him. But first He went away alone, and prayed that their hearts might be prepared to receive His words.” The Desire of Ages, 411.

> „Arra készült, hogy beszéljen nekik az Őt váró szenvedésről. Előbb azonban egyedül elvonult, és azért imádkozott, hogy szívük felkészüljön szavainak befogadására.” Jézus élete, 411.

Before Christ told His disciples of the cross, He first went away, or He tarried, thus marking the tarrying time in the parable and the history from July 18, 2020 to July 2023.

Mielőtt Krisztus beszélt volna tanítványainak a keresztről, előbb eltávozott, illetve késlekedett, ily módon megjelölve a példázatban szereplő késlekedési időt, valamint a 2020. július 18-tól 2023 júliusáig terjedő történelmet.

> “Upon joining them, He did not at once communicate that which He desired to impart. Before doing this, He gave them an opportunity of confessing their faith in Him that they might be strengthened for the coming trial.” The Desire of Ages, 411.

> „Amikor csatlakozott hozzájuk, nem közölte azonnal azt, amit közölni kívánt velük. Mielőtt ezt megtette volna, alkalmat adott nekik arra, hogy hitet tegyenek mellette, hogy megerősödjenek az előttük álló próbatételre.” Jézus élete, 411.

In July 2023, the Lord began to give opportunity for those involved with the disappointment, to express their faith. He did so by opening up the message of Ezekiel thirty-seven, which was a confirmation of the message of September 11, 2001. It was the thread that tied the sealing time from September 11, 2001 to the soon coming Sunday law together. It did so by placing the disappointment of July 18, 2020 in the structure of truth, for, those who were willing to see, could recognize that every reformatory movement has a theme that runs through their peculiar sacred history.

2023 júliusában az Úr alkalmat kezdett adni azoknak, akik kapcsolatban álltak a csalódással, hogy kifejezzék hitüket. Ezt úgy tette, hogy megnyitotta Ezékiel harminchetedik fejezetének üzenetét, amely a 2001. szeptember 11-i üzenet megerősítése volt. Ez volt az a fonal, amely összekötötte a pecsételés idejét 2001. szeptember 11-től a hamarosan eljövendő vasárnapi törvénnyel. Ezt azáltal tette, hogy a 2020. július 18-i csalódást az igazság szerkezetébe helyezte, mert azok, akik hajlandók voltak meglátni, felismerhették, hogy minden reformmozgalomnak van egy témája, amely végighúzódik sajátos szent történelmén.

In the last days, the message of the third woe arrived on September 11, 2001, then a false message of the third woe was proclaimed that produced a disappointment, but the message that brought them back to life after three and a half days of being dead, dry and scattered bones was the message of the four winds, that is also the third woe.

Az utolsó napokban a harmadik jaj üzenete 2001. szeptember 11-én érkezett meg, majd a harmadik jaj hamis üzenetét hirdették, amely csalódást eredményezett; ám az az üzenet, amely három és fél napnyi halott, száraz és szétszórt csontok állapota után ismét életre keltette őket, a négy szél üzenete volt, amely egyúttal a harmadik jaj is.

The last-day disciples can see, if they choose to see, that the three waymarks of the sealing of the one hundred and forty-four thousand are the same theme at each step, and that at the second step, the rebellion represented by the thirteenth letter of the Hebrew alphabet confirmed the message as “Truth.” A second witness the Lord provided was in the fact that the first disappointment of prior reformatory movements was based upon rebellion against God’s revealed will, whether it was Moses not circumcising his son, or Uzzah touching that ark, or Martha and Mary doubting Jesus’ word concerning the death of Lazarus. The only reform line that did not uphold the fact that the first disappointment was based upon disobedience was the reform movement of the Millerites, but it was also shown at that time that the history of the Millerites possessed internal waymarks that were based upon the truth of the eighth, being of the seven.

