Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Seven

Dániel könyve – Negyvenhetedik rész

Unmasking Deceptive Doctrines: A Critical Analysis of Daniel 8 and the Challenges to Adventist Theology

A megtévesztő tanok leleplezése: Dániel 8 kritikai elemzése és az adventista teológiát érő kihívások

Author

Jeff Pippenger

Published

January 11, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

When the little horn of Rome is represented in verses nine through twelve of Daniel chapter eight, it is a corrupted symbol for it is a symbol of transvestitism, a cross-dresser oscillating between male and female. It agrees with the Millerite understanding that Rome was represented by two phases, the first phase being the Roman statecraft and the second phase being the Roman churchcraft, but in the oscillation of genders in the verses, the little horn is out of the historical and prophetic sequence (corrupted). Yet each of the four verses represents history directly associated with either Roman statecraft or Roman churchcraft. Pagan Rome persecuted all who resisted its imperial authority, but the persecution of papal Rome (feminine) in verse ten, is specifically directed against heaven.

Amikor Dániel könyve nyolcadik fejezetének kilencediktől tizenkettedik verseiben Róma kis szarva jelenik meg, megrontott jelképben ábrázoltatik, mert a transzvesztitizmus jelképe ez: egy női és férfi szerep között ingadozó keresztöltözőé. Ez összhangban áll a millerita értelmezéssel, amely szerint Rómát két szakasz képviselte: az első szakasz a római államhatalom, a második pedig a római egyházi hatalom; ám a versekben megjelenő nemi ingadozás következtében a kis szarv kikerül a történelmi és prófétai sorrendből (megrontottá válik). Mindazonáltal mind a négy vers olyan történelmet ábrázol, amely közvetlen kapcsolatban áll akár a római államhatalommal, akár a római egyházi hatalommal. A pogány Róma üldözött mindenkit, aki ellenállt császári tekintélyének, a pápai Róma (nőnemű) üldözése azonban a tizedik versben kifejezetten az ég ellen irányul.

In the Millerite understanding that Rome was the fourth and final kingdom, the oscillating from state to church to state to church again would not have been a concern. They had seen the mixture of iron and clay in the feet of Daniel chapter two, and simply understood it as two phases of Rome, with no concern to define a specific historical sequence of a fourth and fifth kingdom. They understood the same of chapter seven, where the horn that spake great things against the most High, had three horns plucked up from the original ten horns of the beast of Rome. Even if Miller did recognize the gender oscillation of verse nine through twelve, it would have been unimportant to his understanding of the fourth kingdom being Rome. In Millerite understanding the fourth kingdom ended in 1798, and the next prophetic event was the Second Coming of Christ.

A millerita felfogás szerint, amelyben Róma volt a negyedik és végső birodalom, az államtól az egyházhoz, majd ismét az államhoz, azután újra az egyházhoz való ingadozás nem jelentett volna problémát. Látták Dániel második fejezetében a lábakban az vas és agyag elegyét, és egyszerűen úgy értették, mint Róma két szakaszát, anélkül hogy fontosnak tartották volna meghatározni a negyedik és az ötödik birodalom sajátos történelmi sorrendjét. Ugyanezt értették a hetedik fejezetről is, ahol az a szarv, amely nagy dolgokat szólt a Magasságos ellen, három szarvat tépett ki a római fenevad eredeti tíz szarva közül. Még ha Miller felismerte is a kilencedik verstől a tizenkettedikig terjedő szakasz nemváltakozását, ez jelentéktelen lett volna annak megértése szempontjából, hogy a negyedik birodalom Róma. A millerita értelmezés szerint a negyedik birodalom 1798-ban ért véget, és a következő prófétai esemény Krisztus második eljövetele volt.

The feminine horn identifies the woman who commits spiritual fornication with the masculine horn, and is represented in verses ten and twelve.

A nőnemű szarv azt az asszonyt azonosítja, aki lelki paráznaságot követ el a hímnemű szarvval, és a tizedik és tizenkettedik versekben van ábrázolva.

> And it waxed great, even to the host of heaven; and it cast down some of the host and of the stars to the ground, and stamped upon them. Daniel 8:10.

> És nagyra növekedett egészen az ég seregéig; és a sereg és a csillagok közül némelyeket a földre vetett, és eltapodta azokat. Dániel 8:10.

The persecution of the papal power was directed against Christianity (the host of heaven), and in verse twelve papal Rome (feminine), receives the power to accomplish her murderous work through the transgression of fornicating with the kings of Europe.

A pápai hatalom üldözése a keresztyénség (az ég serege) ellen irányult, és a tizenkettedik versben a pápai Róma (nőnemű) hatalmat kap arra, hogy gyilkos művét véghezvigye a paráznaság vétke által, amikor Európa királyaival paráználkodik.

> And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Daniel 8:12.

> És sereget rendeltetett melléje a mindennapi áldozat ellen a törvényszegés miatt; és a földre vetette az igazságot, és cselekedett, és sikerrel járt. Dániel 8:12.

The “host” in the verse represents the military power that was given the papacy “against the daily.” The word “against” means “from”. From the pagan kings of Europe (pagan Rome), represented by “the daily,” military support (an host) was given to the papacy “by reason of transgression.” The combination of church and state, with the church in control of the relationship is the “transgression.” The wine of that transgression is Christian blood. Once the papacy had control of the armies of pagan Rome, papal Rome (“it”) “cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered.”

Az igében szereplő „sereg” azt a katonai hatalmat jelképezi, amely a pápaságnak adatott „a mindennapi ellenében”. Az „ellenében” szó jelentése: „-tól/-től”. Európa pogány királyaitól (a pogány Rómától), akiket „a mindennapi” jelképez, katonai támogatás (egy sereg) adatott a pápaságnak „a törvényszegés miatt”. Az egyház és az állam összekapcsolódása, amelyben az egyház uralja ezt a viszonyt, jelenti „a törvényszegést”. Annak a törvényszegésnek a bora keresztény vér. Miután a pápaság megszerezte a pogány Róma hadseregei fölötti uralmat, a pápai Róma („az”) „földre tiporta az igazságot; és cselekedett, és jó szerencsével járt.”

