Article

# Laodicea - Number One

Laodicea – Első számú

Isaiah’s Prophecy of Doom for the Valley of Vision

Ézsaiás ítélethirdetése a Látomás völgye ellen

Author

Jeff Pippenger

Published

August 14, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

> The burden of the valley of vision. What aileth thee now, that thou art wholly gone up to the housetops? Thou that art full of stirs, a tumultuous city, a joyous city: thy slain men are not slain with the sword, nor dead in battle. All thy rulers are fled together, they are bound by the archers: all that are found in thee are bound together, which have fled from far. Therefore said I, Look away from me; I will weep bitterly, labour not to comfort me, because of the spoiling of the daughter of my people. For it is a day of trouble, and of treading down, and of perplexity by the Lord God of hosts in the valley of vision, breaking down the walls, and of crying to the mountains. Isaiah 22:1–5.

> A látás völgyének terhe. Mi lelt most téged, hogy mindnyájan felmentetek a háztetőkre? Te, ki zajjal vagy tele, te háborgó város, örvendező város: megöltjeid nem fegyver által estek el, és nem harcban haltak meg. Vezéreid mind együtt megfutamodtak, az íjászok foglyul ejtették őket; mindazok, akiket benned találtak, együtt fogságba jutottak, noha messzire futottak. Ezért mondám: Fordítsátok el rólam tekinteteteket; keservesen akarok sírni; ne erőlködjetek vigasztalásommal népem leányának romlása miatt. Mert a zűrzavar, az eltipratás és a megzavarodás napja ez az Úrnak, a Seregek Urának napja a látás völgyében, a falak lerontásának és a hegyekhez való kiáltásnak napja. Ézsaiás 22:1–5.

In the book of Isaiah, the word “burden” is found eighteen times. Eleven of those references are directly identifying prophecies of doom, and the other seven references refer to a burden as something that is carried upon the shoulder. Only one of the references translated as “burden” represents something that is carried on the shoulder and is also a prophecy of doom. I intend to address that one reference that is the Hebrew word identifying something that is carried, but is also a prophecy of doom, so I am identifying the distinction from the start, though we will not return to these facts until later.

Ézsaiás könyvében a „teher” szó tizennyolc alkalommal fordul elő. E hivatkozások közül tizenegy közvetlenül a végzetre vonatkozó próféciákat jelöli, a másik hét hivatkozás pedig a terhet mint a vállon hordozott dolgot említi. A „teher”-nek fordított hivatkozások közül csak egy jelöl olyasmit, amit a vállon hordoznak, és ugyanakkor a végzet próféciája is. Szándékomban áll ezzel az egyetlen hivatkozással foglalkozni, amely a héberben a hordozott dolgot jelölő szó, ugyanakkor mégis a végzet próféciája is; ezért már a kezdetektől fogva megkülönböztetem ezt, noha ezekre a tényekre csak később térünk vissza.

The chapter is not vague about the definition of the “valley of vision” for it is identified as the “City of David” and also as “Jerusalem.” The valley of vision is a reference to Laodicean Adventism during the history of the last six verses of Daniel eleven. Isaiah set the context for this doom with the history represented in chapter twenty by describing the progressive conquering of the world by the Assyrian king who had sent a military leader named Tartan to capture a city in Egypt called Ashdod.

A fejezet nem homályos a „látás völgyének” meghatározását illetően, mert azt egyaránt „Dávid városaként” és „Jeruzsálemként” azonosítja. A látás völgye a laodiceai adventizmusra utal Dániel tizenegyedik fejezete utolsó hat versének történelmi időszakában. Ézsaiás e végzet összefüggését a huszadik fejezetben ábrázolt történelemmel állította be, amikor leírta a világ fokozatos meghódítását az asszír király által, aki egy Tartan nevű hadvezért küldött, hogy elfoglaljon egy egyiptomi várost, Asdódot.

The Sunday law is identified in Daniel eleven verse forty-one and it identifies three groups that “escape” the hand of the papacy at the Sunday law.

A vasárnaptörvényt Dániel könyve tizenegyedik fejezetének negyvenegyedik verse azonosítja, és három olyan csoportot jelöl meg, amelyek a vasárnaptörvény idején „kimenekülnek” a pápaság kezéből.

> In the year that Tartan came unto Ashdod, (when Sargon the king of Assyria sent him,) and fought against Ashdod, and took it; At the same time spake the Lord by Isaiah the son of Amoz, saying, Go and loose the sackcloth from off thy loins, and put off thy shoe from thy foot. And he did so, walking naked and barefoot. And the Lord said, Like as my servant Isaiah hath walked naked and barefoot three years for a sign and wonder upon Egypt and upon Ethiopia; So shall the king of Assyria lead away the Egyptians prisoners, and the Ethiopians captives, young and old, naked and barefoot, even with their buttocks uncovered, to the shame of Egypt. And they shall be afraid and ashamed of Ethiopia their expectation, and of Egypt their glory. And the inhabitant of this isle shall say in that day, Behold, such is our expectation, whither we flee for help to be delivered from the king of Assyria: and how shall we escape? Isaiah 20:1–6.

> Abban az esztendőben, amikor Tártán Asdódba ment, (amikor őt Szargon, Asszíria királya küldte,) és harcolt Asdód ellen, és elfoglalta azt; abban az időben szólott az Úr Ézsaiás, Ámóc fia által, mondván: Menj, és oldd le a zsákruhát derekadról, és vesd le sarudat lábadról. Ő pedig úgy cselekedett, mezítelenül és sarutlanul járva. És monda az Úr: Amiképpen szolgám, Ézsaiás mezítelenül és sarutlanul járt három esztendeig jelül és csodául Egyiptomra és Etiópiára nézve; úgy viszi majd el Asszíria királya az egyiptomi foglyokat és az etiópiai száműzötteket, ifjakat és véneket, mezítelenül és sarutlanul, feltakart alfelükkel, Egyiptom szégyenére. És megrettennek és megszégyenülnek Etiópia miatt, mely reménységük volt, és Egyiptom miatt, mely dicsekedésük volt. És e sziget lakója azt mondja majd azon a napon: Ímé, ilyen lett a mi reménységünk, ahová segítségért menekültünk, hogy megszabaduljunk Asszíria királyától; és mi módon menekülhetnénk meg? Ézsaiás 20:1–6.

The question raised by the inhabitants of the isle is how do they escape from the king of Assyria, which is also represented as the king of the north in Daniel eleven.

A sziget lakóinak kérdése az, miként menekülhetnek meg Asszíria királyától, akit a Dániel tizenegyedik fejezetében az északi királyként is ábrázol.

> He [the king of the north] shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. Daniel 11:41.

> Behatol továbbá a dicsőséges földre is, és sok ország elbukik; de ezek megmenekülnek kezéből: Edóm, Moáb és az ammóniak fiainak színe-java. Dániel 11:41.

In this verse the Sunday law in the United States is identified, and there are some subtle nuances in Daniel’s passage that are worth considering. There are three verses in a row in Daniel eleven verse forty to forty-three that all identify “countries.” In verse forty the countries representing the former Soviet Union were swept away by the papacy and the United States in 1989. Modern historians confirm this fact.

Ebben a versben az Egyesült Államokban hozott vasárnaptörvény azonosíttatik, és Dániel e szakaszában van néhány finom árnyalat, amelyeket érdemes figyelembe venni. Dániel könyve tizenegyedik fejezetének negyvenedtől negyvenharmadik verséig egymást követően három vers is „országokat” azonosít. A negyvenedik versben a volt Szovjetuniót jelképező országokat 1989-ben a pápaság és az Egyesült Államok elsodorta. A modern történészek megerősítik ezt a tényt.