Az utolsó napok tanítványai láthatják, ha úgy döntenek, hogy látnak, hogy a száznegyvennégyezer megpecsételésének három útjelzője minden egyes lépésnél ugyanazt a témát hordozza, és hogy a második lépésnél a héber ábécé tizenharmadik betűje által jelképezett lázadás a „Jelenvaló igazság”-ként erősítette meg az üzenetet. Második tanúbizonyságként az Úr azt adta, hogy a korábbi reformmozgalmak első csalódása Isten kinyilatkoztatott akarata elleni lázadáson alapult, akár arról volt szó, hogy Mózes nem metélte körül a fiát, akár arról, hogy Uzza megérintette a ládát, akár arról, hogy Márta és Mária kételkedtek Jézus Lázár halálára vonatkozó szavában. Az egyetlen reformvonal, amely nem tartotta fenn azt a tényt, hogy az első csalódás az engedetlenségen alapult, a millerita reformmozgalom volt, de abban az időben az is bemutatást nyert, hogy a milleriták története belső útjelzőkkel rendelkezett, amelyek a nyolcadiknak — a hét közül valónak — igazságára épültek.

The fact that the eighth is of the seven is a major element of the Revelation of Jesus Christ which is now being unsealed, and the transition of the Philadelphian Millerite movement unto the Laodicean church was a waymark that identified when the Laodicean movement of the third angel would transition unto the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. Thus, the fact that the first Millerite disappointment was accomplished without their movement manifesting disobedience, provided the contrast for the same waymark in the last days where the Laodicean movement of the third angel would disobey and produce a disappointment, and in so doing would align with the Millerite waymark, and produce the logic to see the movement of the one hundred and forty-four thousand is the eighth, that is of the seven.

Az a tény, hogy a nyolcadik a hét közül való, a Jézus Krisztus kinyilatkoztatásának egyik meghatározó eleme, amely most pecsételtetik fel, és a filadelfiai millerita mozgalomnak a laodiceai egyházba való átmenete olyan útjelző volt, amely azonosította, mikor megy át a harmadik angyal laodiceai mozgalma a száznegyvennégyezer filadelfiai mozgalmába. Ennélfogva az a tény, hogy az első millerita csalódás úgy teljesedett be, hogy mozgalmuk nem nyilvánított engedetlenséget, ellenpontul szolgált ugyanazon útjelző számára az utolsó napokban, amikor a harmadik angyal laodiceai mozgalma engedetlen lesz, és csalódást idéz elő, és ily módon összhangba kerül a millerita útjelzővel, valamint megteremti azt a logikát, amely által felismerhető, hogy a száznegyvennégyezer mozgalma a nyolcadik, amely a hét közül való.

On July 2023, the Lord raised up a “voice in the wilderness” in order to prepare His last-day people for the crisis of the Sunday law, and once He returned from tarrying in prayer unto the disciples, He gave them opportunity to express their faith. In Christ’s day the message was His baptism, the point where Jesus, became Jesus Christ. That waymark aligns with September 11, 2001, and His disciples were asked what men thought, and then asked what the disciples themselves thought about Christ.

2023 júliusában az Úr egy „pusztában kiáltó szót” támasztott, hogy előkészítse utolsó napokbeli népét a vasárnaptörvény válságára; és miután az imádságban való időzésből visszatért a tanítványokhoz, alkalmat adott nekik hitük kifejezésére. Krisztus napjaiban az üzenet az Ő keresztsége volt, az a pont, ahol Jézusból Jézus Krisztus lett. Ez az útjelző 2001. szeptember 11-ével áll összhangban, és tanítványait megkérdezte, mit gondolnak az emberek, majd azt is megkérdezte, mit gondolnak maguk a tanítványok Krisztusról.

> “Upon joining them, He did not at once communicate that which He desired to impart. Before doing this, He gave them an opportunity of confessing their faith in Him that they might be strengthened for the coming trial. He asked, ‘Whom do men say that I the Son of man am?’

> „Amikor csatlakozott hozzájuk, nem közölte azonnal azt, amit át akart nekik adni. Mielőtt ezt megtette volna, alkalmat adott nekik arra, hogy hitet tegyenek mellette, hogy megerősödjenek a rájuk váró próbatételre. Megkérdezte: „Kinek mondanak engem az emberek, az Emberfiát?””

> “Sadly the disciples were forced to acknowledge that Israel had failed to recognize their Messiah. Some indeed, when they saw His miracles, had declared Him to be the Son of David. The multitudes that had been fed at Bethsaida had desired to proclaim Him king of Israel. Many were ready to accept Him as a prophet; but they did not believe Him to be the Messiah.” The Desire of Ages, 411.