In Daniel chapter eleven, verse thirty-one, the giving of the armies to papal Rome is also represented:

Dániel könyve tizenegyedik fejezetének harmincegyedik versében a seregek pápai Rómának való átadása is ábrázolva van:

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:31.

> És seregek állnak az ő oldalán, és megfertőztetik az erősség szentélyét, és megszüntetik a mindennapi áldozatot, és felállítják a pusztító utálatosságot. Dániel 11:31.

The verse is identifying the historical transition from pagan Rome to papal Rome. In the verse the “arms” are the European kings that began to stand up for the papacy beginning with Clovis, king of the Franks (France), in the year 496. The “arms” also polluted “the sanctuary of strength” (the city of Rome), through the continuous warfare from the fourth century onward to the year 538. The “arms” also removed the pagan resistance to the rise of the papacy, and by the year 508, the pagan resistance was finished.

A vers a pogány Rómáról a pápai Rómára való történelmi átmenetet azonosítja. A versben a „karok” azok az európai királyok, akik 496-ban a frankok királyával, Klodviggall (Franciaország) kezdődően a pápaság mellé álltak. A „karok” a „erősség szentélyét” (Róma városát) is beszennyezték a negyedik századtól kezdve 538-ig tartó folyamatos hadviselés által. A „karok” eltávolították a pápaság felemelkedésével szembeni pogány ellenállást is, és 508-ra a pogány ellenállás véget ért.

The word translated as “take away,” is the Hebrew word “sur” and means “to remove”. The “arms” placed the “abomination that maketh desolate” (the papacy), on the throne of the earth in the year 538. When Daniel chapter eight, verse twelve identifies that “an host” was given to the feminine little horn, it is agreeing with the witness of verse thirty-one of chapter eleven. The book of Revelation also gives witness to the same truth in chapter thirteen.

A „take away”-ként fordított szó a héber „sur”, és jelentése: „eltávolítani”. A „karok” helyezték a „pusztító utálatosságot” (a pápaságot) a föld trónjára az 538. esztendőben. Amikor Dániel könyve nyolcadik fejezetének tizenkettedik verse azt azonosítja, hogy „sereg” adatott a nőnemű kis szarvnak, egybehangzik a tizenegyedik fejezet harmincegyedik versének tanúságával. A Jelenések könyve a tizenharmadik fejezetben szintén ugyanezen igazság mellett tesz tanúságot.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> És a fenevad, amelyet láttam, hasonló volt a párduchoz, és lábai olyanok voltak, mint a medve lábai, szája pedig mint az oroszlán szája; és a sárkány neki adta az ő erejét, az ő királyi székét és nagy hatalmát. Jelenések 13:2.

Sister White directly identifies the beast of verse two as the papacy, and that the dragon in the verse is pagan Rome. Pagan Rome gave three things to the papacy; “his power, and his seat, and great authority.”

White testvér közvetlenül azonosítja a második vers fenevadját a pápasággal, és azt, hogy a versben szereplő sárkány a pogány Róma. A pogány Róma három dolgot adott a pápaságnak: „erejét, és székét, és nagy hatalmát.”

The military power was given by pagan Rome beginning with Clovis in the year 496. The “seat” to rule from, was given to the papacy in the year 330, when the emperor Constantine moved his capitol to Constantinople, leaving his former capitol city of Rome to the control of the papal church. In the year 533, the emperor Justinian decreed that the pope was the head of the church and the corrector of heretics, turning his “great authority” over to the pope of Rome. Verse twelve of Daniel chapter eight, identifies the time when a “host” was given, and that prophetic truth is testified to on many witnesses. From that point in time (beginning in the year 496), the papacy “prospered.”

A katonai hatalmat a pogány Róma adta át, kezdve Klodviggal a 496. évben. Az uralkodás „székhelyét” a pápaság a 330. évben kapta meg, amikor Konstantin császár fővárosát Konstantinápolyba helyezte át, és korábbi fővárosát, Róma városát, a pápai egyház ellenőrzése alatt hagyta. Az 533. évben Justinianus császár elrendelte, hogy a pápa az egyház feje és az eretnekek megjobbítója, s így „nagy hatalmát” a római pápára ruházta. Dániel könyve nyolcadik fejezetének tizenkettedik verse azonosítja azt az időt, amikor egy „sereg” adatott, és erről a prófétai igazságról sok tanú tesz bizonyságot. Attól az időponttól fogva (a 496. évvel kezdődően) a pápaság „sikerrel járt.”

It would continue to “practice” and “prosper” until the end of the indignation against the northern kingdom of Israel ended in 1798, and the papacy received its deadly wound.

„Cselekedni” és „szerencsésen előrehaladni” fog mindaddig, amíg Izrael északi királysága elleni felindulás véget nem ér 1798-ban, és a pápaság meg nem kapja halálos sebét.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> És a király saját tetszése szerint cselekszik; felmagasztalja magát, és minden isten fölé emeli magát, és csodálatos dolgokat szól az istenek Istene ellen, és szerencsés lesz, mígnem betelik a harag; mert ami el van határozva, annak meg kell történnie. Dániel 11:36.

Verse nine of chapter eight, describes masculine Rome (pagan Rome), and represents the three-step conquering process that pagan Rome accomplished, and which typified the three geographical areas that would be conquered in order for papal Rome to be established upon the throne of the earth, as represented by the three horns that were plucked up in chapter seven. Those two three-step conquering’s of pagan and papal Rome, represented the three geographical obstacles of modern Rome, in verses forty through forty-three of Daniel eleven. Then in chapter eight, verse eleven, the masculine little horn (pagan Rome) is again represented. In the verse, the sanctified logic is so sound, that the scornful men that rule Jerusalem were forced to introduce several theological lies in order to erect their counterfeit foundation.