Then in verse forty-two we find the word “countries” representing all the countries of planet earth, as the king of the north (the papacy) captures Egypt, representing the entire world. That is one of the nuances. The other of the two nuances I am referring to in the three verses involve the word “escape” in verse forty-one and then again in verse forty-two. They are two different Hebrew words, though both are translated as “escape.” The Hebrew word translated as “escape” in verse forty-two means finding no deliverance, for when the “ten kings” representing the United Nations agree to give their one-world government over to the control of the papal beast, there is no escape—no deliverance.

A negyvenkettedik versben azt találjuk, hogy az „országok” szó a föld bolygó összes országát jelképezi, miközben az északi király (a pápaság) elfoglalja Egyiptomot, amely az egész világot jelképezi. Ez az egyik árnyalat. A másik, a három versben említett két árnyalat közül, a negyvenegyedik versben, majd ismét a negyvenkettedik versben szereplő „megmenekül” szót érinti. Ez két különböző héber szó, noha mindkettőt „megmenekül”-nek fordítják. A negyvenkettedik versben „megmenekül”-nek fordított héber szó azt jelenti, hogy nem találtatik szabadulás; mert amikor a „tíz király”, amely az Egyesült Nemzeteket jelképezi, egyetért abban, hogy világkormányukat átadják a pápai fenevad uralma alá, nincs menekvés — nincs szabadulás.

> And the ten horns which thou sawest are ten kings, which have received no kingdom as yet; but receive power as kings one hour with the beast. These have one mind, and shall give their power and strength unto the beast. These shall make war with the Lamb, and the Lamb shall overcome them: for he is Lord of lords, and King of kings: and they that are with him are called, and chosen, and faithful. And he saith unto me, The waters which thou sawest, where the whore sitteth, are peoples, and multitudes, and nations, and tongues. And the ten horns which thou sawest upon the beast, these shall hate the whore, and shall make her desolate and naked, and shall eat her flesh, and burn her with fire. For God hath put in their hearts to fulfil his will, and to agree, and give their kingdom unto the beast, until the words of God shall be fulfilled. Revelation 17:12–17.

> És a tíz szarv, amelyet láttál, tíz király, akik még nem kaptak királyságot; hanem királyokként hatalmat kapnak egy órára a fenevaddal együtt. Ezeknek egy a szándékuk, és hatalmukat és erejüket a fenevadnak adják. Ezek a Bárány ellen hadakoznak, és a Bárány legyőzi őket; mert ő uraknak Ura és királyoknak Királya; és akik vele vannak, hivatalosak, választottak és hűségesek. És így szól hozzám: A vizek, amelyeket láttál, ahol a parázna ül, népek, sokaságok, nemzetek és nyelvek. És a tíz szarv, amelyet a fenevadon láttál, ezek meggyűlölik a paráznát, pusztává és mezítelenné teszik, húsát megeszik, és őt tűzzel megégetik. Mert Isten adta az ő szívükbe, hogy véghezvigyék az ő akaratát, hogy egyetértsenek, és királyságukat a fenevadnak adják, míg be nem teljesednek az Isten beszédei. Jelenések 17:12–17.

These “ten kings” are referenced repeatedly in God’s word and in the story of Elijah, Ahab, the king of Israel was the head of ten tribes, and he was married to Jezebel. Jezebel is the papacy at the end of the world, Elijah is the messengers of the third angel’s message and Ahab is the head of a ten-king alliance. Ahab represents the United States as the leader of the United Nations during the prophetic history of the Sunday law. When Egypt is captured by Assyria, the king of the north in Daniel eleven forty-two has just forced the ten kings to agree to surrender their kingdom unto the papal power.

Ez a „tíz király” ismételten megjelenik Isten Igéjében, és Illés történetében is; Aháb, Izráel királya, tíz törzs feje volt, és felesége Jezábel volt. Jezábel a világ végén a pápaságot jelképezi, Illés a harmadik angyal üzenetének hírnökeit, Aháb pedig egy tízkirályi szövetség fejét. Aháb az Egyesült Államokat képviseli mint az Egyesült Nemzetek vezetőjét a vasárnaptörvény prófétai történelme idején. Amikor Egyiptomot Asszíria elfoglalja, Dániel tizenegy negyvenkettőben az északi király éppen arra kényszerítette a tíz királyt, hogy királyságukat átadják a pápai hatalomnak.

> “As we approach the last crisis, it is of vital moment that harmony and unity exist among the Lord’s instrumentalities. The world is filled with storm and war and variance. Yet under one head—the papal power—the people will unite to oppose God in the person of His witnesses. This union is cemented by the great apostate. While he seeks to unite his agents in warring against the truth he will work to divide and scatter its advocates. Jealousy, evil surmising, evilspeaking, are instigated by him to produce discord and dissension.” Testimonies, volume 7, 182.

> „Amint közeledünk az utolsó válsághoz, létfontosságú, hogy összhang és egység uralkodjék az Úr eszközei között. A világ tele van viharral, háborúval és viszállyal. Mégis egy fő alatt — a pápai hatalom alatt — az emberek egyesülni fognak, hogy Isten ellen támadjanak az Ő tanúinak személyében. Ezt az egységet a nagy hitehagyott szilárdítja meg. Miközben arra törekszik, hogy ügynökeit egyesítse az igazság elleni harcban, azon munkálkodik majd, hogy annak szószólóit megossza és szétszórja. A féltékenységet, a rosszindulatú gyanúsítgatást és a rágalmazást ő szítja, hogy meghasonlást és széthúzást idézzen elő.” Bizonyságtételek, 7. kötet, 182.

In verse forty-one we find the word “escape” and we also find the word “escape” in verse forty-two, but they are two different Hebrew words. The word translated as “escape” in verse forty-one means to escape as if by slipperiness. This is the word translated as “escape” in verse six of Isaiah chapter twenty. “In that day” “the inhabitant of this isle” ask how they can escape from the Assyrian who “in that day” is progressively conquering the world as illustrated in Daniel eleven and several other passages of Scripture.

A negyvenegyedik versben megtaláljuk a „megmenekül” szót, és a negyvenkettedik versben is megtaláljuk a „megmenekül” szót, de ez két különböző héber szó. A negyvenegyedik versben „megmenekül”-nek fordított szó azt jelenti, hogy valaki mintegy sikamlósság révén menekül meg. Ugyanez a szó szerepel „megmenekül”-nek fordítva Ézsaiás huszadik fejezetének hatodik versében. „Azon a napon” „e sziget lakója” azt kérdezi, miként menekülhetnek meg az asszírtól, aki „azon a napon” fokozatosan meghódítja a világot, amint azt Dániel tizenegyedik fejezete és a Szentírás több más szakasza szemlélteti.

In Daniel eleven verse forty-one when the papacy, or as Daniel represents him, the king of the north, or as Isaiah represents him the Assyrian, is conquering the “glorious land” representing the United States, there are two groups that are identified.

Dániel könyve tizenegyedik fejezetének negyvenegyedik versében, amikor a pápaság — vagy amint Dániel ábrázolja őt, az északi király, illetve amint Ézsaiás ábrázolja, az asszír — meghódítja a „dicsőséges földet”, amely az Egyesült Államokat jelképezi, két csoport kerül megnevezésre.