> „Szomorú módon a tanítványok kénytelenek voltak elismerni, hogy Izráel nem ismerte fel Messiását. Némelyek valóban, amikor látták az Ő csodáit, Dávid Fiának nyilvánították Őt. A sokaság, amely Betszaidánál jóllakatott, Izráel királyává akarta Őt kikiáltani. Sokan készek voltak elfogadni Őt prófétának; de nem hitték, hogy Ő a Messiás.” Jézus élete, 411.

The majority of Adventism did not believe in the third woe of September 11, 2001. They believed some of the miracles of the prophetic Word that had been presented in the movement, and some understood that the message of September 11, 2001 had elements of truth, but they did not truly believe the claims of September 11, 2001.

Az adventizmus többsége nem hitte el a 2001. szeptember 11-i harmadik jajt. Hitték a mozgalomban bemutatott prófétai Ige némely csodáit, és egyesek megértették, hogy a 2001. szeptember 11-i üzenetnek vannak igazságelemei, de a 2001. szeptember 11-re vonatkozó állításokat valójában nem hitték el.

The claim of September 11, 2001 had been typified by the claim of August 11, 1840, and that claim was expressed by Sister White when commenting upon the fulfillment of August 11, 1840. She stated:

A 2001. szeptember 11-i állítást előképezte az 1840. augusztus 11-i állítás, és ezt az állítást White testvérnő fejezte ki, amikor az 1840. augusztus 11-ének beteljesedését kommentálta. Ezt mondta:

> “At the very time specified, Turkey, through her ambassadors, accepted the protection of the allied powers of Europe, and thus placed herself under the control of Christian nations. The event exactly fulfilled the prediction. When it became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and a wonderful impetus was given to the advent movement. Men of learning and position united with Miller, both in preaching and in publishing his views, and from 1840 to 1844 the work rapidly extended.” The Great Controversy, 334, 335.

> „Éppen a megjelölt időben Törökország követei által elfogadta Európa szövetséges hatalmainak védelmét, és ezáltal keresztény nemzetek ellenőrzése alá helyezte magát. Az esemény pontosan beteljesítette az előrejelzést. Amikor ez ismertté vált, sokaságok győződtek meg a Miller és társai által elfogadott prófétai értelmezési elvek helyességéről, és csodálatos lendületet kapott az adventmozgalom. Tanult és tekintélyes emberek csatlakoztak Millerhez, mind nézeteinek hirdetésében, mind közzétételében, és 1840-től 1844-ig a munka gyorsan terjedt.” A nagy küzdelem, 334, 335.

What was confirmed on August 11, 1840 was that Miller’s prophetic views were accurate, and the claim of September 11, 2001 is the confirmation that Future for America’s prophetic views are accurate. The unrepentant multitude in July of 2023 could not and would not accept the premise that the methodology designed by Christ, and entrusted to Future for America is actually the methodology of the latter rain. But then Christ asked His disciples what they, not the multitude thought.

Ami 1840. augusztus 11-én megerősítést nyert, az az volt, hogy Miller prófétai nézetei helytállóak; és a 2001. szeptember 11-ére vonatkozó állítás annak megerősítése, hogy a Future for America prófétai nézetei helytállóak. A 2023 júliusában jelen lévő bűnbánatot nem tartó sokaság nem tudta és nem is akarta elfogadni azt az előfeltevést, hogy a Krisztus által megtervezett és a Future for Americára bízott módszertan valójában a késői eső módszertana. Krisztus azonban ekkor megkérdezte tanítványait, hogy ők — nem pedig a sokaság — mit gondolnak.

> “Jesus now put a second question, relating to the disciples themselves: ‘But whom say ye that I am?’ Peter answered, ‘Thou art the Christ, the Son of the living God.’

> Jézus ekkor egy második kérdést tett fel, amely magukra a tanítványokra vonatkozott: „Ti pedig kinek mondotok engem?” Péter így felelt: „Te vagy a Krisztus, az élő Isten Fia.”

> “From the first, Peter had believed Jesus to be the Messiah. Many others who had been convicted by the preaching of John the Baptist, and had accepted Christ, began to doubt as to John’s mission when he was imprisoned and put to death; and they now doubted that Jesus was the Messiah, for whom they had looked so long. Many of the disciples who had ardently expected Jesus to take His place on David’s throne left Him when they perceived that He had no such intention. But Peter and his companions turned not from their allegiance. The vacillating course of those who praised yesterday and condemned today did not destroy the faith of the true follower of the Saviour. Peter declared, ‘Thou art the Christ, the Son of the living God.’ He waited not for kingly honors to crown his Lord, but accepted Him in His humiliation.