A nyolcadik fejezet kilencedik verse a hímnemű Rómát (a pogány Rómát) írja le, és azt a háromlépcsős hódítási folyamatot ábrázolja, amelyet a pogány Róma véghezvitt, s amely előképe volt annak a három földrajzi területnek, amelyeket meg kellett hódítani ahhoz, hogy a pápai Róma felállíttassék a föld trónján, miként azt a hetedik fejezetben kitépett három szarv jelképezi. A pogány és a pápai Róma e két háromlépcsős hódítása Dániel tizenegyedik fejezetének negyvenedik–negyvenharmadik verseiben a modern Róma három földrajzi akadályát ábrázolta. Ezután a nyolcadik fejezet tizenegyedik versében a hímnemű kis szarv (a pogány Róma) ismét megjelenik. Ebben a versben a megszentelt logika annyira szilárd, hogy a gúnyolódó férfiaknak, akik Jeruzsálemet uralják, több teológiai hazugságot kellett bevezetniük ahhoz, hogy felépítsék hamis alapjukat.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Igen, fölnagyította magát egészen a sereg Fejedelméig, és általa elvétetett a mindennapi áldozat, és szenthelyének helye lerontatott. Dániel 8:11.

As we begin to address the counterfeit coins and jewels that have been introduced to Adventism since 1863, it should be noted that there are two primary fields of supposed theological expertise which Adventism boasts of, as their basis for upholding the doctrines of apostate Protestantism and Catholicism. The claim that the modern theologians of Adventism make is that they are either experts in biblical history, or experts in biblical languages. Their application of the verse, reveals the prophetic word has become as a sealed book unto them, and also reveals that their claim of being experts of the biblical languages is simply the modern manifestation of Pharisaism.

Amint hozzákezdünk azoknak a hamis érméknek és drágaköveknek a tárgyalásához, amelyeket 1863 óta vezettek be az adventizmusba, meg kell jegyeznünk, hogy a feltételezett teológiai szakértelemnek két elsődleges területe van, amelyekkel az adventizmus kérkedik, s amelyekre alapozva fenntartja a hitehagyott protestantizmus és a katolicizmus tanításait. A modern adventista teológusok azt állítják, hogy vagy a bibliai történelem szakértői, vagy a bibliai nyelvek szakértői. Az, ahogyan az igeverset alkalmazzák, feltárja, hogy a prófétai szó számukra pecséttel lezárt könyvvé lett, és azt is nyilvánvalóvá teszi, hogy a bibliai nyelvek szakértőinek vallott igényük csupán a farizeizmus modern megnyilvánulása.

First is the disregard of the oscillation of the genders for the little horn in verse nine through twelve. If they were actually experts in the Hebrew language, they would not deny, or water down, the fact that Daniel purposely employed gender oscillation in the verses. The little horn is represented in both genders, and those genders go back and forth through the verses. The theologians try to cover this fact with rubbish and counterfeit coins, for it clearly identifies that verse eleven is identifying pagan, not papal Rome. They of course insist that the little horn of verse eleven is the pope, when it is actually pagan Rome.

Először is figyelmen kívül hagyják a nemek váltakozását a kilencedik verstől a tizenkettedikig terjedő szakaszban szereplő kis szarv esetében. Ha valóban a héber nyelv szakértői volnának, nem tagadnák, és nem tompítanák el azt a tényt, hogy Dániel szándékosan alkalmazta a nemek váltakozását ezekben a versekben. A kis szarv mindkét nemben van ábrázolva, és ezek a nemek váltakozva jelennek meg a versek során. A teológusok szeméttel és hamis pénzzel próbálják elfedni ezt a tényt, mert ez világosan azonosítja, hogy a tizenegyedik vers a pogány, nem pedig a pápai Rómát jelöli. Ők természetesen ragaszkodnak ahhoz, hogy a tizenegyedik vers kis szarva a pápa, holott valójában a pogány Róma.

Once it is acknowledged that two of the four little horn verses are male and two are female, then it is simple to incorporate the biblical truth that a woman in Bible prophecy represents a church, and a man represents a state. Knowing this allows all who wish to see, that the little horn of verse eleven, is masculine Rome (pagan Rome), not feminine Rome (papal Rome).

Mihelyt elismerjük, hogy a négy kis szarvról szóló vers közül kettő hímnemű, kettő pedig nőnemű, egyszerűvé válik annak a bibliai igazságnak a beillesztése, hogy a nő a bibliai próféciában egyházat jelképez, a férfi pedig államot. Ennek ismerete lehetővé teszi mindazok számára, akik látni akarnak, hogy a tizenegyedik vers kis szarva a hímnemű Róma (pogány Róma), nem pedig a nőnemű Róma (pápai Róma).

The verse then is understood as teaching that pagan Rome (he) magnified himself to the prince of the host, as did pagan Rome when it placed the prince of the host upon the cross of Calvary. Not only did pagan Rome magnify itself against Christ at the cross, the verse goes on to say that by him (pagan Rome) “the daily sacrifice was taken away.”

A vers tehát úgy értendő, hogy a pogány Róma (ő) felmagasztalta magát a sereg Fejedelméig, miként a pogány Róma cselekedett akkor, amikor a sereg Fejedelmét a Kálvária keresztjére helyezte. A pogány Róma nemcsak a kereszten magasztalta fel magát Krisztussal szemben, hanem a vers továbbá azt mondja, hogy általa (a pogány Róma által) „elvétetett a mindennapi áldozat”.

In the book of Daniel there are two Hebrew words that are both translated as “take away.” The words are “sur” and “rum”. Both words are used in the sanctuary service. Sur means to take away or remove, and when the ashes from the altar in the sanctuary were removed, the word used to describe the removal of the ashes is “sur”. The word “rum” means to lift up and exalt, and when the priest in the sanctuary was to lift up a wave offering, he was to “rum” (lift up) the offering. In verse eleven, pagan Rome (“the daily”) would “rum” (take away) paganism by lifting up and exalting the religion of paganism.