> He shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. Daniel 11:41.

> Behatol a dicső földre is, és sok ország elbukik; de ezek kiszabadulnak kezéből: Edom, Moáb és Ammon fiainak színe-java. Dániel 11:41.

One is the “many” who are overthrown and the other group is represented as “Edom, Moab and the chief of the children of Ammon.” At the Sunday law, Revelation eighteen verse four, calls those still in Babylon to “come out.”

Az egyik csoport az a „sokaság”, akik elbuknak, a másik csoportot pedig „Edom, Moáb és Ammon fiainak színe-java” képviseli. A vasárnaptörvény idején a Jelenések 18. fejezetének 4. verse azokat, akik még Babilonban vannak, így szólítja fel: „Jöjjetek ki.”

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. Revelation 18:4.

> És hallék más szózatot az égből, amely ezt mondta: Jöjjetek ki belőle, én népem, hogy ne legyetek részesek az ő bűneiben, és hogy ne kapjatok az ő csapásaiból. Jelenések 18:4.

Edom, Moab and the chief of the children of Ammon are those who escape by slipperiness, as the peoples of the isle in Isaiah twenty are hoping to do.

Edom, Moáb és Ammón fiainak színe-java azok, akik alattomosság révén menekülnek meg, miként Ézsaiás húszban a sziget népei is ezt remélik tenni.

In verse forty-one the other nuance I am referring to is that in verse forty, forty-one and forty-two we find the word “countries,” but in verse forty-one it is a supplied word, not in the original words of Daniel and does not belong there. Many countries were overthrown in fulfillment of verse forty at the collapse of the Soviet Union and many countries are captured when the papacy takes over the United Nations. But at the Sunday law in the United States the “many” who are overthrown, are not many countries, they can only be Seventh-day Adventists.

A negyvenegyedik versben a másik árnyalat, amelyre utalok, az, hogy a negyvenedik, negyvenegyedik és negyvenkettedik versekben megtaláljuk az „országok” szót, ám a negyvenegyedik versben ez egy betoldott szó, nincs benne Dániel eredeti szavaiban, és nem is tartozik oda. A negyvenedik vers beteljesedéseként a Szovjetunió összeomlásakor sok ország megdőlt, és sok ország esik fogságba, amikor a pápaság átveszi az Egyesült Nemzetek Szervezetének irányítását. Ám az Egyesült Államokban bevezetett vasárnapi törvény idején a „sokak”, akik megdőlnek, nem sok országot jelentenek; ők csakis a hetednapi adventisták lehetnek.

> “If the light of truth has been presented to you, revealing the Sabbath of the fourth commandment, and showing that there is no foundation in the Word of God for Sunday observance, and yet you still cling to the false sabbath, refusing to keep holy the Sabbath which God calls ‘My holy day,’ you receive the mark of the beast. When does this take place? When you obey the decree that commands you to cease from labor on Sunday and worship God, while you know that there is not a word in the Bible showing Sunday to be other than a common working day, you consent to receive the mark of the beast, and refuse the seal of God.” Review and Herald, July 13, 1897.

> „Ha az igazság világossága eljutott hozzád, feltárva előtted a negyedik parancsolat szombatját, és megmutatva, hogy Isten Igéjében semmi alapja nincs a vasárnap megtartásának, te pedig mégis ragaszkodsz a hamis szombathoz, és nem vagy hajlandó megszentelni azt a szombatot, amelyet Isten „az én szent napomnak” nevez, akkor felveszed a fenevad bélyegét. Mikor történik ez? Amikor engedelmeskedsz annak a rendeletnek, amely azt parancsolja neked, hogy vasárnap szüntesd be munkádat és imádd Istent, miközben tudod, hogy a Bibliában egyetlen szó sincs, amely a vasárnapról azt mutatná, hogy az ne közönséges munkanap volna, beleegyezel a fenevad bélyegének felvételébe, és elutasítod Isten pecsétjét.” Review and Herald, 1897. július 13.

Any member of the Seventh-day Adventist church accepted the Sabbath doctrine when they first became baptized members of the church and they are held accountable to the “light of truth” concerning the Sabbath.

A Hetednapi Adventista Egyház bármely tagja az egyházba való megkeresztelkedésekor elfogadta a szombatról szóló tanítást, és felelősséggel tartozik a szombatra vonatkozó „igazság világosságáért”.

> “The change of the Sabbath is the sign or mark of the authority of the Romish church. Those who, understanding the claims of the fourth commandment, choose to observe the false sabbath in the place of the true, are thereby paying homage to that power by which alone it is commanded. The mark of the beast is the papal sabbath, which has been accepted by the world in the place of the day of God’s appointment.

> „A szombat megváltoztatása a római egyház tekintélyének jele vagy bélyege. Azok, akik a negyedik parancsolat igényeit megértve az igaz helyett a hamis szombat megtartását választják, ezáltal hódolatukat annak a hatalomnak adják, amely egyedül ezt elrendelte. A fenevad bélyege a pápai szombat, amelyet a világ Isten rendelése szerinti nap helyett fogadott el.

> “No one has yet received the mark of the beast. The testing time has not yet come. There are true Christians in every church, not excepting the Roman Catholic communion. None are condemned until they have had the light and have seen the obligation of the fourth commandment. But when the decree shall go forth enforcing the counterfeit sabbath, and the loud cry of the third angel shall warn men against the worship of the beast and his image, the line will be clearly drawn between the false and the true. Then those who still continue in transgression will receive the mark of the beast.

> „Még senki sem vette fel a fenevad bélyegét. A próbatétel ideje még nem jött el. Minden egyházban vannak igaz keresztények, a római katolikus közösséget sem kivéve. Senki sincs elítélve addig, amíg meg nem kapta a világosságot, és meg nem látta a negyedik parancsolat kötelező voltát. Ám amikor kibocsáttatik a rendelet, amely kikényszeríti a hamis szombatot, és a harmadik angyal hangos kiáltása figyelmezteti az embereket a fenevad és képmása imádására, világosan megvonatik majd a határ a hamis és az igaz között. Akkor azok, akik továbbra is kitartanak a törvényszegésben, felveszik a fenevad bélyegét.

> “With rapid steps we are approaching this period. When Protestant churches shall unite with the secular power to sustain a false religion, for opposing which their ancestors endured the fiercest persecution, then will the papal sabbath be enforced by the combined authority of church and state. There will be a national apostasy, which will end only in national ruin.” Manuscript 51, 1899.

> „Gyors léptekkel közeledünk ehhez az időszakhoz. Amikor a protestáns egyházak egyesülnek a világi hatalommal, hogy egy hamis vallást támogassanak, amelynek ellenzése miatt őseik a legkegyetlenebb üldöztetést szenvedték el, akkor a pápai szombatot az egyház és az állam egyesített tekintélye fogja kikényszeríteni. Nemzeti hitehagyás következik be, amely csak nemzeti romlásban ér majd véget.” Manuscript 51, 1899.

At the Sunday law the only people held accountable for the light of the third angel is Seventh-day Adventists, for it is only then that those outside of Adventism will have the test of the third angel presented to them. The “many” overthrown at the Sunday law are Laodicean Adventists, for “judgment begins at the house of God.”

A vasárnaptörvénynél egyedül a hetednapi adventistákat vonják felelősségre a harmadik angyal világosságáért, mert csak akkor kerül a harmadik angyal próbája azok elé, akik az adventizmuson kívül vannak. A vasárnaptörvénynél elbukó „sokak” a laodiceai adventisták, mert „az ítélet az Isten házán kezdődik”.

