Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Seven

Dániel könyve – Százhét

The Prophetic Narrative: From Jeroboam to Josiah and the Restoration of the Old Paths

A prófétai elbeszélés: Jeroboámtól Jósiásig és a régi ösvények helyreállítása

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In 1844, the Protestants of the United States withdrew from the Millerite movement and took their prophetic position as a daughter of Babylon, as typified by Jeroboam instituting a counterfeit system of worship when his ten northern tribes separated from the southern kingdom of Judah. Jeroboam’s two golden calves, one in the city of Bethel (meaning “the house of God”/Church), and the other in Dan (meaning judgment/State) typified the false system of Church and State that typifies the United States. All the elements of Jeroboam’s counterfeit system of church and state were patterned after the very same structure set forth in the rebellion of Aaron. Thus, Jeroboam’s counterfeit system of worship was an image of Aaron’s counterfeit system of worship.

1844-ben az Egyesült Államok protestánsai kivonultak a millerita mozgalomból, és prófétai állásukat Babilon leányaként foglalták el, amint ezt Jeroboám előképezte, amikor a hamis istentiszteleti rendszert bevezette, miután tíz északi törzse elszakadt Júda déli királyságától. Jeroboám két aranyborja, az egyik Bétel városában (jelentése: „Isten háza”/Egyház), a másik pedig Dánban (jelentése: ítélet/Állam), előképe volt az Egyház és Állam ama hamis rendszerének, amely az Egyesült Államokat jellemzi. Jeroboám hamis egyház- és államrendszerének minden eleme ugyanazon mintázat szerint épült fel, amely Áron lázadásában is megmutatkozott. Így Jeroboám hamis istentiszteleti rendszere Áron hamis istentiszteleti rendszerének képmása volt.

Jeroboam’s counterfeit system represented the system of worship that Protestantism upheld when it separated from the movement of the first angel and became a daughter, or an image of the Roman beast of the papacy. At the very institution of Jeroboam’s counterfeit system, a prophet from Judah confronted his altar and false system of worship. In 1844, at the very outset of the role of apostate Protestantism instituting a system of worship represented as the daughter of Rome, the Millerites, by faith, entered the Most Holy Place of the heavenly sanctuary and recognized the Sabbath, and thus represented a prophetic rebuke to the daughters of Rome, who chose to continue observing the mark of Rome’s authority—Sunday worship.

Jeroboám hamis rendszere azt az istentiszteleti rendszert jelképezte, amelyet a protestantizmus fenntartott, amikor elszakadt az első angyal mozgalmától, és a pápaság római fenevadának leányává, vagyis képmásává lett. Jeroboám hamis rendszerének bevezetésekor egy júdai próféta szembeszállt oltárával és hamis istentiszteleti rendszerével. 1844-ben, a hitehagyott protestantizmus ama szerepének legkezdetén, amikor a Róma leányaként ábrázolt istentiszteleti rendszert létrehozta, a milleriták hit által beléptek a mennyei szentély Szentek Szentjébe, és felismerték a szombatot, s ezáltal prófétai feddést képviseltek Róma leányai számára, akik úgy döntöttek, hogy továbbra is Róma tekintélyének jelét — a vasárnapünneplést — tartják meg.

The prophet of Judah that confronted Jeroboam, there and then set forth a prophecy.

Júda prófétája, aki szembeszállt Jeroboámmal, ott és akkor próféciát adott elő.

> And he cried against the altar in the word of the Lord, and said, O altar, altar, thus saith the Lord; Behold, a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee. And he gave a sign the same day, saying, This is the sign which the Lord hath spoken; Behold, the altar shall be rent, and the ashes that are upon it shall be poured out. 1 Kings 13:2, 3.

> És az Úr igéje által az oltár ellen kiáltott, és ezt mondta: Ó oltár, oltár! Így szól az Úr: Ímé, fiú születik Dávid házának, Jósiás név szerint; és rajtad fogja feláldozni a magaslatok papjait, akik rajtad füstölőáldozatot mutatnak be, és emberi csontokat fognak rajtad elégetni. És még azon a napon jelt adott, mondván: Ez a jel, amelyet az Úr mondott: Ímé, az oltár meghasad, és a rajta levő hamu kiöntetik. 1 Királyok 13:2, 3.

The prophecy included the doubling of the word “altar.” A doubling of a word or phrase in prophecy represents a symbol of the second angel’s message, thus identifying the year 1844, when the second angel arrived and Protestantism fell, becoming a daughter of Babylon. At the same time the prophet provided a sign, just as the Millerites in 1844, recognized the sign of the Sabbath. As Jeroboam threatened the prophet in the following verses, his hand was paralyzed, thus referencing the mark of Babylon that is forced upon either the forehead or the hand, and which when received spiritually cripples a person for eternity.

A prófécia magában foglalta az „oltár” szó megkettőzését. Egy szó vagy kifejezés megkettőzése a próféciában a második angyal üzenetének jelképe, ily módon azonosítva az 1844-es évet, amikor a második angyal megérkezett, és a protestantizmus elesett, Babilon leányává lett. Ugyanakkor a próféta jelt is adott, miként a milleriták 1844-ben felismerték a szombat jelét. Amint Jeroboám a következő versekben megfenyegette a prófétát, a keze megbénult, így utalva Babilon bélyegére, amelyet akár a homlokra, akár a kézre kényszerítenek rá, s amelyet elfogadva az embert lelkileg örökre nyomorékká teszi.