Dániel könyvében két héber szó szerepel, amelyeket egyaránt úgy fordítanak: „elvenni”. E szavak a „sur” és a „rum”. Mindkét szó használatos a szentélyszolgálatban. A „sur” jelentése: elvenni vagy eltávolítani, és amikor a szentélyben az oltárról eltávolították a hamut, a hamu eltávolításának leírására a „sur” szót használták. A „rum” jelentése: felemelni és felmagasztalni, és amikor a papnak a szentélyben fel kellett emelnie egy meglóbált áldozatot, az áldozatot „rum”-olnia kellett (fel kellett emelnie). A tizenegyedik versben a pogány Róma („a mindennapi”) „rum” (elvenné) a pogányságot azáltal, hogy felemeli és felmagasztalja a pogányság vallását.

Pagan Rome would lift up and exalt the religion of paganism. The Adventist theologians that profess an expertise of biblical languages choose to treat every occurrence of “take away” in the book of Daniel as “remove”. They fail to acknowledge the distinct and precise writing of Daniel, and thus place themselves above the prophet Daniel.

A pogány Róma felemelné és felmagasztalná a pogányság vallását. Az adventista teológusok, akik a bibliai nyelvek szakértőinek vallják magukat, úgy döntenek, hogy Dániel könyvében a „take away” minden előfordulását „remove”-ként kezelik. Nem ismerik el Dániel sajátos és pontos fogalmazását, és ezáltal Dániel próféta fölé helyezik magukat.

The theologians that profess to understand the biblical languages provide arguments to justify why Daniel intended to mean the same thing, when he employed two different words. They provide long and tedious word studies to uphold their false claims. The theologians that profess to understand biblical history, argue that the false application is based upon recognizing that in different periods of history the same word might mean something different, and therefore when Daniel employed two different words, only a historical expert can identify what Daniel actually meant. It is important to identify these two false methods for they are employed often by the theologians who seek to hide from the methodology of “line upon line.”

Azok a teológusok, akik azt állítják magukról, hogy értik a bibliai nyelveket, olyan érveket hoznak fel, amelyekkel igazolni kívánják, miért ugyanazt akarta Dániel kifejezni, amikor két különböző szót használt. Hosszadalmas és fárasztó szóvizsgálatokat adnak elő, hogy alátámasszák hamis állításaikat. Azok a teológusok, akik azt állítják magukról, hogy értik a bibliai történelmet, amellett érvelnek, hogy a hamis alkalmazás azon a felismerésen alapul, miszerint a történelem különböző korszakaiban ugyanaz a szó jelenthet valami mást, és ezért amikor Dániel két különböző szót használt, csak egy történeti szakértő képes azonosítani, hogy Dániel valójában mit értett. Fontos azonosítani ezt a két hamis módszert, mert gyakran alkalmazzák őket azok a teológusok, akik el kívánják rejteni magukat a „szabályt szabályra” módszertana elől.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Sőt, fölnagyította magát egészen a sereg fejedelméig, és általa elvétetett a mindennapi áldozat, és az ő szenthelyének helye levettetett. Dániel 8:11.

The word translated as “taken away” in the verse means to “lift up and exalt”. It does not mean to remove. This fact creates confusion and contradiction for the Adventist theologians, for their premises do not hold up under a simple evaluation of the verse, when the actual definition of the word Daniel used is applied to the verse. They argue the little horn of the verse is papal Rome, and therefore the verse would read that “by him” (papal Rome) “the daily was taken away.”

A „elvétetett”-ként fordított szó a versben azt jelenti: „felemelni és felmagasztalni”. Nem azt jelenti, hogy eltávolítani. Ez a tény zavart és ellentmondást teremt az adventista teológusok számára, mert előfeltevéseik nem állják ki a vers egyszerű vizsgálatát, amikor annak a szónak a tényleges meghatározását, amelyet Dániel használt, alkalmazzák a versre. Azt állítják, hogy a versben szereplő kis szarv a pápai Róma, és ezért a vers úgy hangzanék, hogy „általa” (a pápai Róma által) „a mindennapi felemeltetett”.

They of course have no problem including the added word that Sister White states directly was added by human wisdom and does not apply to the text.

Természetesen semmi problémájuk nincs azzal, hogy belefoglalják azt a hozzáadott szót, amelyről White testvérnő egyenesen kijelenti, hogy emberi bölcsesség tette hozzá, és nem vonatkozik a szövegre.

> “Then I saw in relation to the ‘daily’ (Daniel 8:12) that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text, and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry.” Early Writings, 74.

> „Akkor a „mindennapi”-val kapcsolatban (Dániel 8:12) azt láttam, hogy az „áldozat” szót emberi bölcsesség toldotta hozzá, és az nem tartozik a szöveghez, és hogy az Úr annak helyes értelmét azoknak adta meg, akik az ítélet órájának kiáltását hirdették.” Korai írások, 74.

They identify “the daily” as Christ’s sanctuary ministry, so the “daily sacrifice” upholds the concept that “the daily” is Christ sacrificial work in the heavenly sanctuary. But inspiration identifies that the word “sacrifice” “does not belong to the text”.

A „mindennapit” Krisztus szentélybeli szolgálataként azonosítják, ezért a „mindennapi áldozat” azt a felfogást támasztja alá, hogy a „mindennapi” Krisztus áldozati munkája a mennyei szentélyben. Ám az ihletés kijelenti, hogy az „áldozat” szó „nem tartozik a szöveghez”.

When the drunkards of Ephraim identify “the daily” as Christ’s sanctuary work, the verse would then read, “by him” (papal Rome) “the daily was taken away,” or it would read, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was taken away.” They actually teach this falsehood. They insist that through the darkness of the papal rule the true understanding of Christ’s sanctuary ministry was removed from the minds of men.

Amikor Efraim részegei „a mindennapit” Krisztus szentélybeli szolgálatával azonosítják, akkor a vers így hangzana: „általa” (a pápai Róma által) „vétetett el a mindennapi”, vagy így szólna: „a pápai hatalom által Krisztus szentélyszolgálata vétetett el”. Valójában ezt a hamisságot tanítják. Azt állítják, hogy a pápai uralom sötétsége által Krisztus szentélyszolgálatának igaz megértése eltávolíttatott az emberek elméjéből.