> Kezdettől fogva Péter hitte, hogy Jézus a Messiás. Sokan mások is, akiket Keresztelő János prédikálása meggyőzött, és akik elfogadták Krisztust, kételkedni kezdtek János küldetésében, amikor börtönbe vetették és halálra adták; és most már abban is kételkedtek, hogy Jézus az a Messiás, akire oly régóta vártak. A tanítványok közül sokan, akik buzgón várták, hogy Jézus elfoglalja helyét Dávid trónján, elhagyták Őt, amikor felismerték, hogy nincs ilyen szándéka. Péter és társai azonban nem fordultak el hűségüktől. Azok ingadozó magatartása, akik tegnap még dicsőítettek, ma pedig elítéltek, nem rombolta le a Megváltó igaz követőjének hitét. Péter kijelentette: „Te vagy a Krisztus, az élő Isten Fia.” Nem várt arra, hogy királyi tisztesség koronázza meg Urát, hanem megaláztatásában is elfogadta Őt.

> “Peter had expressed the faith of the twelve. Yet the disciples were still far from understanding Christ’s mission. The opposition and misrepresentation of the priests and rulers, while it could not turn them away from Christ, still caused them great perplexity. They did not see their way clearly. The influence of their early training, the teaching of the rabbis, the power of tradition, still intercepted their view of truth. From time to time precious rays of light from Jesus shone upon them, yet often they were like men groping among shadows. But on this day, before they were brought face to face with the great trial of their faith, the Holy Spirit rested upon them in power. For a little time their eyes were turned away from ‘the things which are seen,’ to behold ‘the things which are not seen.’ 2 Corinthians 4:18. Beneath the guise of humanity they discerned the glory of the Son of God.

> „Péter kifejezésre juttatta a tizenkettő hitét. A tanítványok azonban még mindig távol álltak attól, hogy megértsék Krisztus küldetését. A papok és főemberek ellenállása és félremagyarázása, noha nem tudta őket Krisztustól elfordítani, mégis nagy zavarba ejtette őket. Nem látták tisztán az útjukat. Korábbi neveltetésük befolyása, a rabbik tanítása, a hagyomány ereje még mindig akadályozta őket az igazság meglátásában. Időről időre drága világosságsugarak ragyogtak rájuk Jézustól, mégis gyakran olyanok voltak, mint akik árnyak között tapogatóznak. E napon azonban, mielőtt hitük nagy próbájával szemtől szembe kerültek volna, a Szentlélek erővel szállt rájuk. Egy rövid időre tekintetük elfordult „a látható dolgokról”, hogy szemlélje „a láthatatlanokat”. 2Korinthus 4:18. Az emberség leple alatt felismerték az Isten Fiának dicsőségét.”

> “Jesus answered Peter, saying, ‘Blessed art thou, Simon Bar-jona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but My Father which is in heaven.’” The Desire of Ages, 412.

> „Jézus pedig felelvén, ezt mondta Péternek: »Boldog vagy, Simon, Jónának fia, mert nem test és vér jelentette ki ezt neked, hanem az én mennyei Atyám.«” Jézus élete, 412.

Peter’s confession in identifying that Christ is the son of God, spoke directly to the testing question of that history. The time had come for the Messiah to appear, as set forth by God’s prophetic Word, and only those who accepted that truth would be included with those represented by Peter’s statement. Peter represents those who accept the message established on September 11, 2001, and that confess that Jesus is the Son of God. “Peter had expressed the faith of the twelve,” and the twelve he represented were the one hundred and forty-four thousand. For this reason, Christ changed Peter’s name from Simon Bar-jona unto Peter in the passage.