For the purposes of this study, we are considering the prediction the prophet set forth identifying that “a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee.” Josiah means “the foundation of God”, and represents the foundations of Adventism that were built in the very history typified by Jeroboam’s inauguration of his false system of worship. Upon the false system of worship instituted by Jeroboam, Josiah would punish the priests who led out in the counterfeit worship.

Jelen tanulmány szempontjából azt a jövendölést vizsgáljuk, amelyet a próféta így adott elő, azonosítva, hogy „gyermek születik a Dávid házának, név szerint Jósiás; és rajtad áldozza meg a magaslatok papjait, akik rajtad tömjéneznek, és embercsontokat égetnek el rajtad.” A Jósiás név jelentése: „Isten alapja”, és az adventizmus alapjait jelképezi, amelyek éppen abban a történelemben épültek fel, amelyet Jeroboám hamis istentiszteleti rendszerének beiktatása előképezett. A Jeroboám által bevezetett hamis istentiszteleti rendszeren Jósiás megbünteti azokat a papokat, akik az utánzott istentisztelet élére álltak.

The prophet disobeyed the Lord’s command not to return the way he had come to Jeroboam’s inauguration, and not to eat or drink in Bethel. When he ate the food of the lying prophet of Bethel he was set forth as a symbol of the death that would be brought upon those who after 1844, would choose to return to and eat the doctrines and false prophetic methodologies of apostate Protestantism, as represented by the rebellion of 1863. The deathbed of those who rebelled in 1863, would be the same deathbed as the lying prophet of Bethel. The deathbed for apostate Protestantism was the history of August 11, 1840 through to 1844, when they; the former chosen people of God were passed by, and became the daughters of Rome. Laodicean Adventism’s deathbed will also be between the date when the mighty angel descended on September 11, 2001, as it had done in 1840, and the hour of the great earthquake, representing the soon coming Sunday law.

A próféta nem engedelmeskedett az Úr parancsának, hogy Jeroboám beiktatásáról ne azon az úton térjen vissza, amelyen odament, és hogy Bételben ne egyék és ne igyék. Amikor evett a bételi hazug próféta ételéből, jelképként állíttatott elő annak a halálnak a bemutatására, amely azokra jön majd, akik 1844 után úgy döntenek, hogy visszatérnek a hitehagyott protestantizmus tanaihoz és hamis prófétai módszertanához, amint azt az 1863-as lázadás jelképezi, és azokból táplálkoznak. Azoknak a halálos ágya, akik 1863-ban fellázadtak, ugyanaz a halálos ágy volna, mint a bételi hazug prófétáé. A hitehagyott protestantizmus halálos ágya az 1840. augusztus 11-étől 1844-ig tartó történelem volt, amikor őket, Isten egykori választott népét, félretették, és Róma leányaivá lettek. A laodiceai adventizmus halálos ágya szintén azon időpont között lesz, amikor a hatalmas angyal 2001. szeptember 11-én leszállt, miként azt 1840-ben is tette, és a nagy földrengés órája között, amely a hamarosan eljövendő vasárnapi törvényt jelképezi.

On September 11, 2001, the sealing of the one hundred and forty-four thousand began and the angel began to move through Jerusalem placing a mark on the forehead of those who sigh and cry for the abominations done in the land (the United States), and the church (Laodicean Adventism). On September 11, 2001, the sins of the fathers represented by the four abominations of Ezekiel, became present testing truths in the sealing process that then began.

2001. szeptember 11-én megkezdődött a száznegyvennégyezer elpecsételése, és az angyal elkezdett végighaladni Jeruzsálemen, jelet téve azok homlokára, akik sóhajtoznak és jajgatnak a földön (az Egyesült Államokban) és az egyházban (a laodiceai adventizmusban) elkövetett utálatosságok miatt. 2001. szeptember 11-én az atyák bűnei, amelyeket Ezékiel négy utálatossága jelképez, jelenvaló próbaigazságokká lettek az akkor megkezdődött elpecsételési folyamatban.

The test of 1863, involved the foundations of the Millerite movement as represented by the “seven times,” of Leviticus twenty-six that had been rejected in 1863. The test involved a willingness or unwillingness to return to Jeremiah’s old paths in order to find the rest of the latter rain. The test of 1888, was the message to the Laodicean church as brought by Elders Jones and Waggoner, which was also the message of justification by faith.

Az 1863-as próba a millerita mozgalom alapjait érintette, amint azt a Leviticus huszonhat „hét ideje” képviselte, amelyet 1863-ban elutasítottak. A próba azt foglalta magában, hogy valaki kész-e vagy nem kész visszatérni Jeremiás régi ösvényeire, hogy megtalálja a késői eső nyugalmát. Az 1888-as próba a laodiceai gyülekezethez szóló üzenet volt, amint azt Jones és Waggoner vének hirdették, amely egyúttal a hit általi megigazulás üzenete is volt.