Yet the word translated as “take away,” does not mean to remove, it means to lift up and exalt. If the professed experts of biblical languages would correctly apply the meaning of the Hebrew word “rum,” to the passage, their rendition would need to say, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was lifted up and exalted.” When did the papacy ever lift up and exalt Christ?

Az „elvesz” fordítására használt szó azonban nem eltávolítást jelent, hanem felemelést és felmagasztalást. Ha a bibliai nyelvek állítólagos szakértői helyesen alkalmaznák a héber „rum” szó jelentését erre a szakaszra, fordításuknak így kellene hangzania: „a pápai hatalom által Krisztus szentélybeli szolgálata felemeltetett és felmagasztaltatott.” Mikor emelte fel és magasztalta fel valaha is a pápaság Krisztust?

They seek to impose the definition of the Hebrew word “sur” upon the Hebrew word “rum.” Daniel uses the word “sur,” which means to remove, in connection with “the daily” in two other verses, but in verse eleven, Daniel chose the word “rum” meaning to lift up and exalt. Not only is the dish of fables concerning this verse foolishness because of the wresting of the meaning of the word translated as “take away,” but there was never a time when Christ’s sanctuary ministry was in any way removed from men.

Megkísérlik a héber „sur” szó meghatározását ráerőltetni a héber „rum” szóra. Dániel a „sur” szót használja, amelynek jelentése: eltávolítani, „a mindennapi”-val kapcsolatban két másik versben, a tizenegyedik versben azonban Dániel a „rum” szót választotta, amelynek jelentése: felemelni és felmagasztalni. Az e versre vonatkozó mesés koholmányok egész zagyvaléka nemcsak azért balgaság, mert elferdíti a „take away”-ként fordított szó jelentését, hanem azért is, mert soha nem volt olyan idő, amikor Krisztus szentélyszolgálata bármilyen módon el lett volna távolítva az emberektől.

> But this man, because he continueth ever, hath an unchangeable priesthood. Wherefore he is able also to save them to the uttermost that come unto God by him, seeing he ever liveth to make intercession for them. Hebrews 7:24, 25.

> Ő azonban, mivel örökké megmarad, változhatatlan papsággal bír. Ezért teljesen meg is tudja üdvözíteni azokat, akik őáltala járulnak Istenhez, mivel mindenkor él, hogy közbenjárjon értük. Zsidókhoz írt levél 7:24, 25.

To claim, as the Adventist theologians do, in an attempt to prop up their false application of the verse, that there was a period of time when the papacy exercised some type of power to remove Christ’s sanctuary intercession is absurd!

Az az állítás, amelyet az adventista teológusok tesznek, hogy hamis versértelmezésüket alátámasszák, miszerint létezett olyan időszak, amikor a pápaság valamiféle hatalmat gyakorolt Krisztusnak a szentélyben végzett közbenjárásának eltávolítására, képtelenség!

But the theologians do not teach that the verse identifies that the papacy lifted up and exalted Christ’s sanctuary ministry. They avoid the meaning of Daniel’s words, and the inspired counsel of Ellen White, to teach what they choose to teach in spite of the testimony of Daniel’s words.

Ám a teológusok nem azt tanítják, hogy ez az igevers azt jelöli meg, miszerint a pápaság felmagasztalta és felemelte Krisztus szentélyszolgálatát. Kerülik Dániel szavainak jelentését és Ellen White ihletett tanácsát, hogy azt tanítsák, amit tanítani akarnak, Dániel szavainak bizonyságtétele ellenére.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Igen, még a sereg Fejedelméig is felfuvalkodott, és általa elvétetett a mindennapi áldozat, és szentélyének helye lerontatott. Dániel 8:11.

The theologians teach that the verse means “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was removed,” and the removal of Christ’s sanctuary ministry from the minds of men is supported by the fact that in association with the removal, the place of Christ’s “sanctuary was cast down.” There is not one verse in God’s Word that identifies the heavenly sanctuary, which is where Christ performs his intercession, has ever been cast down. Nor is there any biblical passage that identifies that heaven itself, which is the “place of his sanctuary”, is ever cast down. Once again, the theologians place themselves above the prophet Daniel, for they insist that “the place of his sanctuary” in the verse is referring to God’s sanctuary, in spite of the fact that Daniel teaches directly opposite of that idea.

A teológusok azt tanítják, hogy az igevers jelentése ez: „a pápai hatalom által Krisztus szentélyszolgálata eltávolíttatott”, és Krisztus szentélyszolgálatának az emberek elméjéből való eltávolítását szerintük alátámasztja az a tény, hogy ezzel az eltávolítással összefüggésben Krisztus „szentélyének helye levettetett”. Isten Igéjében nincs egyetlen olyan vers sem, amely a mennyei szentélyről — ahol Krisztus közbenjárói szolgálatát végzi — azt állítaná, hogy valaha is levettetett. Ugyanígy nincs olyan bibliai szakasz sem, amely azt állítaná, hogy maga a menny, amely „az ő szentélyének helye”, valaha is levettetett. A teológusok ismét önmagukat Dániel próféta fölé helyezik, mert ragaszkodnak ahhoz, hogy az igeversben szereplő „az ő szentélyének helye” Isten szentélyére utal, annak ellenére, hogy Dániel közvetlenül ennek az elképzelésnek az ellenkezőjét tanítja.

The professed experts of the Hebrew language insist that in the verse the Hebrew word “rum,” needs to be understood with the meaning of the Hebrew word “sur.” They also insist that the Hebrew word “miqdash” needs to be understood as the Hebrew word “qodesh.” “Miqdash” and “qodash” are both translated simply as “sanctuary” in the book of Daniel, yet they have different meanings. “Miqdash” represents any sanctuary, whether it is God’s sanctuary or a pagan sanctuary. It is the general word for sanctuary, but “qodesh” is only used in the Bible to represent God’s sanctuary.