Péter hitvallása, amellyel azonosította, hogy Krisztus az Isten Fia, közvetlenül szólt ama történelem próbakérdéséhez. Elérkezett az idő, hogy a Messiás megjelenjék, amint azt Isten prófétai Igéje kijelentette, és csak azok foglaltatnak bele a Péter kijelentése által jelképezettek közé, akik elfogadták ezt az igazságot. Péter azokat képviseli, akik elfogadják a 2001. szeptember 11-én megalapozott üzenetet, és vallják, hogy Jézus az Isten Fia. „Péter a tizenkettő hitét fejezte ki”, és az a tizenkettő, akiket ő képviselt, a száznegyvennégyezer volt. Ez okból Krisztus ebben a szakaszban Simon Bar-jóna nevét Péterre változtatta.

“Simon” means “he who hears,” and “bar” means “son of,” and Jonah means “dove.” Simon represented those who heard the message of the dove, which represented the truths associated with the baptism of Jesus, when He became the Christ, anointed with power, as was symbolically represented by the descent of the Holy Spirit in the form of a dove.

„Simon” jelentése: „aki hall”, a „bar” jelentése: „valakinek a fia”, Jónás pedig „galambot” jelent. Simon azokat jelképezte, akik meghallották a galamb üzenetét, amely Jézus keresztségéhez kapcsolódó igazságokat jelképezte, amikor Ő Krisztussá lett, erővel felkenetve, amint azt jelképesen a Szentlélek galamb alakjában való alászállása ábrázolta.

The reform lines parallel each other and John represents the Millerites, who on August 11, 1840, ate the little book. Jeremiah aligns with that event, and when he ate the little book, he was then called by God’s name.

A reformvonalak párhuzamosak egymással, és János a milleritákat képviseli, akik 1840. augusztus 11-én megették a kis könyvet. Jeremiás ehhez az eseményhez igazodik, és amikor megette a kis könyvet, akkor Isten nevéről neveztetett.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. Jeremiah 15:16.

> Megtaláltattak a te beszédeid, és én megettem azokat; és a te beszéded lett nékem szívem öröme és vigassága; mert a te nevedről neveztetem, ó, Uram, Seregeknek Istene! Jeremiás 15:16.

When the Lord entered into covenant with Abram, He changed his name to Abraham, as He did with Sarai and Jacob. The changing of a name represents a covenant relationship, and at the waymark where the Divine symbol descends God’s people are to eat the message, enter into covenant, and their name is then changed. As a representative of the disciples of Christ’s time, Simon Bar-jona represented those who “heard” the message of the “dove.”

Amikor az Úr szövetségre lépett Ábrámmal, nevét Ábrahámra változtatta, miként Sáraiét és Jákóbét is. A név megváltoztatása a szövetségi kapcsolatot jelképezi, és annál a jelzőpontnál, ahol az isteni szimbólum alászáll, Isten népének meg kell ennie az üzenetet, szövetségre kell lépnie, és akkor a neve is megváltozik. Krisztus korának tanítványait képviselve Simon Bar-Jóna azokat jelképezte, akik meghallották a „galamb” üzenetét.

When he gave testimony that he recognized that at that waymark Jesus became the Christ, and that He was the Son of God, and all which that entails, Christ then changed his name to Peter. He had expressed the message that Christ’s covenant people of that history accepted, and in so doing he also typified the one hundred and forty-four thousand of the last days.

Amikor tanúságot tett arról, hogy felismerte: azon a mérföldkőnél Jézus lett a Krisztus, és hogy Ő az Isten Fia, valamint mindazt, ami ezzel együtt jár, Krisztus ekkor Péterre változtatta a nevét. Kifejezésre juttatta azt az üzenetet, amelyet Krisztus szövetséges népe abban a történelemben elfogadott, és ezzel egyúttal az utolsó napok száznegyvennégyezerét is előképezte.

The letter “P” is the sixteenth letter in the English alphabet, and the letter “E” is the fifth letter in the alphabet, and the letter “T” is the twentieth letter, the letter “E” is repeated, and the name ends with the letter “R” which is the eighteenth letter. Sixteen “times” five, “times” twenty, “times” five, “times” eighteen equals one hundred and forty-four thousand. The Wonderful Linguist spoke to Peter in Hebrew, and the New Testament was written in the Greek, and the translators of the King James Version produced the New Testament in English.

A „P” betű az angol ábécé tizenhatodik betűje, az „E” betű az ábécé ötödik betűje, a „T” betű a huszadik betű, az „E” betű ismétlődik, és a név az „R” betűvel végződik, amely a tizennyolcadik betű. Tizenhat „szor” öt, „szor” húsz, „szor” öt, „szor” tizennyolc egyenlő száznegyvennégyezerrel. A Csodálatos Nyelvész héberül szólt Péterhez, az Újszövetség pedig görögül íratott, és a King James Version fordítói angol nyelven készítették el az Újszövetséget.