In 1856, the message to Laodicea first arrived in the movement of the Millerites, and it arrived with the increased light of the “seven times,” but both the experience represented by the remedies in the message to Laodicea, and the message of prophetic history were rejected in 1863. The experience was represented by the vision (mareh) of “the appearance”, and the vision of the (chazon) “prophetic history” that were both rejected. Both of those visions had found their fulfillment on October 22, 1844, and nineteen years later they were both rejected, for Jesus always identifies the end with the beginning.

1856-ban a Laodiceához szóló üzenet először érkezett meg a millerita mozgalomba, és a „hét idő” megnövekedett világosságával érkezett; ám mind a Laodiceához szóló üzenetben szereplő gyógyszerek által jelképezett tapasztalatot, mind a prófétai történelem üzenetét 1863-ban elutasították. A tapasztalatot „a megjelenés” látomása (mareh) jelképezte, valamint a (chazon) „prófétai történelem” látomása, amelyeket egyaránt elutasítottak. Mindkét látomás 1844. október 22-én teljesedett be, és tizenkilenc évvel később mindkettőt elutasították, mert Jézus mindig a véget azonosítja a kezdettel.

On September 11, 2001, the test of the rebellions of 1863 and 1888, became again testing truth, for they were both connected to the old paths of Jeremiah. On that date the latter rain message arrived, and the test of 1919, also arrived, for in 1919, the false gospel of a Christ who is void of any prophetic relevance was set forth as a counterfeit “peace and safety” message. When the mighty angel of Revelation chapter eighteen descended on September 11, 2001, verses one through three were fulfilled, and verses one through three represent the message of the “first voice”.

2001. szeptember 11-én az 1863-as és az 1888-as lázadások próbája ismét próbára tevő igazsággá lett, mert mindkettő Jeremiás régi ösvényeihez kapcsolódott. E napon érkezett meg a késői eső üzenete, és megérkezett az 1919-es próba is, mert 1919-ben egy olyan Krisztus hamis evangéliuma lett előterjesztve, amely mentes minden prófétai jelentőségtől, mint a „békesség és biztonság” hamisított üzenete. Amikor a Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének hatalmas angyala 2001. szeptember 11-én alászállt, az elsőtől a harmadikig terjedő versek teljesedtek be, és az elsőtől a harmadikig terjedő versek az „első hang” üzenetét képviselik.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> „Honnan ered az az állítás, hogy kijelentettem: New Yorkot árhullám fogja elsöpörni? Ilyet én soha nem mondtam. Azt mondtam, miközben láttam, amint ott emeletről emeletre emelkednek a hatalmas épületek: »Mily rettenetes jelenetek fognak végbemenni, amikor az Úr felkel, hogy rettenetesen megrázza a földet! Akkor beteljesednek a Jelenések 18:1–3 szavai.« A Jelenések könyve tizennyolcadik fejezete teljes egészében figyelmeztetés arra nézve, ami a földre jön. De különösképpen nincs világosságom arra vonatkozóan, mi jön New Yorkra, csupán azt tudom, hogy egy napon az ottani nagy épületek ledöntetnek Isten hatalmának fordítása és felforgatása által. A nekem adott világosságból tudom, hogy pusztulás van a világban. Egy szó az Úrtól, egy érintés az ő hatalmas erejétől, és ezek a roppant építmények összedőlnek. Olyan jelenetek fognak végbemenni, amelyek rettenetességét el sem tudjuk képzelni.” Review and Herald, 1906. július 5.

With the arrival of the angel of Revelation eighteen, the latter rain began to sprinkle, and the “prophetic debate” represented in Habakkuk chapter two, began. The debate was over two methodologies for understanding Bible prophecy, and a false and a true latter rain message. The debate ends when the “second voice” of Revelation eighteen arrives and identifies the beginning of God’s executive judgment upon modern Babylon, and calls God’s other flock out of Babylon. The arrival of the second voice marks the end of the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which is represented by the fourth abomination, that in turn represents the fourth and final generation of Laodicean Adventism as bowing down to the sun, at the soon-coming Sunday law.

A Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének angyalának megérkezésével a késői eső permetezni kezdett, és kezdetét vette a Habakuk könyve második fejezetében ábrázolt „prófétai vita”. A vita két, a bibliai prófécia megértésére szolgáló módszertanról, valamint egy hamis és egy igaz késői eső-üzenetről szólt. A vita akkor ér véget, amikor megérkezik a Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének „második hangja”, azonosítja Isten végrehajtó ítéletének kezdetét a modern Babilon felett, és kihívja Isten másik nyáját Babilonból. A második hang megérkezése jelzi a száznegyvennégyezer elpecsételése történetének végét, amelyet a negyedik utálatosság jelképez, s ez viszont a laodíceai adventizmus negyedik és egyben utolsó nemzedékét ábrázolja úgy, mint amely a hamarosan bekövetkező vasárnaptörvénynél leborul a nap előtt.