A héber nyelv magukat szakértőnek valló ismerői ragaszkodnak ahhoz, hogy az adott versben a „rum” héber szót a „sur” héber szó jelentésével kell érteni. Ugyancsak ragaszkodnak ahhoz, hogy a „miqdash” héber szót a „qodesh” héber szó értelmében kell felfogni. A „miqdash” és a „qodash” szavakat Dániel könyvében egyaránt egyszerűen „szentély”-nek fordítják, jóllehet eltérő jelentésük van. A „miqdash” bármely szentélyt jelöl, akár Isten szentélyéről, akár valamely pogány szentélyről van szó. Ez a szentély általános megnevezése, a „qodesh” azonban a Bibliában kizárólag Isten szentélyének megjelölésére használatos.

Daniel knew the difference between a pagan sanctuary and God’s sanctuary. If Daniel was going to identify a pagan sanctuary, he would use the word “miqdash.” It is amazing to me that the supposed experts of the Hebrew language never address the fact that in four consecutive verses, Daniel uses both words three times. Daniel’s usage of the two Hebrew words, both translated as “sanctuary” defines the meaning Daniel intended to be understood.

Dániel ismerte a különbséget egy pogány szentély és Isten szentélye között. Ha Dániel egy pogány szentélyt akart volna megjelölni, a „miqdash” szót használta volna. Számomra megdöbbentő, hogy a héber nyelv állítólagos szakértői soha nem foglalkoznak azzal a ténnyel, hogy Dániel négy egymást követő versben mindkét szót három ízben használja. Dániel e két héber szóhasználata, amelyeket egyaránt „szentély”-nek fordítanak, meghatározza azt a jelentést, amelynek megértését Dániel szándékozta.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:11–14.

> Igen, fölnagyította magát még a sereg Fejedelméig is, és általa elvétetett a mindennapi áldozat, és szentélyének helye lerontatott. És sereg adatott neki a mindennapi áldozat ellen a vétek miatt, és a földre vetette az igazságot; és cselekedett, és jó szerencsével járt. Azután hallék egy szentet szólni, és egy másik szent ezt mondta annak a bizonyos szentnek, aki szólott: Meddig tart e látomás a mindennapi áldozat felől és a pusztító vétek felől, hogy mind a szenthely, mind a sereg lábbal tapodtassék? És monda nékem: Kétezer és háromszáz estvéig és reggelig; azután kiderül a szenthely igazsága. Dániel 8:11–14.

In the very passage that includes the foundation of Adventism, Daniel employs two different Hebrew words that are both translated as “sanctuary.” In verses thirteen and fourteen Daniel chose to use the Hebrew word for “sanctuary,” that is only used biblically to identify God’s sanctuary, but in verse eleven, Daniel used the general or generic Hebrew word that can be God’s sanctuary, or it can be a pagan sanctuary.

Éppen abban a szakaszban, amely az adventizmus alapját tartalmazza, Dániel két különböző héber szót használ, amelyeket egyaránt „szentély”-nek fordítanak. A tizenharmadik és tizennegyedik versekben Dániel a „szentély” azon héber szavát választotta, amelyet a Biblia kizárólag Isten szentélyének megjelölésére használ, a tizenegyedik versben azonban azt az általános vagy gyűjtő értelmű héber szót használta, amely jelentheti Isten szentélyét is, de jelenthet pogány szentélyt is.

If Daniel had wanted to identify the “sanctuary” in verse eleven, as God’s sanctuary, he would have used the same Hebrew word that he used twice within the next three verses. It is absolutely clear that Daniel was making a distinction between a pagan sanctuary in verse eleven, and God’s sanctuary in verses thirteen and fourteen! But the drunkards of Ephraim argue that the “place of his sanctuary” that was “cast down,” in verse eleven, was the place of God’s sanctuary, though they avoid the word “place.”

Ha Dániel a tizenegyedik versben szereplő „szentélyt” Isten szentélyeként akarta volna azonosítani, ugyanazt a héber szót használta volna, amelyet a következő három versen belül kétszer is használt. Teljességgel világos, hogy Dániel különbséget tett a tizenegyedik versben szereplő pogány szentély, valamint a tizenharmadik és tizennegyedik versekben szereplő Isten szentélye között! Efraim részegjei azonban amellett érvelnek, hogy a „szentélyének helye”, amely a tizenegyedik vers szerint „letaszíttatott”, Isten szentélyének helye volt, noha a „hely” szót kerülik.

They teach that the papacy took away Christ’s ministry of intercession and cast down the truth of the heavenly sanctuary. But Daniel was clear that the “sanctuary” in verse eleven, was not God’s sanctuary, but a pagan sanctuary. Daniel was just as clear that it was not the “sanctuary” that was cast down, but “the place” of his sanctuary.

Azt tanítják, hogy a pápaság megszüntette Krisztus közbenjárói szolgálatát, és levetette a mennyei szentély igazságát. Dániel azonban világosan kijelentette, hogy a tizenegyedik versben említett „szentély” nem Isten szentélye volt, hanem egy pogány szentély. Dániel ugyanilyen világosan kijelentette azt is, hogy nem a „szentély” vettetett le, hanem az ő szentélyének „helye”.

Refusing to acknowledge the purposeful gender oscillation of verses nine through twelve, the modern theologians adopted the definition of “the daily” that originated within apostate Protestantism, and began to construct a foundation upon the sand of human conjecture, tradition and custom. When they arrive at verse eleven, they even reject the inspired counsel of Sister White that identified that Miller’s understanding of “the daily” as paganism was correct, and begin to employ the art of misdirection and conjecture to defend their love of Catholic and Protestant theology.

Megtagadva a kilencediktől a tizenkettedik versig terjedő szakasz céltudatos nemi váltakozásának elismerését, a modern teológusok átvették „a mindennapi” azon meghatározását, amely a hitehagyott protestantizmuson belül keletkezett, és alapot kezdtek építeni az emberi találgatás, hagyomány és szokás homokjára. Amikor a tizenegyedik vershez érkeznek, még White testvérnő ihletett tanácsát is elutasítják, amely szerint Millernek „a mindennapi”-ról mint pogányságról alkotott értelmezése helyes volt, és a félrevezetés és a találgatás művészetét kezdik alkalmazni, hogy megvédelmezzék a katolikus és protestáns teológia iránti szeretetüket.