> So the last shall be first, and the first last: for many be called, but few chosen. Matthew 20:16.

> Így lesznek az utolsók elsők, és az elsők utolsók; mert sokan vannak a hivatalosak, de kevesen a választottak. Máté 20:16.

Isaiah is a “sign and a wonder” for Egypt and Ethiopia concerning the papacies progressive conquering of the world. Egypt is the United Nations; Ethiopia is the United States and Assyria is the papacy. In the setting of that prophetic history Isaiah begins to set forth a series of prophecies of doom. Chapter twenty-two is about the Laodiceans that are overthrown at the Sunday law and the Philadelphians that call “Edom, Moab and the chief of the children of Ammon” out of Babylon.

Ézsaiás „jelül és csodául” szolgál Egyiptomnak és Etiópiának a pápaság világ fölötti fokozatos hódítására vonatkozóan. Egyiptom az Egyesült Nemzetek; Etiópia az Egyesült Államok, Asszíria pedig a pápaság. E prófétai történelem keretében Ézsaiás ítéletes próféciák sorozatát kezdi kifejteni. A huszonkettedik fejezet a laodiceabeliekről szól, akiket a vasárnapi törvény idején megdöntenek, valamint a filadelfiaiakról, akik „Edomot, Moábot és Ammon fiainak színét-javát” Babilonból kihívják.

Laodicean Adventism lacks the necessary character to be saved, and they are spewed out of the mouth of the Lord at the Sunday law. I note this fact, only to emphasize the next point. Isaiah twenty-two represents another reason that Laodicea is lost, for the prophecy of doom is against the valley of “vision.” There are two primary Hebrew words that are translated as “vision.” One represents the prophetic sequence of events and the other represents a vision of Christ. One is external to the church and the other is internal to the church. The word in chapter twenty-two is the vision representing prophetic events, and it is the same word translated as “vision” in the book of Proverbs.

A laodiceai adventizmus nélkülözi az üdvösséghez szükséges jellemet, és a vasárnapi törvény idején az Úr kiköpi őket a szájából. E tényt csak azért jegyzem meg, hogy a következő pontot hangsúlyozzam. Ézsaiás huszonkettedik fejezete újabb okát mutatja annak, hogy Laodicea elvész, mert az ítéletre szóló prófécia a „látás” völgye ellen szól. Két elsődleges héber szó van, amelyet „látás”-nak fordítanak. Az egyik az események prófétai sorrendjét jelöli, a másik pedig Krisztus látását. Az egyik az egyházon kívülre vonatkozik, a másik pedig az egyházon belülre. A huszonkettedik fejezetben szereplő szó az a látás, amely prófétai eseményeket jelképez, és ugyanaz a szó, amelyet a Példabeszédek könyvében is „látás”-nak fordítanak.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Kinyilatkoztatás nélkül elvadul a nép; de boldog, aki megtartja a törvényt. Példabeszédek 29:18.

The “burden of the valley of vision” is the prophecy identifying two classes of worshippers in God’s church at the end of the world. One class represented by Shebna is Laodicea and the other class is Philadelphia represented by Eliakim the son of Hilkiah. The distinction between the two classes in the chapter is of course the same distinction as the parable of the ten virgins. One class has the oil at midnight and the other class does not. The “oil” as a symbol represents different truths depending on the context where it is found, but in Isaiah twenty-two the “oil” of the ten virgins is represented by the word “vision.” One class has the “oil” the other does not.

A „látás völgyének terhe” az a prófécia, amely Isten egyházában a világ végén az imádók két osztályát azonosítja. Az egyik osztály, amelyet Sebna képvisel, Laodicea, a másik osztály pedig Filadelfia, amelyet Eljákim, Hilkiás fia képvisel. A fejezetben e két osztály közötti különbségtétel természetesen ugyanaz a különbségtétel, mint a tíz szűzről szóló példázatban. Az egyik osztálynál éjfélkor van olaj, a másik osztálynál pedig nincs. Az „olaj” mint jelkép különböző igazságokat jelöl attól a szövegösszefüggéstől függően, amelyben előfordul, de Ézsaiás huszonkettedik fejezetében a tíz szűz „olaját” a „látás” szó képviseli. Az egyik osztálynál van „olaj”, a másiknál nincs.

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> „A felkentek, akik az egész föld Ura mellett állnak, azt a tisztséget töltik be, amely egykor a befedező kérubként Sátánnak adatott. A trónját körülvevő szent lények által az Úr szüntelen összeköttetést tart fenn a föld lakóival. Az arany olaj azt a kegyelmet jelképezi, amellyel Isten a hívők lámpásait ellátja, hogy ne pislákoljanak és ki ne aludjanak. Ha ez a szent olaj nem áradna a mennyből Isten Lelkének üzeneteiben, a gonosz erői teljes uralmat gyakorolnának az emberek fölött.”

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> „Istent gyalázat éri, amikor nem fogadjuk el azokat a közléseket, amelyeket küld nekünk. Így visszautasítjuk az aranyolajat, amelyet lelkünkbe akarna árasztani, hogy továbbadassék azoknak, akik sötétségben vannak. Amikor felhangzik a kiáltás: »Ímé, jő a vőlegény; menjetek ki elébe«, azok, akik nem fogadták be a szent olajat, akik nem ápolták szívükben Krisztus kegyelmét, a bolond szüzekhez hasonlóan azt fogják tapasztalni, hogy nincsenek készen Uruk fogadására. Önmagukban nincs erejük arra, hogy megszerezzék az olajat, és életük hajótörést szenved. De ha Isten Szentlelkét kérjük, ha úgy könyörgünk, amint Mózes tette: »Mutasd meg nékem a te dicsőségedet«, Isten szeretete kitöltetik szívünkbe. Az aranycsöveken át közöltetik velünk az aranyolaj. »Nem erővel, sem hatalommal, hanem az én Lelkemmel, azt mondja a Seregeknek Ura.« Az Igazság Napjának ragyogó sugarait befogadva Isten gyermekei világítanak e világban, mint világosságok.” Review and Herald, 1897. július 20.

The spirits of the prophets agree with one another, and Zechariah’s two anointed ones are also the two witnesses of Revelation eleven.

A próféták szellemei egyetértenek egymással, és Zakariás két felkentje ugyanaz, mint a Jelenések könyve tizenegyedik fejezetének két tanúja.

> “Concerning the two witnesses the prophet declares further: ‘These are the two olive trees, and the two candlesticks standing before the God of the earth.’ ‘Thy word,’ said the psalmist, ‘is a lamp unto my feet, and a light unto my path.’ Revelation 11:4; Psalm 119:105. The two witnesses represent the Scriptures of the Old and the New Testament. Both are important testimonies to the origin and perpetuity of the law of God. Both are witnesses also to the plan of salvation. The types, sacrifices, and prophecies of the Old Testament point forward to a Saviour to come. The Gospels and Epistles of the New Testament tell of a Saviour who has come in the exact manner foretold by type and prophecy.” The Great Controversy, 267.