The deathbed of apostate Protestantism, between the descent of the angel and the closed door of 1844, typified the deathbed of Laodicean Adventism between the descent of the angel and the closed door of the soon-coming Sunday law. The prophet from Judah was buried in the same grave as the lying prophet of Bethel, and when king Josiah initiated his reform, he stood before that very grave. The reformation of king Josiah, whose name represents “the foundations of God”, began when God began to lead His last day people back to the foundations on September 11, 2001. His reform had begun when the work of restoring the temple was taken up.

A hitehagyott protestantizmus halálos ágya — az angyal alászállása és az 1844-es bezárt ajtó között — előképe volt a laodiceai adventizmus halálos ágyának, az angyal alászállása és a hamarosan bekövetkező vasárnaptörvény bezárt ajtaja között. A júdai prófétát ugyanabba a sírba temették, mint Bétel hazug prófétáját, és amikor Jósiás király megkezdte reformját, éppen ama sír előtt állt. Jósiás király reformja, akinek neve azt jelenti: „Isten alapjai”, akkor kezdődött, amikor Isten 2001. szeptember 11-én elkezdte visszavezetni utolsó napokbeli népét az alapokhoz. Reformja akkor vette kezdetét, amikor megindult a templom helyreállításának munkája.

> And it came to pass in the eighteenth year of king Josiah, that the king sent Shaphan the son of Azaliah, the son of Meshullam, the scribe, to the house of the Lord, saying, Go up to Hilkiah the high priest, that he may sum the silver which is brought into the house of the Lord, which the keepers of the door have gathered of the people: And let them deliver it into the hand of the doers of the work, that have the oversight of the house of the Lord: and let them give it to the doers of the work which is in the house of the Lord, to repair the breaches of the house, Unto carpenters, and builders, and masons, and to buy timber and hewn stone to repair the house. Howbeit there was no reckoning made with them of the money that was delivered into their hand, because they dealt faithfully. And Hilkiah the high priest said unto Shaphan the scribe, I have found the book of the law in the house of the Lord. And Hilkiah gave the book to Shaphan, and he read it. And Shaphan the scribe came to the king, and brought the king word again, and said, Thy servants have gathered the money that was found in the house, and have delivered it into the hand of them that do the work, that have the oversight of the house of the Lord. And Shaphan the scribe showed the king, saying, Hilkiah the priest hath delivered me a book. And Shaphan read it before the king. And it came to pass, when the king had heard the words of the book of the law, that he rent his clothes. And the king commanded Hilkiah the priest, and Ahikam the son of Shaphan, and Achbor the son of Michaiah, and Shaphan the scribe, and Asahiah a servant of the king’s, saying, Go ye, inquire of the Lord for me, and for the people, and for all Judah, concerning the words of this book that is found: for great is the wrath of the Lord that is kindled against us, because our fathers have not hearkened unto the words of this book, to do according unto all that which is written concerning us. 2 Kings 22:3–13.

> És lőn Jósiás király tizennyolcadik esztendejében, hogy a király elküldte Sáfánt, Acália fiát, Mesullám fiát, az írástudót, az Úr házába, mondván: Menj fel Hilkiáshoz, a főpaphoz, hogy számlálja meg az ezüstöt, amelyet bevittek az Úr házába, amelyet az ajtó őrzői gyűjtöttek a néptől; és adják azt azoknak a munkásoknak a kezébe, akik az Úr házának felügyeletével vannak megbízva; és ők adják azt azoknak a munkásoknak, akik az Úr házában dolgoznak, hogy kijavítsák a ház rongálódásait, az ácsoknak, az építőknek és a kőmíveseknek, továbbá hogy fát és faragott követ vásároljanak a ház kijavítására. Mindazonáltal nem számoltatták el őket a pénzről, amelyet a kezükbe adtak, mert hűségesen jártak el. Hilkiás főpap pedig ezt mondta Sáfánnak, az írástudónak: Megtaláltam a törvény könyvét az Úr házában. És Hilkiás átadta a könyvet Sáfánnak, és ő elolvasta azt. Azután Sáfán, az írástudó, a királyhoz ment, és jelentést tett a királynak, ezt mondván: Szolgáid összegyűjtötték a pénzt, amelyet a házban találtak, és átadták azok kezébe, akik a munkát végzik, akik az Úr házának felügyeletével vannak megbízva. És Sáfán, az írástudó, tudtára adta a királynak, ezt mondván: Hilkiás pap adott nekem egy könyvet. És Sáfán felolvasta azt a király előtt. És lőn, amikor a király meghallotta a törvény könyvének szavait, megszaggatta ruháit. És megparancsolta a király Hilkiás papnak, Ahikámnak, Sáfán fiának, Akbórnak, Mikája fiának, Sáfánnak, az írástudónak, és Asájának, a király szolgájának, ezt mondván: Menjetek el, kérdezzétek meg az Urat énérettem, a népért és az egész Júdáért e megtalált könyv szavai felől; mert nagy az Úr haragja, amely fellángolt ellenünk, mivel atyáink nem hallgattak e könyv szavaira, hogy mindaz szerint cselekedjenek, ami meg van írva felőlünk. 2 Királyok 22:3–13.