They change pagan Rome into papal Rome in the verse, and they force the definition of “remove” upon the word that means “lift up and exalt”. They define the satanic symbol of “the daily”, as a godly symbol, and then insist that a pagan temple is God’s temple, while avoiding the direct reference to “the place” of the sanctuary. And the “unlearned” (as Isaiah identifies them), who will only understand if the “learned” tell them it is so, accept the dish of fables unto their own destruction.

A versben a pogány Rómát pápai Rómává változtatják, és rákényszerítik a „megszüntet” meghatározását arra a szóra, amelynek jelentése „felemelni és felmagasztalni”. A „szüntelen” sátáni jelképét istenes jelképként határozzák meg, majd azt állítják, hogy egy pogány templom Isten temploma, miközben kikerülik a szentély „helyére” való közvetlen utalást. És a „tanulatlanok” (amint Ézsaiás nevezi őket), akik csak akkor értik meg, ha a „tanultak” azt mondják nekik, hogy így van, saját vesztükre elfogadják a mesék eledelét.

We will continue our consideration of the increase of the knowledge represented as the jewels in Miller’s dream in the next article.

A következő cikkben folytatjuk a tudás gyarapodásának vizsgálatát, amelyet Miller álmában az ékkövek jelképeznek.

> “The apostle Paul warns us that ‘some shall depart from the faith, giving heed to seducing spirits, and doctrines of devils.’ This is what we may expect. Our greatest trials will come because of that class who have once advocated the truth, but who turn from it to the world, and trample it under their feet in hate and derision. God has a work for his faithful servants to do. The attacks of the enemy must be met with the truth of his word. Falsehood must be unmasked, its true character must be revealed, and the light of the law of Jehovah must shine forth into the moral darkness of the world. We are to present the claims of his word. We shall not be held guiltless if we neglect this solemn duty. But while we stand in defense of the truth, let us not stand in defense of self, and make a great ado because we are called to bear reproach and misrepresentation. Let us not pity ourselves, but be very jealous for the law of the Most High.

> Pál apostol figyelmeztet bennünket, hogy „némelyek elszakadnak a hittől, hitető lelkekre és ördögök tanításaira figyelmezvén”. Ezt várhatjuk. A legnagyobb megpróbáltatásaink attól az osztálytól jönnek majd, akik egykor az igazságot képviselték, de attól elfordulnak a világ felé, és gyűlölettel és gúnnyal lábbal tiporják azt. Istennek munkája van hűséges szolgái számára. Az ellenség támadásainak az ő Igéjének igazságával kell elébe állni. Le kell rántani a leplet a hamisságról, fel kell tárni annak valódi jellegét, és Jehova törvényének világosságának elő kell ragyognia a világ erkölcsi sötétségébe. Elénk kell tárnunk az ő Igéjének igényeit. Nem maradunk vétkelenek, ha elhanyagoljuk ezt az ünnepélyes kötelességet. De miközben az igazság védelmében állunk, ne álljunk önmagunk védelmében, és ne csapjunk nagy lármát amiatt, hogy gyalázatot és félremagyarázást kell hordoznunk. Ne sajnáljuk önmagunkat, hanem legyünk igen féltők a Magasságos törvénye iránt.

> “Says the apostle, ‘The time will come when they will not endure sound doctrine; but after their own lusts shall they heap to themselves teachers, having itching ears; and they shall turn away their ears from the truth, and shall be turned unto fables.’ On every side we see men easily led captive by the delusive imaginations of those who make void the word of God; but when the truth is brought before them, they are filled with impatience and anger. But the exhortation of the apostle to the servant of God is, ‘Watch thou in all things, endure afflictions, do the work of an evangelist, make full proof of thy ministry.’ In his day some left the cause of the Lord. He writes, ‘Demas hath forsaken me, having loved this present world;’ and again, he says, ‘Alexander the coppersmith did me much evil: the Lord reward him according to his works: of whom be thou ware also; for he hath greatly withstood our words.’

> „Az apostol így szól: »Mert lesz idő, amikor az egészséges tudományt el nem szenvedik; hanem a maguk kívánságai szerint gyűjtenek maguknak tanítókat, mert viszket a fülük; és az igazságtól elfordítják fülüket, a mesékhez pedig odafordulnak.« Mindenfelé azt látjuk, hogy az emberek könnyen foglyul ejthetők azok csalárd képzelgései által, akik érvénytelenné teszik Isten igéjét; ám amikor az igazság eléjük kerül, türelmetlenség és harag tölti el őket. De az apostol így inti Isten szolgáját: »Te pedig légy józan mindenben, szenvedj, végezd az evangélista munkáját, szolgálatodat teljesen töltsd be.« Az ő napjaiban is voltak, akik elhagyták az Úr ügyét. Ezt írja: »Démás elhagyott engem, mivel e jelenvaló világot megszerette;« és ismét ezt mondja: »Alexandrosz, a rézműves, sok bajt szerzett nekem: fizessen meg neki az Úr cselekedetei szerint: tőle te is őrizkedjél; mert felettébb ellene szegült a mi beszédeinknek.«”

> “Prophets and apostles experienced similar trials of opposition and reproach, and even the spotless Lamb of God was tempted in all points like as we are. He bore the contradiction of sinners against himself.

> „A próféták és az apostolok az ellenállás és a gyalázat hasonló megpróbáltatásait élték át, sőt még Isten szeplőtelen Báránya is mindenben megkísértetett hozzánk hasonlóan. Elnyelte a bűnösök önmaga elleni ellenszegülését.