> „A két tanúról a próféta ezt jelenti ki továbbá: »Ezek ama két olajfa és a két gyertyatartó, amelyek a föld Istene előtt állanak.« »A te igéd« — mondja a zsoltáros — »lámpás az én lábamnak, és világosság az én ösvényemnek.« Jelenések 11:4; Zsoltárok 119:105. A két tanú az Ó- és Újszövetség Szentírásait jelképezi. Mindkettő fontos bizonyságtétel Isten törvényének eredetéről és örökkévalóságáról. Mindkettő tanúskodik az üdvösség tervéről is. Az Ószövetség előképei, áldozatai és próféciái az eljövendő Megváltóra mutatnak előre. Az Újszövetség evangéliumai és levelei olyan Megváltóról tesznek bizonyságot, aki pontosan az előképek és a prófécia által előre megjövendölt módon jött el.” A nagy küzdelem, 267.

Zechariah’s two anointed ones represent the communication process that is illustrated in Revelation chapter one. The “oil” which is the prophetic “vision” of historical events is conveyed through the Old and New Testaments. In Revelation eleven these two witnesses are identified by context as Moses and Elijah. Moses and Elijah are a symbol unto themselves.

Zakariás két felkentje azt a közvetítési folyamatot jelképezi, amelyet a Jelenések első fejezete szemléltet. Az „olaj”, vagyis a történelmi eseményekre vonatkozó prófétai „látomás”, az Ó- és Újszövetségen keresztül közvetítődik. A Jelenések tizenegyedik fejezetében e két tanút a szövegkörnyezet Mózessel és Illéssel azonosítja. Mózes és Illés önmagukban is jelképek.

When represented together as at the Mount of Transfiguration or Revelation eleven they are symbols of two different truths. At the mount they represent the martyrs during the Sunday law crisis and the one hundred and forty-four thousand, whereas in Revelation eleven they represent the Old and New Testaments. But for Adventism they represent even more. The two witnesses for the Jews were the “law and the prophets” representing the Old Testament, and the two witnesses for Christians were the Old and New Testaments, but for Adventism the two witnesses are the word of God and the testimony of Jesus. This is why John was in Patmos.

Amikor együtt jelennek meg, mint a Megdicsőülés hegyén vagy a Jelenések könyve tizenegyedik fejezetében, két különböző igazság jelképei. A hegyen a vasárnaptörvény-válság idején élő mártírokat és a száznegyvennégyezret jelképezik, míg a Jelenések könyve tizenegyedik fejezetében az Ó- és Újszövetséget jelképezik. Az adventizmus számára azonban még ennél is többet jelentenek. A zsidók számára a két tanú „a törvény és a próféták” volt, amely az Ószövetséget képviselte, a keresztények számára pedig a két tanú az Ó- és Újszövetség volt, az adventizmus számára azonban a két tanú Isten Igéje és Jézus bizonyságtétele. Ezért volt János Patmoszon.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. Revelation 1:9.

> Én, János, aki testvéretek is vagyok, és társatok a nyomorúságban, Jézus Krisztus országában és békességes tűrésében, a Pátmosznak nevezett szigeten voltam az Isten beszédéért és Jézus Krisztus bizonyságtételéért. Jelenések 1:9.

In Isaiah twenty-two the two witnesses of Moses and Elijah are represented, though it can only be recognized if you apply the principle of Alpha and Omega to the chapter. Consider where Jesus started His explanation of the “vision” of prophetic events to His disciples on the road to Emmaus.

Ézsaiás huszonkettedik fejezetében Mózes és Illés két tanúja van ábrázolva, jóllehet ez csak akkor ismerhető fel, ha a fejezetre alkalmazzuk az Alfa és Omega elvét. Vegyük fontolóra, honnan kezdte Jézus az emmausi úton tanítványainak a prófétai események „látomására” vonatkozó magyarázatát.

> “Beginning at Moses, the very Alpha of Bible history, Christ expounded in all the Scriptures the things concerning Himself.” Desire of Ages, 796.

> „Mózestől kezdve, a bibliai történelem legelső alfájától fogva, Krisztus az összes Írásokban megmagyarázta azokat a dolgokat, amelyek Őrá vonatkoztak.” Jézus élete, 796.

Elijah is the prophet that appears before the great and dreadful day of the Lord, with a message based upon the principle of Alpha and Omega, turning the hearts of the fathers (alpha) unto the children (omega). Moses and Elijah represent the alpha and omega of Bible prophecy. If you can hear it Moses was William Miller. Both Moses and Miller died, and both were identified by inspiration as saved. Moses is of course resurrected right after his death, but angels are waiting around the grave of Miller until his resurrection. Elijah represents the last messenger before the coming of the great and dreadful day of the Lord.

Illés az a próféta, aki az Úr nagy és rettenetes napja előtt jelenik meg, az Alfa és Omega elvén alapuló üzenettel, az atyák (alfa) szívét a fiakhoz (ómega) fordítva. Mózes és Illés a bibliai prófécia alfáját és ómegáját képviselik. Ha meg tudod hallani, Mózes William Miller volt. Mind Mózes, mind Miller meghalt, és mindkettőjüket az ihletett kijelentés üdvözültekként azonosította. Mózes természetesen közvetlenül a halála után feltámadt, Miller sírja körül azonban angyalok várakoznak az ő feltámadásáig. Illés az utolsó hírnököt jelképezi az Úr nagy és rettenetes napjának eljövetele előtt.

> “The Jews tried to stop the proclamation of the message that had been predicted in the Word of God; but prophecy must be fulfilled. The Lord says, ‘Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord’ (Malachi 4:5). Somebody is to come in the spirit and power of Elijah, and when he appears, men may say, ‘You are too earnest, you do not interpret the Scriptures in the proper way. Let me tell you how to teach your message.’

> „A zsidók megkísérelték megakadályozni annak az üzenetnek a hirdetését, amelyet Isten Igéje megjövendölt; a próféciának azonban be kell teljesednie. Az Úr ezt mondja: „Íme, elküldöm nektek Illés prófétát, mielőtt eljön az Úrnak nagy és rettenetes napja” (Malakiás 4:5). Valakinek el kell jönnie Illés lelkületével és erejével, és amikor megjelenik, az emberek ezt mondhatják: „Túl buzgó vagy, nem a megfelelő módon értelmezed az Írásokat. Hadd mondjam meg neked, hogyan kell tanítanod az üzenetedet.””

> “There are many who cannot distinguish between the work of God and that of man. I shall tell the truth as God gives it to me, and I say now, If you continue to find fault, to have a spirit of variance, you will never know the truth, Jesus said to His disciples, ‘I have yet many things to say unto you, but ye cannot bear them now’ ( John 16:12). They were not in a condition to appreciate sacred and eternal things; but Jesus promised to send the Comforter, who would teach them all things, and bring all things to their remembrance, whatsoever He had said unto them. Brethren, we must not put our dependence in man. ‘Cease ye from man, whose breath is in his nostrils: for wherein is he to be accounted of?’ (Isaiah 2:22). You must hang your helpless souls upon Jesus. It does not become us to drink from the fountain of the valley, when there is a fountain in the mountain. Let us leave the lower streams; let us come to the higher springs. If there is a point of truth that you do not understand, upon which you do not agree, investigate, compare scripture with scripture, sink the shaft of truth down deep into the mine of God’s Word. You must lay yourselves and your opinions on the altar of God, put away your preconceived ideas, and let the Spirit of Heaven guide you into all truth.” Selected Messages, book 1, 412.