The prediction that a child would be born named Josiah, identifies September 11, 2001, when the mighty angel descended and led His last-day people back to the old paths. That descent had been typified by the descent of the same angel on August 11, 1840. Both descents marked a fulfillment of a prophecy of Islam. The historical figure whose name is associated with identifying in advance, and publishing the advance prediction of the fulfillment of the time prophecy of Islam found in Revelation chapter nine verse fifteen, was Josiah.

Az az előrejelzés, hogy egy gyermek fog születni, akinek neve Jósiás lesz, 2001. szeptember 11-ét jelöli, amikor a hatalmas angyal alászállt, és visszavezette utolsó napokbeli népét a régi ösvényekre. Ezt az alászállást ugyanannak az angyalnak az 1840. augusztus 11-én történt alászállása jelképezte előre. Mindkét alászállás az iszlámra vonatkozó prófécia beteljesedését jelezte. Az a történelmi személy, akinek neve az iszlám időpróféciája Jelenések könyve 9. fejezetének 15. versében található beteljesedésének előzetes azonosításával és e beteljesedés előzetes kihirdetésével kapcsolódik össze, Jósiás volt.

In both descents of the angel of Revelation chapter ten or eighteen, the name “Josiah” is marked. Josiah Litch presented the message of Islam that was fulfilled on August 11, 1840, and on September 11, 2001 the prophecy of the birth of a child named Josiah, that had been set forth by the disobedient prophet in the history of Jeroboam, was fulfilled in Laodicean Adventism as the angel led His last-day people back to the foundational history where the confrontation of the disobedient prophet and Jeroboam had met its fulfillment. The biblical testimony identified a prediction of a Josiah to come, and when the history typified by the disobedient prophet was repeated in 1844, his prediction of the name was once again placed into the prophetic narrative.

A Jelenések könyve tizedik vagy tizennyolcadik fejezetének angyali alászállásai közül mindkettőben meg van jelölve a „Jósiás” név. Josiah Litch ismertette az iszlámról szóló üzenetet, amely 1840. augusztus 11-én teljesedett be, és 2001. szeptember 11-én a Jeroboám történetében az engedetlen próféta által előterjesztett, Jósiás nevű gyermek születésére vonatkozó prófécia a laodiceai adventizmusban teljesedett be, amikor az angyal visszavezette utolsó napi népét ahhoz az alapvető történethez, amelyben az engedetlen próféta és Jeroboám szembesülése eljutott a maga beteljesedéséhez. A bibliai bizonyságtétel azonosított egy előrejelzést az eljövendő Jósiásról, és amikor az engedetlen próféta által előképezett történelem 1844-ben megismétlődött, nevének előrejelzése ismét belehelyeztetett a prófétai elbeszélésbe.

On September 11, 2001, the Lion of the tribe of Judah led His last-day people back to Jeremiah’s old paths, which represented the forty-six years in which the Messenger of the Covenant had erected a temple to suddenly come to on October 22, 1844. Josiah had discovered the curse of Moses as he initiated the work of repairing the temple. The work of the one hundred and forty-four thousand is represented by Isaiah as a work of restoration.

2001. szeptember 11-én Júda törzsének Oroszlánja visszavezette utolsó napi népét Jeremiás ősi ösvényeire, amelyek azt a negyvenhat évet jelképezték, amely alatt a Szövetség Követe templomot épített, hogy ahhoz hirtelen eljöjjön 1844. október 22-én. Jósiás Mózes átkát akkor fedezte fel, amikor megkezdte a templom helyreállításának munkáját. A száznegyvennégyezer munkáját Ézsaiás a helyreállítás munkájaként ábrázolja.

> And they shall build the old wastes, they shall raise up the former desolations, and they shall repair the waste cities, the desolations of many generations. Isaiah 61:4.

> És felépítik a régi romokat, helyreállítják a hajdani pusztulásokat, megújítják a puszta városokat, a sok nemzedéken át tartó pusztulásokat. Ézsaiás 61:4.

The work of Josiah in repairing and restoring the temple, is the work Isaiah identifies is accomplished by God’s last-day people, for all the prophets speak more of the last days than the days in which they lived. That work was also typified by those who came out of Babylon in the time of Ezra.

Jósiásnak a templom kijavításában és helyreállításában végzett munkája az a munka, amelyről Ézsaiás kijelenti, hogy Isten utolsó napokban élő népe viszi véghez, mert valamennyi próféta többet szól az utolsó napokról, mint azokról a napokról, amelyekben éltek. Ezt a munkát előképezte azoknak a tevékenysége is, akik Ezsdrás idejében kijöttek Babilonból.

> For we were bondmen; yet our God hath not forsaken us in our bondage, but hath extended mercy unto us in the sight of the kings of Persia, to give us a reviving, to set up the house of our God, and to repair the desolations thereof, and to give us a wall in Judah and in Jerusalem. Ezra 9:9.

> Mert szolgák voltunk; mindazáltal a mi Istenünk nem hagyott el bennünket a mi szolgaságunkban, hanem irgalmasságot nyújtott nekünk Perzsia királyainak szeme előtt, hogy adjon nekünk felüdülést, hogy helyreállítsuk Istenünk házát, kijavítsuk annak romjait, és hogy oltalmat adjon nekünk Júdában és Jeruzsálemben. Ezsdrás 9:9.