In spite of the three steps of differing languages, Christ, who is the Son of God, the Wonderful Linguist, and the Wonderful Numberer, placed an illustration of the sealing of the one hundred and forty-four thousand in Matthew chapter sixteen, that aligns with the Battle of Panium, and His visit to Caesarea Philippi. He did so by employing His control of language and numbers, for He is both Palmoni (the Wonderful Numberer), and the Word (the Wonderful Linguist).

A nyelvek eltérésének három lépcsője ellenére Krisztus, aki Isten Fia, a Csodálatos Nyelvész és a Csodálatos Számláló, elhelyezte a százhuszonnégyezer elpecsételésének szemléltetését Máté tizenhatodik fejezetében, oly módon, hogy az összhangban áll a paniumi csatával és az Ő Caesarea Philippibe tett látogatásával. Ezt a nyelv és a számok feletti uralmának alkalmazásával tette, mert Ő egyszerre Palmoni (a Csodálatos Számláló) és az Ige (a Csodálatos Nyelvész).

We will continue this study in the next article.

A következő cikkben folytatjuk e tanulmányt.

> “Nearly two thousand years ago, a voice of mysterious import was heard in heaven, from the throne of God, ‘Lo, I come.’ ‘Sacrifice and offering Thou wouldest not, but a body hast Thou prepared Me…. Lo, I come (in the volume of the Book it is written of Me,) to do Thy will, O God.’ Hebrews 10:5–7. In these words is announced the fulfillment of the purpose that had been hidden from eternal ages. Christ was about to visit our world, and to become incarnate. He says, ‘A body hast Thou prepared Me.’ Had He appeared with the glory that was His with the Father before the world was, we could not have endured the light of His presence. That we might behold it and not be destroyed, the manifestation of His glory was shrouded. His divinity was veiled with humanity,—the invisible glory in the visible human form.

> „Közel kétezer évvel ezelőtt titokzatos jelentőségű szózat hallatszott a mennyben, Isten trónjáról: »Ímé, jövök.« »Véres áldozatot és ételáldozatot nem akartál, de testet alkottál nékem…. Ímé, itt vagyok, hogy cselekedjem a te akaratodat, óh Isten, amint a könyv fejezetében írva van felőlem.« Zsidókhoz 10:5–7. E szavakban annak a szándéknak a beteljesedése jelentetett ki, amely örök korszakokon át rejtve volt. Krisztus éppen meg akarta látogatni világunkat, és testté lenni. Így szól: »Testet alkottál nékem.« Ha abban a dicsőségben jelent volna meg, amely az Atyánál az övé volt még a világ teremtése előtt, nem tudtuk volna elviselni jelenlétének fényét. Hogy szemlélhessük azt, és meg ne semmisüljünk, dicsőségének megnyilatkozása fátyol alá rejtetett. Istenségét emberi természet fedte el — a láthatatlan dicsőség a látható emberi alakban.”

> “This great purpose had been shadowed forth in types and symbols. The burning bush, in which Christ appeared to Moses, revealed God. The symbol chosen for the representation of the Deity was a lowly shrub, that seemingly had no attractions. This enshrined the Infinite. The all-merciful God shrouded His glory in a most humble type, that Moses could look upon it and live. So in the pillar of cloud by day and the pillar of fire by night, God communicated with Israel, revealing to men His will, and imparting to them His grace. God’s glory was subdued, and His majesty veiled, that the weak vision of finite men might behold it. So Christ was to come in ‘the body of our humiliation’ (Philippians 3:21, R. V.), ‘in the likeness of men.’ In the eyes of the world He possessed no beauty that they should desire Him; yet He was the incarnate God, the light of heaven and earth. His glory was veiled, His greatness and majesty were hidden, that He might draw near to sorrowful, tempted men.