> „Sokan vannak, akik nem tudnak különbséget tenni Isten munkája és az ember munkája között. Az igazságot fogom elmondani úgy, ahogyan Isten nekem adja, és most azt mondom: ha továbbra is hibát kerestek, ha a viszálykodás lelkületét tápláljátok, soha nem fogjátok megismerni az igazságot. Jézus ezt mondta tanítványainak: „Még sok mondanivalóm van hozzátok, de most el nem hordozhatjátok” (János 16:12). Nem voltak olyan állapotban, hogy értékelni tudják a szent és örökkévaló dolgokat; de Jézus megígérte, hogy elküldi a Vigasztalót, aki mindenre megtanítja őket, és eszükbe juttat mindent, amit nekik mondott. Testvéreim, nem szabad emberbe vetnünk bizodalmunkat. „Hagyjatok fel az emberrel, akinek lehelete az orrában van; mert ugyan miben számít ő?” (Ézsaiás 2:22). Tehetetlen lelketeket Jézusra kell függesztenetek. Nem illik hozzánk, hogy a völgy forrásából igyunk, amikor a hegyen is van forrás. Hagyjuk el az alacsonyabb patakokat; jöjjünk a magasabb forrásokhoz. Ha van az igazságnak olyan pontja, amelyet nem értetek, amelyben nem értetek egyet, kutassatok, vessétek össze az Írást az Írással, eresszétek le az igazság aknáját mélyen Isten Igéjének bányájába. Önmagatokat és véleményeteket Isten oltárára kell helyeznetek, félre kell tennetek előítéletes elképzeléseiteket, és engednetek kell, hogy a menny Lelke vezessen el benneteket minden igazságra.” Selected Messages, 1. könyv, 412.

In Isaiah twenty-two Shebna and Eliakim represent the wise and foolish within Adventism at the end of the world when the king of the north is marching upon Jerusalem. Eliakim the son of Hilkiah possessed the “vision,” Shebna didn’t.

Ézsaiás huszonkettedik fejezetében Sebna és Eljákim az adventizmuson belül a bölcseket és a balgákat jelképezik a világ végén, amikor az északi király Jeruzsálem ellen vonul. Eljákim, Hilkijjá fia, birtokolta a „látomást”, Sebna pedig nem.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Ahol nincs kijelentés, elvadul a nép; de boldog az, aki megtartja a törvényt. Példabeszédek 29:18.

The prophetic message, that is the “vision” of this verse addresses two things. You understand the increase of prophetic light and you live, and if you don’t—you die. If you don’t understand, then you cannot be prepared to keep the Sabbath at the Sunday law test. It will be, “too late.” When Laodicean Adventists are overthrown at the Sunday law, they reject the law because they rejected the “vision of truth.” They have no oil, they do not understand the increase of knowledge that is unsealed just before probation closes.

E vers prófétai üzenete, vagyis a „látomás”, két dologgal foglalkozik. Ha megérted a prófétai világosság növekedését, élsz; ha pedig nem — meghalsz. Ha nem érted, akkor nem készülhetsz fel arra, hogy a vasárnaptörvény próbája idején megtartsd a szombatot. Akkor már „túl késő” lesz. Amikor a laodiceai adventisták elbuknak a vasárnaptörvény idején, elvetik a törvényt, mert elvetették az „igazság látomását”. Nincs olajuk; nem értik a probation lezárulta előtt közvetlenül feltáruló ismeretnövekedést.

> Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked. Revelation 3:17.

> Mivel ezt mondod: Gazdag vagyok, meggazdagodtam, és semmire sincs szükségem; és nem tudod, hogy te vagy a nyomorult, a nyavalyás, a szegény, a vak és a mezítelen. Jelenések 3:17.

Isaiah’s sign is that he walked naked and barefoot for three years. He did so to warn those who would be warned by his prophetic message, that if you do not understand the vision of prophetic events, you will come to the Sunday law and become a captive that is led off in a wretched, miserable, poor, blind and naked condition. Isaiah was a sign and wonder for Isaiah’s history, but more so for the end of the world.

Ézsaiás jele az volt, hogy három esztendeig mezítelenül és sarutlanul járt. Ezt azért tette, hogy figyelmeztesse azokat, akik prófétai üzenetét figyelmeztetésként elfogadják: ha nem értitek meg a prófétai események látomását, eljuttok a vasárnapi törvényhez, és foglyokká lesztek, akiket nyomorult, szánalmas, szegény, vak és mezítelen állapotban hurcolnak el. Ézsaiás jel és csoda volt Ézsaiás történelme számára, de még inkább a világ vége számára.

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:11.

> Mindezek pedig példaképpen estek rajtuk; és megírattak a mi intésünkre, akikhez a világ végei elérkeztek. 1 Korinthus 10:11.

In the first five verses of chapter twenty-two Jerusalem, the city of David is identified as a “tumultuous,” “joyous city” that is full of “stirs.” A classic biblical statement that is even employed by worldlings is used in this chapter to represent the “joyful” “tumultuous” city that is full of “stirs,” when those in verse thirteen joyfully say, “let us eat and drink; for tomorrow we shall die.” Yet, though they are joyous, their men are slain, but not with a sword, nor in battle, and therefore Isaiah poses the question, “What aileth thee?”

A huszonkettedik fejezet első öt versében Jeruzsálem, Dávid városa úgy azonosíttatik, mint „zajgó”, „víg város”, amely tele van „nyugtalansággal”. Egy klasszikus bibliai kijelentés, amelyet még a világiak is használnak, e fejezetben a „víg”, „zajgó” és „nyugtalansággal” teljes város megjelenítésére szolgál, amikor a tizenharmadik versben levők örvendezve ezt mondják: „együnk és igyunk, mert holnap meghalunk.” Mégis, noha vígadnak, embereik megölettek, de nem kard által, sem nem harcban, ezért Ézsaiás felteszi a kérdést: „Mi bajod van?”

Whatever ails them, it has caused them to go to the housetops. Housetops is a symbol of worshipping the sun, moon and stars, it’s a symbol of spiritualism. Adventism is under a spiritual delusion in the passage.

Bármi gyötri is őket, az arra késztette őket, hogy felmenjenek a háztetőkre. A háztetők a nap, a hold és a csillagok imádásának jelképei; a spiritizmus jelképei. Az adventizmus e szakaszban lelki csalódás alatt áll.

> And them that worship the host of heaven upon the housetops; and them that worship and that swear by the Lord, and that swear by Malcham; And them that are turned back from the Lord; and those that have not sought the Lord, nor inquired for him.

> És azokat, akik a háztetőkön imádják az ég seregét; és azokat, akik az Urat imádják, és rá esküsznek, de Malchamra is esküsznek; és azokat, akik elfordultak az Úrtól; és azokat, akik nem keresték az Urat, és nem tudakozódtak utána.

> Hold thy peace at the presence of the Lord God: for the day of the Lord is at hand: for the Lord hath prepared a sacrifice, he hath bid his guests. And it shall come to pass in the day of the Lord’s sacrifice, that I will punish the princes, and the king’s children, and all such as are clothed with strange apparel. In the same day also will I punish all those that leap on the threshold, which fill their masters’ houses with violence and deceit. Zephaniah 1:5–9.

> Hallgass az Úr Isten színe előtt; mert közel van az Úr napja; mert az Úr áldozatot készített, megszentelte meghívottait. És történik majd az Úr áldozatának napján, hogy meglátogatom a fejedelmeket, a király fiait, és mindazokat, akik idegen öltözetbe öltöznek. Azon a napon meglátogatok mindenkit is, aki átugorja a küszöböt, akik erőszakkal és csalárdsággal töltik meg uraik házát. Sofóniás 1:5–9.