The work carried on by Ezra was accomplished when they had come out of Babylon, and it represents the work of temple restoration Josiah was doing, the work identified by Isaiah of God’s last-day people, and it began on September 11, 2001. In the Revelation John also identifies that work.

Az Ezsdrás által végzett munka akkor valósult meg, amikor kijöttek Babilonból, és ez Jósiás templom-helyreállító munkáját jelképezi, azt a munkát, amelyet Ézsaiás Isten utolsó napokban élő népével azonosít, és amely 2001. szeptember 11-én kezdődött. A Jelenések könyvében János szintén azonosítja ezt a munkát.

> And the voice which I heard from heaven spake unto me again, and said, Go and take the little book which is open in the hand of the angel which standeth upon the sea and upon the earth. And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. And he said unto me, Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings. And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 10:8–11:3.

> És a hang, amelyet a mennyből hallottam, ismét szólt hozzám, és ezt mondta: Menj, vedd el a nyitott kis könyvet, amely a tengeren és a földön álló angyal kezében van. Elmentem tehát az angyalhoz, és ezt mondtam neki: Add nekem a kis könyvet. Ő pedig ezt mondta nekem: Vedd el, és edd meg; keserűvé teszi gyomrodat, de szádban édes lesz, mint a méz. Ekkor elvettem a kis könyvet az angyal kezéből, és megettem; és számban édes volt, mint a méz, de amint megettem, gyomrom keserűvé lett. És ezt mondta nekem: Ismét prófétálnod kell sok népek, nemzetek, nyelvek és királyok előtt. És adatott nekem egy vesszőhöz hasonló nád; és az angyal ott állt, mondván: Kelj fel, és mérd meg az Isten templomát, az oltárt és azokat, akik abban imádkoznak. De a templomon kívül levő pitvart hagyd ki, és ne mérd meg, mert a pogányoknak adatott; és a szent várost tapodni fogják negyvenkét hónapig. És hatalmat adok az én két tanúmnak, és prófétálni fognak ezerkétszázhatvan napig, zsákruhába öltözve. Jelenések 10:8–11:3.

In this passage John represents the Millerites who had eaten the message that was in the angel’s hand when He descended on August 11, 1840, but who had also suffered the bitter disappointment of October 22, 1844. Standing at the bitter disappointment of 1844, John was told that he, as a symbol of God’s last-day people, must repeat the experience represented by 1840 to 1844, thus pointing forward to September 11, 2001, and unto the soon coming Sunday law. He was told “Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings,” representing the whole world being lightened when the angel descends in Revelation eighteen, when the history of Revelation chapter ten is repeated—“line upon line.”

Ebben a szakaszban János azokat a milleritákat jelképezi, akik megették az angyal kezében levő üzenetet, amikor Ő 1840. augusztus 11-én alászállt, de akik 1844. október 22-én az keserű csalódást is elszenvedték. Az 1844-es keserű csalódásnál állva János azt a kijelentést kapta, hogy neki, mint Isten utolsó napi népének jelképének, meg kell ismételnie az 1840-től 1844-ig ábrázolt tapasztalatot, ezzel előremutatva 2001. szeptember 11-re és az hamarosan bekövetkező vasárnapi törvényre. Azt mondták neki: „Ismét prófétálnod kell sok népek, és nemzetek, és nyelvek, és királyok előtt”, ami azt jelképezi, hogy az egész világ megvilágosíttatik, amikor a Jelenések tizennyolcadik fejezetében az angyal alászáll, amikor a Jelenések könyve tizedik fejezetének története megismétlődik — „sorra sor, sorra sor”.

In connection with identifying the history that would be repeated when God’s last day people prophesied again, John was told to “rise and measure” the temple of God. His “measuring” was specifically identified, for he had been placed in the year of 1844, where his stomach was made bitter by the disappointment of October, 22. He was told to measure the temple, but to leave off the courtyard, which he was informed represented the time of the Gentiles, when they would trample down the courtyard for twelve hundred and sixty years. The twelve hundred and sixty years ended in 1798. John was to begin his measuring in 1798, and leave off the previous twelve hundred and sixty years, where the spiritual temple and spiritual Jerusalem had been trodden down. He was standing at the disappointment of 1844, so from 1798 to 1844, is forty-six years. Those forty-six years represent the temple.

Annak a történetnek az azonosításával összefüggésben, amely megismétlődött, amikor Isten utolsó napi népe ismét prófétált, János azt az utasítást kapta, hogy „kelj fel, és mérd meg” az Isten templomát. Az ő „mérése” pontosan meghatározásra került, mert az 1844. esztendőbe helyeztetett, ahol gyomra keserűvé lett az október 22-i csalódás miatt. Azt mondták neki, hogy mérje meg a templomot, de hagyja ki a pitvart, amelyről azt közölték vele, hogy a pogányok idejét jelképezi, amikor azok ezerkétszázhatvan évig tapossák a pitvart. Az ezerkétszázhatvan év 1798-ban ért véget. Jánosnak 1798-ban kellett megkezdenie a mérését, és kihagynia az azt megelőző ezerkétszázhatvan évet, amely idő alatt a lelki templomot és a lelki Jeruzsálemet taposták. Ő az 1844-es csalódás idején állt, tehát 1798-tól 1844-ig negyvenhat év telik el. Ez a negyvenhat év jelképezi a templomot.