> “Every warning for this time must be faithfully delivered; but ‘the servant of the Lord must not strive; but be gentle unto all men, apt to teach, patient; in meekness instructing those that oppose themselves.’ We must cherish carefully the words of our God lest we be contaminated by the deceptive workings of those who have left the faith. We are to resist their spirit and influence with the same weapon our Master used when assailed by the prince of darkness,—‘It is written.’ We should learn to use the word of God skillfully. The exhortation is, ‘Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth.’ There must be diligent work and earnest prayer and faith to meet the winding error of false teachers and seducers; for ‘in the last days perilous times shall come. For men shall be lovers of their own selves, covetous, boasters, proud, blasphemers, disobedient to parents, unthankful, unholy, without natural affection, truce-breakers, false accusers, incontinent, fierce, despisers of those that are good, traitors, heady, high-minded, lovers of pleasures more than lovers of God; having a form of godliness, but denying the power thereof: from such turn away.’ These words portray the character of the men the servants of God will have to meet. ‘False accusers,’ ‘despisers of those that are good,’ will attack those who are faithful to their God in this degenerate age. But the embassador of Heaven must manifest the spirit that was displayed in the Master. In humility and love he must labor for the salvation of men.

> „Minden erre az időre szóló intést hűségesen kell továbbadni; de ‘az Úr szolgája pedig ne versengjen; hanem legyen szelíd mindenkihez, tanításra alkalmas, türelmes; szelídséggel oktatva azokat, akik ellenszegülnek önmaguknak.’ Gondosan kell őriznünk Istenünk szavait, nehogy beszennyezzen bennünket azok megtévesztő munkálkodása, akik elhagyták a hitet. Az ő lelkületüknek és befolyásuknak ugyanazzal a fegyverrel kell ellenállnunk, amelyet Mesterünk használt, amikor a sötétség fejedelme ostromolta: — ‘Meg van írva.’ Meg kell tanulnunk Isten Igéjét hozzáértéssel használni. Az intés így szól: ‘Igyekezzél, hogy Isten előtt kipróbáltnak bizonyulj, mint olyan munkás, akinek nincs miért szégyenkeznie, aki helyesen hasogatja az igazság beszédét.’ Szorgalmas munkára, buzgó imádságra és hitre van szükség, hogy meg tudjunk állni a hamis tanítók és megtévesztők csavaros tévelygésével szemben; mert ‘az utolsó napokban nehéz idők állnak be. Mert az emberek önmagukat szeretők, pénzsóvárgók, kérkedők, kevélyek, káromlók, szüleik iránt engedetlenek, hálátlanok, istentelenek, szeretet nélkül valók, kérlelhetetlenek, rágalmazók, mértéktelenek, kegyetlenek, a jónak nem kedvelői, árulók, vakmerők, felfuvalkodottak, inkább a gyönyörnek, mint Istennek szeretői; akiknél megvan a kegyesség látszata, de megtagadják annak erejét: és ezektől fordulj el.’ E szavak azoknak az embereknek a jellemét ábrázolják, akikkel Isten szolgáinak találkozniuk kell. A ‘rágalmazók’, ‘a jónak nem kedvelői’ támadni fogják azokat, akik ebben az elfajult korban hűségesek Istenükhöz. De a Menny követe azt a lelkületet kell hogy kinyilvánítsa, amely a Mesterben megmutatkozott. Alázatban és szeretetben kell munkálkodnia az emberek üdvösségéért.”

> “Paul continues concerning those who oppose the work of God, comparing them to the men who made war against the faithful in the time of ancient Israel. He says: ‘Now as Jannes and Jambres withstood Moses, so do these also resist the truth; men of corrupt minds, reprobate concerning the faith. But they shall proceed no further: for their folly shall be manifest unto all men, as theirs also was.’ We know that the time is coming when the folly of warring against God will be revealed. We can afford to wait in calm patience and trust, no matter how much maligned and despised; for ‘nothing is secret, that shall not be made manifest,’ and those who honor God shall be honored by him in the presence of men and angels. We are to share in the sufferings of the reformers. It is written, ‘The reproaches of them that reproached thee fell on me.’ Christ understands our grief. Not one of us is called to bear the cross alone. The suffering Man of Calvary is touched with the feeling of our woes, and as he has suffered being tempted, he is able also to succor them that are in sorrow and trial for his sake. ‘Yea, and all that will live godly in Christ Jesus shall suffer persecution. But evil men and seducers shall wax worse and worse, deceiving, and being deceived. But continue thou in the things which thou hast learned.’” Review and Herald, January 10, 1888.

> „Pál tovább szól azokról, akik Isten munkáját ellenzik, és az ősi Izráel idejében a hűségesek ellen harcoló férfiakhoz hasonlítja őket. Ezt mondja: „Amiképen pedig Jánnés és Jámbres ellene állottak Mózesnek, azonképen ezek is ellene állanak az igazságnak; romlott elméjű, a hit dolgában meg nem álló emberek. De többre nem mennek: mert esztelenségük nyilvánvaló lesz mindenek előtt, amiképen amazoké is azzá lett.” Tudjuk, hogy közeleg az idő, amikor nyilvánvalóvá lesz az Isten elleni harc esztelensége. Megengedhetjük magunknak, hogy nyugodt türelemmel és bizalommal várjunk, bármily nagyon rágalmaznak és megvetnek is bennünket; mert „nincs oly titok, amely nyilvánvalóvá ne lenne”, és akik tisztelik Istent, azokat ő is megtiszteli emberek és angyalok jelenlétében. Nekünk részesednünk kell a reformátorok szenvedéseiben. Meg van írva: „A te gyalázóidnak gyalázásai hullottak reám.” Krisztus megérti bánatunkat. Egyikünk sincs arra hívva, hogy egyedül hordozza a keresztet. A Kálvária fájdalmak Férfia együtt érez nyomorúságainkkal, és mivel ő maga is szenvedett, amikor megkísértetett, képes megsegíteni azokat is, akik az ő nevéért szomorúságban és megpróbáltatásban vannak. „Mindazok pedig, akik kegyesen akarnak élni Krisztus Jézusban, üldöztetni fognak. A gonosz emberek és az ámítók pedig még rosszabbakká lesznek, tévelyegvén és tévelygésbe ejtvén másokat. Te pedig maradj meg azokban, a miket tanultál.” Review and Herald, 1888. január 10.

Back to Articles