At the Sunday law crisis Adventism, represented as Jerusalem are in “the valley of vision.” Those who reject the prophetic message represented by the “oil” or “vision” are practicing spiritualism, which is addressed by Paul in Second Thessalonians. There we also find those (Shebna) that received not the love of the truth.

A vasárnaptörvény válsága idején az adventizmus, amelyet Jeruzsálem jelképez, „a látás völgyében” van. Azok, akik elutasítják a prófétai üzenetet, amelyet az „olaj” vagy a „látás” jelképez, spiritizmust gyakorolnak; erről Pál a Második Thesszalonikai levélben szól. Ott találjuk azokat is (Sebna), akik nem fogadták be az igazság szeretetét.

> And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2: 11, 12.

> És azért Isten erős tévelygést bocsát rájuk, hogy higgyenek a hazugságnak; hogy mind elkárhozzanak, akik nem hittek az igazságnak, hanem gyönyörködtek a hamisságban. 2 Thesszalonika 2:11–12.

Of course, the word “truth” that Paul employs is the Greek word that is taken from the Hebrew word “truth” that is created by combining the three Hebrew letters that represent the Alpha and Omega. The rejection of the “truth” represented as the principle of Alpha and Omega, brings strong delusion upon the Laodiceans, and that delusion is spiritualism.

Természetesen a „igazság” szó, amelyet Pál használ, az a görög szó, amely a héber „igazság” szóból származik, s amely a három olyan héber betű összekapcsolásával jön létre, amelyek az Alfát és az Omegát jelképezik. Az „igazság” elutasítása, amely mint az Alfa és Omega alapelve jelenik meg, erős tévelygést hoz a laodiceaiakra, és ez a tévelygés a spiritualizmus.

> “Says the prophet Isaiah: ‘When they shall say unto you, Seek unto them that have familiar spirits, and unto wizards that peep, and that mutter: should not a people seek unto their God? for the living to the dead? To the law and to the testimony: if they speak not according to this word, it is because there is no light in them.’ Isaiah 8:19, 20. If men had been willing to receive the truth so plainly stated in the Scriptures concerning the nature of man and the state of the dead, they would see in the claims and manifestations of spiritualism the working of Satan with power and signs and lying wonders. But rather than yield the liberty so agreeable to the carnal heart, and renounce the sins which they love, multitudes close their eyes to the light and walk straight on, regardless of warnings, while Satan weaves his snares about them, and they become his prey. ‘Because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ therefore ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie.’ 2 Thessalonians 2:10, 11.” The Great Controversy, 559.

> „Így szól Ézsaiás próféta: »És ha ezt mondják nektek: Tudakozzatok a halottidézőktől és a varázslóktól, akik suttognak és mormolnak: vajon nem a maga Istenétől kell-e tudakozódnia a népnek? az élőkért a holtaktól? A törvényhez és a bizonyságtételhez! Ha nem ekként szólnak, nincs bennük világosság.« Ézsaiás 8:19, 20. Ha az emberek készek lettek volna elfogadni azt az igazságot, amelyet a Szentírás oly világosan tanít az ember természetéről és a holtak állapotáról, akkor a spiritizmus állításaiban és megnyilvánulásaiban felismernék Sátán működését hatalommal, jelekkel és hazug csodákkal. Ám ahelyett, hogy lemondanának a testi szívnek oly kedves szabadságról, és megtagadnák azokat a bűnöket, amelyeket szeretnek, sokaságok hunyják be szemüket a világosság előtt, és egyenesen továbbhaladnak, mit sem törődve a figyelmeztetésekkel, miközben Sátán köréjük szövi csapdáit, és prédájává lesznek. »Mivelhogy nem fogadták be az igazság szeretetét, hogy üdvözüljenek«, ezért »Isten a tévelygés erejét bocsátja rájuk, hogy higgyenek a hazugságnak.« 2 Thesszalonika 2:10, 11.” A nagy küzdelem, 559.

In Isaiah twenty-two the men of the joyous city are slain, but not by battle or the sword, they are bound together and slain with the leaders who have fled.

Ézsaiás huszonkettedik fejezetében a vigadozó város emberei megöletnek, de nem harcban vagy kard által; egybegyűjtve megkötözik őket, és megöletnek a menekülő vezérekkel együtt.

> “If the church pursue a course similar to that of the world, they will share the same fate. Nay, rather, as they have received greater light, their punishment will be greater than that of the impenitent.

> „Ha az egyház a világéhoz hasonló utat követ, ugyanabban a sorsban fog osztozni. Sőt inkább, mivel nagyobb világosságot kaptak, büntetésük súlyosabb lesz, mint a bűnbánatot nem tartók büntetése.”

> “We as a people profess to have truth in advance of every other people upon the earth. Then our life and character should be in harmony with such a faith. The day is just upon us when the righteous shall be bound like precious grain in bundles for the heavenly garner, while the wicked are, like the tares, gathered for the fires of the last great day. But the wheat and tares ‘grow together until the harvest.’” Testimonies, volume 5, 100.

> „Mi mint nép azt valljuk, hogy a földön élő minden más népnél előbb birtokában vagyunk az igazságnak. Ezért életünknek és jellemünknek összhangban kell állnia ezzel a hittel. Közvetlenül előttünk áll az a nap, amikor az igazak, mint drága gabona, kévékbe kötve gyűjtetnek a mennyei csűrbe, míg a gonoszok, mint a konkoly, összegyűjtetnek az utolsó nagy nap tüzére. De a búza és a konkoly „együtt nő az aratásig”. Bizonyságtételek, 5. kötet, 100.”

The leadership in Isaiah twenty-two has been bound together by “the archers.” Shebna is identified as a leader over the house, and his position will be given to Eliakim, the son of Hilkiah. In Isaiah twenty-two the prophetic message represented by the “vision” of prophetic events has produced two classes of worshippers in Jerusalem as the king of the north approaches. One class is being bound for the heavenly garner and the other for the fires of the last days. What has bound the wicked is “the archers,” which is one of the many symbols of Islam in God’s Word.

Ézsaiás huszonkettedik fejezetében a vezetőség egybeköttetett „az íjászok” által. Sebna mint a ház fölé rendelt vezető azonosíttatik, és tisztsége átadatik Hilkijjá fiának, Eljákimnak. Ézsaiás huszonkettedik fejezetében a prófétai üzenet, amelyet a prófétai eseményekről szóló „látomás” képvisel, az északi király közeledtével az imádók két osztályát hozta létre Jeruzsálemben. Az egyik osztály a mennyei csűr számára köttetik egybe, a másik pedig az utolsó napok tüzei számára. Ami a gonoszokat megkötötte, azok „az íjászok”, amely Isten Igéjében az iszlám számos jelképeinek egyike.

> And the residue of the number of archers, the mighty men of the children of Kedar, shall be diminished: for the Lord God of Israel hath spoken it. Isaiah 21:17.

> És megfogyatkozik az íjászok számának maradéka, Kédár fiainak vitéz férfiai; mert az ÚR, Izráel Istene, szólt. Ézsaiás 21:17.

> And these are the names of the sons of Ishmael, by their names, according to their generations: the firstborn of Ishmael, Nebajoth; and Kedar, and Adbeel, and Mibsam, And Mishma, and Dumah, and Massa, Hadar, and Tema, Jetur, Naphish, and Kedemah: These are the sons of Ishmael, and these are their names, by their towns, and by their castles; twelve princes according to their nations. Genesis 25:13–16.