When John, as God’s last-day people were to prophesy again, as they had done from 1840 to 1844, they would begin when the angel descended at the fulfillment of a prophecy of Islam. Their work of prophesying again would require a work of measuring the temple, and that work would represent an investigation of the “old paths”, which was the history represented by the “temple”, which began at the time of the end in 1798, and ended with the great disappointment of 1844. As they began their work of investigating Jeremiah’s old paths, which is John’s “temple of forty-six years”, the curse of Moses was found in the rubbish scattered all over the temple, and the prediction of the Josiah to come was fulfilled. The work of Josiah is also identified again by Isaiah:

Amikor Jánosnak — miként Isten utolsó napi népének is — ismét prófétálnia kellett, amint azt 1840 és 1844 között tették, akkor kezdték meg ezt, amikor az angyal alászállt az iszlámra vonatkozó prófécia beteljesedésekor. Ismételt prófétálásuk munkája megkövetelte a templom megmérésének munkáját, és ez a munka a „régi ösvények” felkutatását jelképezte, vagyis azt a történelmet, amelyet a „templom” ábrázolt, amely az 1798-ban beköszöntött vég idején kezdődött, és az 1844-es nagy csalódással ért véget. Amint hozzáfogtak Jeremiás régi ösvényeinek vizsgálatához, amely János „negyvenhat esztendeig épített temploma”, Mózes átka előkerült a templomban mindenfelé szétszórt omladékból, és beteljesedett az eljövendő Jósiásra vonatkozó jövendölés. Jósiás munkáját Ézsaiás is ismét azonosítja:

> And they that shall be of thee shall build the old waste places: thou shalt raise up the foundations of many generations; and thou shalt be called, The repairer of the breach, The restorer of paths to dwell in. Isaiah 58:12.

> És a tieid felépítik az ősi romokat; sok nemzedék alapjait felrakod, és így neveznek majd: a rések befalazója, a lakható ösvények helyreállítója. Ézsaiás 58:12.

God’s last-day people were to restore the “paths to dwell in,” which are Jeremiah’s “old paths”. They were to rebuild the old waste places, as the workers in Josiah and Ezra’s histories were accomplishing. They were to employ the methodology of “line upon line,” for they would not simply “raise up” the foundational history of Adventism, that is represented by the temple of forty-six years, but in doing so they were to “raise up the foundations of many generations.” They were to identify that every reform movement represents a foundational work, that “line upon line,” identifies the last-day foundations of 1798 to 1844. They were to repair “the breach,” and the breach represents the initial break in a vessel or a wall that opens the way for further disaster. The “breach” that was to be repaired was the rebellion of 1863.

Isten utolsó napi népének helyre kellett állítania a „lakásra való ösvényeket”, amelyek Jeremiás „régi ösvényei”. Fel kellett építeniük az ősi romokat, miként Jósiás és Ezsdrás történetében a munkások is ezt vitték véghez. Az „egymásra következő szabály” módszertanát kellett alkalmazniuk, mert nem csupán az adventizmus alapító történetét kellett „felépíteniük”, amelyet a negyvenhat esztendős templom jelképez, hanem ezzel együtt „sok nemzedék alapjait” is fel kellett állítaniuk. Fel kellett ismerniük, hogy minden reformmozgalom alapozó munkát képvisel, és hogy az „egymásra következő szabály” az 1798-tól 1844-ig terjedő időszak utolsó napi alapjait jelöli meg. Ki kellett javítaniuk a „rést”, és a rés az edényen vagy a falon keletkező kezdeti törést jelenti, amely utat nyit a további romlásnak. A „rés”, amelyet helyre kellett állítani, az 1863-as lázadás volt.

When Josiah arrived on September 11, 2001 God’s last-day people returned to Jeremiah’s old paths and began to measure Millerite history. They discovered the “breach.” They identified the truth of the jewels of Miller’s dream as they built “the old waste places.” They discovered the “seven times,” as had Josiah, and they restored the truth of Leviticus twenty-six, and thus raised “up the former desolations.” When they restored the “first” and the “last” desolations of Leviticus twenty-six they then recognized that one finished in 1798 and the other in 1844. Thus their work of raising up the former desolations, was the very “rod” that was given to John that allowed him to measure the temple.

Amikor Jósiás 2001. szeptember 11-én megérkezett, Isten utolsó napi népe visszatért Jeremiás ősi ösvényeihez, és elkezdte megmérni a millerita történelmet. Felfedezték a „rést”. Felismerték a Miller álmában szereplő ékszerek igazságát, miközben felépítették „a régi romokat”. Felfedezték a „hétszeres” időszakot, miként Jósiás is tette, és helyreállították a 3Mózes 26 igazságát, és ezáltal helyreállították „az előbbi pusztulásokat”. Amikor helyreállították a 3Mózes 26 „első” és „utolsó” pusztulásait, akkor felismerték, hogy az egyik 1798-ban, a másik pedig 1844-ben ért véget. Így az a munkájuk, amellyel helyreállították az előbbi pusztulásokat, éppen az a „vessző” volt, amely Jánosnak adatott, és amely lehetővé tette számára, hogy megmérje a templomot.