> „E nagy cél előre megárnyékoltatott előképekben és jelképekben. Az égő csipkebokor, amelyben Krisztus megjelent Mózesnek, Istent nyilatkoztatta ki. Az Istenség ábrázolására választott jelkép egy alacsony rendű bokor volt, amely látszólag semmi vonzerővel nem bírt. Ez zárta magába a Végtelent. A minden irgalommal teljes Isten dicsőségét a leginkább alázatos előképbe burkolta, hogy Mózes reá tekinthessen és életben maradhasson. Ugyanígy a nappali felhőoszlopban és az éjjeli tűzoszlopban Isten közölte magát Izráellel, kinyilatkoztatva az embereknek akaratát, és közölve velük kegyelmét. Isten dicsősége tompítva volt, és fensége elfedve, hogy a véges ember gyenge látása szemlélhesse azt. Így kellett Krisztusnak eljönnie „a mi megaláztatásunk testében” (Filippi 3:21, R. V.), „emberekhez hasonlóvá lévén”. A világ szemében nem volt benne olyan szépség, hogy kívánják őt; mégis Ő volt a megtestesült Isten, mennynek és földnek világossága. Dicsősége elfedeztetett, nagysága és fensége elrejtetett, hogy közel jöhessen a bánkódó, megkísértett emberekhez.”

> “God commanded Moses for Israel, ‘Let them make Me a sanctuary; that I may dwell among them’ (Exodus 25:8), and He abode in the sanctuary, in the midst of His people. Through all their weary wandering in the desert, the symbol of His presence was with them. So Christ set up His tabernacle in the midst of our human encampment. He pitched His tent by the side of the tents of men, that He might dwell among us, and make us familiar with His divine character and life. ‘The Word became flesh, and tabernacled among us (and we beheld His glory, glory as of the Only Begotten from the Father), full of grace and truth.’ John 1:14, R. V., margin.

> „Isten így parancsolta Mózes által Izráelnek: »Készítsenek nekem szentélyt, hogy közöttük lakozzam« (2Mózes 25:8), és Ő a szentélyben, népe közepette lakozott. A pusztában való minden fáradságos vándorlásuk során jelenlétének jelképe velük volt. Így Krisztus is felütötte sátorát emberi táborhelyünk közepette. Az emberek sátrai mellé vonta fel az Ő sátrát, hogy közöttünk lakozzék, és megismertesse velünk isteni jellemét és életét. »Az Ige testté lett, és közöttünk sátorozott (és láttuk az ő dicsőségét, mint az Atyától származó Egyszülött dicsőségét), teljes kegyelemmel és igazsággal.« János 1:14, R. V., margó.”

> “Since Jesus came to dwell with us, we know that God is acquainted with our trials, and sympathizes with our griefs. Every son and daughter of Adam may understand that our Creator is the friend of sinners. For in every doctrine of grace, every promise of joy, every deed of love, every divine attraction presented in the Saviour’s life on earth, we see ‘God with us.’

> „Mióta Jézus eljött, hogy közöttünk lakozzék, tudjuk, hogy Isten ismeri megpróbáltatásainkat, és együtt érez fájdalmainkkal. Ádám minden fia és leánya megértheti, hogy Teremtőnk a bűnösök barátja. Mert a kegyelem minden tanításában, az öröm minden ígéretében, a szeretet minden cselekedetében, minden isteni vonzásban, amely a Megváltó földi életében nyilvánult meg, az „Isten velünk”-et szemléljük.”

> “Satan represents God’s law of love as a law of selfishness. He declares that it is impossible for us to obey its precepts. The fall of our first parents, with all the woe that has resulted, he charges upon the Creator, leading men to look upon God as the author of sin, and suffering, and death. Jesus was to unveil this deception. As one of us He was to give an example of obedience. For this He took upon Himself our nature, and passed through our experiences. ‘In all things it behooved Him to be made like unto His brethren.’ Hebrews 2:17. If we had to bear anything which Jesus did not endure, then upon this point Satan would represent the power of God as insufficient for us. Therefore Jesus was ‘in all points tempted like as we are.’ Hebrews 4:15. He endured every trial to which we are subject. And He exercised in His own behalf no power that is not freely offered to us. As man, He met temptation, and overcame in the strength given Him from God. He says, ‘I delight to do Thy will, O My God: yea, Thy law is within My heart.’ Psalm 40:8. As He went about doing good, and healing all who were afflicted by Satan, He made plain to men the character of God’s law and the nature of His service. His life testifies that it is possible for us also to obey the law of God.