The Lion of the tribe of Judah led His people back to the old paths, so they could find the latter rain message, and the latter rain message is the message of Islam of the third woe. When they ultimately discovered the two sacred tables of Habakkuk, as represented by the 1843 and 1850 pioneer charts, they saw that the foundation included the “three woes” of Revelation chapter eight, and that the second woe had concluded in the foundational history where the Millerite temple had been erected. They then recognized that the understanding of the rule of triple application of prophecies had been previously put in place by the Lion of the tribe of Judah, in order that when they returned to Jeremiah’s old paths, they could recognize “the rest and the refreshing”, which is the latter rain message of the third woe, that is identified and established with the two witnesses of the first and second woes.

Júda törzsének Oroszlánja visszavezette népét a régi ösvényekre, hogy megtalálhassák a késői eső üzenetét; és a késői eső üzenete az iszlám üzenete, a harmadik jajé. Amikor végül felfedezték Habakuk két szent tábláját, amint azt az 1843-as és 1850-es úttörői táblázatok jelképezik, meglátták, hogy az alap magában foglalta a Jelenések könyve nyolcadik fejezetének „három jaját”, és hogy a második jaj abban az alaptörténetben zárult le, amelyben a millerita templom felépült. Ekkor felismerték azt is, hogy a próféciák hármas alkalmazásának szabályára vonatkozó megértést Júda törzsének Oroszlánja már korábban elhelyezte, hogy amikor visszatérnek Jeremiás régi ösvényeihez, felismerhessék „a nyugalmat és a felüdülést”, amely a harmadik jaj késői eső üzenete, s amely az első és a második jaj két tanújával azonosíttatik és állíttatik meg.

We will continue this study in the next article.

Ezt a tanulmányt a következő cikkben folytatjuk.

> “The enemy is seeking to divert the minds of our brethren and sisters from the work of preparing a people to stand in these last days. His sophistries are designed to lead minds away from the perils and duties of the hour. They estimate as nothing the light that Christ came from heaven to give to John for His people. They teach that the scenes just before us are not of sufficient importance to receive special attention. They make of no effect the truth of heavenly origin and rob the people of God of their past experience, giving them instead a false science.

> „Az ellenség arra törekszik, hogy testvéreink elméjét elterelje attól a munkától, amelynek célja egy nép felkészítése arra, hogy megállhasson ezekben az utolsó napokban. Álérvelései arra irányulnak, hogy az elmét elfordítsák a jelen óra veszélyeitől és kötelességeitől. Semminek tekintik azt a világosságot, amelyet Krisztus azért jött a mennyből, hogy Jánosnak adjon népe számára. Azt tanítják, hogy a közvetlenül előttünk álló események nem elég jelentősek ahhoz, hogy különös figyelemben részesüljenek. Hatálytalanná teszik a mennyei eredetű igazságot, és megfosztják Isten népét múltbeli tapasztalatától, helyébe pedig hamis tudományt adnak.

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ Jeremiah 6:16.

> „Így szól az Úr: Álljatok meg az utakon, és nézzetek szét, és kérdezősködjetek a régi ösvények felől, melyik a jó út, és azon járjatok.” Jeremiás 6:16.

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith—the foundations that were laid at the beginning of our work by prayerful study of the word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> „Senki se igyekezzék lerombolni hitünk alapjait—azokat az alapokat, amelyeket munkánk kezdetén az Ige imádságos tanulmányozása és kijelentés által fektettek le. Ezekre az alapokra építettünk az elmúlt ötven év során. Az emberek azt hihetik, hogy új utat találtak, és hogy erősebb alapot vethetnek annál, mint amely már megvettetett. De ez nagy megtévesztés. Mert más fundamentumot senki sem vethet azon kívül, amely vettetett.”

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand? It soon fell, for it was not founded upon the Rock.

> „A múltban sokan vállalkoztak új hit építésére, új elvek megalapítására. De meddig állt meg az építményük? Hamarosan összeomlott, mert nem a Kősziklára volt alapozva.

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying: ‘Other foundation can no man lay than that is laid’? 1 Corinthians 3:11.

> „Vajon az első tanítványoknak nem kellett szembenézniük az emberek kijelentéseivel? Vajon nem kellett meghallgatniuk a hamis elméleteket, majd miután mindent megtettek, szilárdan megállniuk, ezt mondva: »Más fundamentumot senki sem vethet azon kívül, amely vettetett.« 1Korinthus 3:11.”

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> „Ezért bizalmunk kezdetét mindvégig szilárdan meg kell tartanunk. Isten és Krisztus erőteljes szavakat küldött e népnek, pontról pontra kivezetve őket a világból a jelenvaló igazság tiszta világosságába. Szent tűzzel érintett ajkakkal hirdették Isten szolgái az üzenetet. Az isteni kijelentés pecsétjét nyomta a hirdetett igazság valódiságára.” Testimonies, 8. kötet, 296, 297.

Back to Articles