> „Sátán Isten szeretettörvényét az önzés törvényének tünteti fel. Azt állítja, hogy lehetetlen számunkra engedelmeskedni annak előírásainak. Ősszüleink bukását, minden abból fakadó nyomorúsággal együtt, a Teremtő terhére írja, és így arra készteti az embereket, hogy Istent a bűn, a szenvedés és a halál szerzőjének tekintsék. Jézusnak le kellett lepleznie ezt a csalást. Egyikünkként kellett példát adnia az engedelmességre. Ezért magára vette természetünket, és átment tapasztalatainkon. „Mindenestől fogva hasonlatosnak kellett lennie az atyafiakhoz.” Zsidókhoz 2:17. Ha nekünk bármit is el kellene hordoznunk, amit Jézus nem tűrt el, akkor éppen ezen a ponton Sátán úgy tüntetné fel Isten hatalmát, mint ami számunkra elégtelen. Ezért Jézus „megkísértetett mindenekben, hozzánk hasonlóan.” Zsidókhoz 4:15. Minden próbát elszenvedett, amelynek mi is alá vagyunk vetve. És a maga javára egyetlen olyan hatalmat sem gyakorolt, amely ne volna nekünk is szabadon felkínálva. Emberként szembeszállt a kísértéssel, és legyőzte azt az Istentől kapott erő által. Ezt mondja: „Hogy teljesítsem a te akaratodat; ezt kedvelem, én Istenem, a te törvényed keblem közepette van.” Zsoltárok 40:8. Miközben járt-kelt, jót téve, és meggyógyítva mindazokat, akiket Sátán megkínzott, világossá tette az emberek előtt Isten törvényének jellemét és az Ő szolgálatának természetét. Élete arról tesz bizonyságot, hogy számunkra is lehetséges engedelmeskedni Isten törvényének.”

> “By His humanity, Christ touched humanity; by His divinity, He lays hold upon the throne of God. As the Son of man, He gave us an example of obedience; as the Son of God, He gives us power to obey. It was Christ who from the bush on Mount Horeb spoke to Moses saying, ‘I AM THAT I AM…. Thus shalt thou say unto the children of Israel, I AM hath sent me unto you.’ Exodus 3:14. This was the pledge of Israel’s deliverance. So when He came ‘in the likeness of men,’ He declared Himself the I AM. The Child of Bethlehem, the meek and lowly Saviour, is God ‘manifest in the flesh.’ 1 Timothy 3:16. And to us He says: ‘I AM the Good Shepherd.’ ‘I AM the living Bread.’ ‘I AM the Way, the Truth, and the Life.’ ‘All power is given unto Me in heaven and in earth.’ John 10:11; 6:51; 14:6; Matthew 28:18. I AM the assurance of every promise. I AM; be not afraid. ‘God with us’ is the surety of our deliverance from sin, the assurance of our power to obey the law of heaven.” The Desire of Ages, 23, 24.

> „Embersége által Krisztus megérintette az emberiséget; istensége által pedig megragadja Isten trónját. Mint az Emberfia, az engedelmesség példáját adta nekünk; mint Isten Fia, erőt ad nekünk az engedelmességre. Krisztus volt az, aki a Hóreb hegyén égő csipkebokorból így szólt Mózeshez: »VAGYOK, AKI VAGYOK…. Ekképpen szólj Izráel fiaihoz: A VAGYOK küldött engem hozzátok.« 2Mózes 3:14. Ez volt Izráel szabadulásának záloga. Így amikor eljött »emberi formában«, önmagát úgy jelentette ki, mint a VAGYOK. A betlehemi Gyermek, a szelíd és alázatos Megváltó, Isten, aki »megjelent testben«. 1Timótheus 3:16. És nekünk ezt mondja: »Én vagyok a jó Pásztor.« »Én vagyok az élő Kenyér.« »Én vagyok az Út, az Igazság és az Élet.« »Nékem adatott minden hatalom mennyen és földön.« János 10:11; 6:51; 14:6; Máté 28:18. Én vagyok minden ígéret bizonyossága. Én vagyok; ne féljetek. Az »Isten velünk« a biztosítéka annak, hogy megszabadulunk a bűntől, és annak záloga, hogy erőt kapunk a menny törvényének való engedelmességre.” Jézus élete, 23, 24.

Back to Articles