> És ezek Izmael fiainak nevei, nevük szerint, nemzetségeik szerint: Izmael elsőszülötte Nebájót; továbbá Kédár, Adbeél és Mibszám, valamint Misma, Dúma és Massza, Hadar és Téma, Jetúr, Náfis és Kédmá: ezek Izmael fiai, és ezek az ő neveik, városaik szerint és váraik szerint; tizenkét fejedelem az ő nemzetségeik szerint. 1Mózes 25:13–16.

The leadership of Adventism was bound by archers when they rejected the message that Islam attacked the United States on September 11, 2001, in fulfillment of Bible prophecy. The attack on 9/11 was the confirmation of the message that was unsealed in 1989, at the collapse of the Soviet Union. Islam’s attack on 9/11 paralleled August 11, 1840, when a prophecy about Islam being restrained empowered the first angels’ message by confirming Miller’s primary prophetic rule, that a day represented a year. August 11, 1840 was a fulfillment of a predicted event that was based upon the day for a year principle. When it was fulfilled the first angels’ message was carried to every mission station in the world.

Az adventizmus vezetését íjászok kötözték meg, amikor elvetették azt az üzenetet, hogy az iszlám 2001. szeptember 11-én, a bibliai prófécia beteljesedéseként támadta meg az Egyesült Államokat. A 9/11-i támadás annak az üzenetnek a megerősítése volt, amely 1989-ben, a Szovjetunió összeomlásakor lett felnyitva. Az iszlám 9/11-i támadása párhuzamban állt 1840. augusztus 11-ével, amikor az iszlám megfékezéséről szóló prófécia megerősítése felhatalmazta az első angyal üzenetét azáltal, hogy igazolta Miller elsődleges prófétai szabályát: egy nap egy évet jelképez. 1840. augusztus 11-e egy előre megjövendölt esemény beteljesedése volt, amely a nap-év elven alapult. Amikor ez beteljesedett, az első angyal üzenetét a világ minden misszióállomására elvitték.

9/11 confirmed the primary rule of the “vision” given to Adventism to proclaim. That rule is that history repeats. When the day for a year principle was confirmed on August 11, 1840, the mighty angel of Revelation ten descended marking the empowerment of Miller’s judgment hour message, thus typifying when the angel of Revelation eighteen descended on 9/11.

A 9/11 megerősítette annak a „látomásnak” az elsődleges szabályát, amelynek hirdetésére az adventizmus megbízatott. Ez a szabály az, hogy a történelem ismétli önmagát. Amikor 1840. augusztus 11-én megerősítést nyert a nap–év elv, a Jelenések könyve tizedik fejezetének hatalmas angyala alászállt, jelezve Miller ítéletórájának üzenete felhatalmazását; ily módon előképezve azt az időt, amikor a Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének angyala 9/11-kor alászállt.

> “How comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> „Hogyan terjedt el az a hír, hogy kijelentettem: New Yorkot szökőár fogja elsöpörni? Én ilyet soha nem mondtam. Azt mondtam, miközben az ott emelkedő hatalmas épületeket néztem, emelet emelet fölött: „Mily rettenetes jelenetek fognak bekövetkezni, amikor az Úr felkel, hogy rettenetesen megrázza a földet! Akkor beteljesednek a Jelenések 18:1–3 szavai.” A Jelenések könyve tizennyolcadik fejezete teljes egészében figyelmeztetés arra nézve, ami a földre jön. De nincs külön világosságom arra vonatkozóan, hogy mi következik New Yorkra, csak annyit tudok, hogy egy napon az ottani nagy épületek leomlanak Isten hatalmának forgatása és felforgatása által. A nekem adott világosságból tudom, hogy pusztulás van a világban. Egy szó az Úrtól, hatalmas erejének egyetlen érintése, és ezek a roppant építmények összeomlanak. Olyan jelenetek következnek be, amelyek félelmetességét el sem tudjuk képzelni.” Review and Herald, 1906. július 5.

There is of course much more to say about Islam, but Shebna represents those who reject the “vision” of prophetic history that is based upon the repetition of history, accompanied with the primary truth of the repetition of history—that the beginning of a thing illustrates the end of a thing. The restraint of Islam on August 11, 1840 brought the angel of Revelation ten down and the release of Islam on 9/11 brought the angel of Revelation eighteen down.

Természetesen még sokkal többet lehetne mondani az iszlámról, de Sebna azokat képviseli, akik elutasítják a prófétai történelem azon „látomását”, amely a történelem ismétlődésén alapul, együtt a történelem ismétlődésének elsődleges igazságával — hogy egy dolog kezdete szemlélteti annak végét. Az iszlám megfékezése 1840. augusztus 11-én aláhozta a Jelenések tizedik fejezetének angyalát, és az iszlám 9/11-én történt szabadon bocsátása aláhozta a Jelenések tizennyolcadik fejezetének angyalát.

> And I said, Hear, I pray you, O heads of Jacob, and ye princes of the house of Israel; Is it not for you to know judgment? Who hate the good, and love the evil; who pluck off their skin from off them, and their flesh from off their bones; Who also eat the flesh of my people, and flay their skin from off them; and they break their bones, and chop them in pieces, as for the pot, and as flesh within the caldron. Then shall they cry unto the Lord, but he will not hear them: he will even hide his face from them at that time, as they have behaved themselves ill in their doings. Thus saith the Lord concerning the prophets that make my people err, that bite with their teeth, and cry, Peace; and he that putteth not into their mouths, they even prepare war against him. Therefore night shall be unto you, that ye shall not have a vision; and it shall be dark unto you, that ye shall not divine; and the sun shall go down over the prophets, and the day shall be dark over them. Then shall the seers be ashamed, and the diviners confounded: yea, they shall all cover their lips; for there is no answer of God. But truly I am full of power by the spirit of the Lord, and of judgment, and of might, to declare unto Jacob his transgression, and to Israel his sin. Hear this, I pray you, ye heads of the house of Jacob, and princes of the house of Israel, that abhor judgment, and pervert all equity. They build up Zion with blood, and Jerusalem with iniquity. The heads thereof judge for reward, and the priests thereof teach for hire, and the prophets thereof divine for money: yet will they lean upon the Lord, and say, Is not the Lord among us? none evil can come upon us. Micah 3:1–11.

> És mondám: Halljátok meg, kérlek, ti, Jákób fejei, és Izráel házának fejedelmei! Vajon nem a ti dolgotok-e ismerni az ítéletet? Ti, akik gyűlölitek a jót, és szeretitek a rosszat; akik lenyúzzátok róluk bőrüket, és csontjaikról húsukat; akik népem húsát is megeszitek, és lenyúzzátok róluk bőrüket; összetöritek csontjaikat, darabokra vagdaljátok őket, mint a fazékba valót, és mint a húst a kondérban. Akkor majd az Úrhoz kiáltanak, de ő nem hallgatja meg őket; sőt elrejti orcáját előlük abban az időben, mivel gonoszul cselekedtek cselekedeteikben. Így szól az Úr a próféták felől, akik eltévelyítik népemet, akik fogaikkal harapnak, és ezt kiáltják: Békesség! de aki nem ad valamit szájukba, az ellen háborút hirdetnek. Ezért éjszaka borul rátok, hogy ne legyen látomásotok, és sötétség, hogy ne tudjatok jövendölni; lemegy a nap a próféták fölött, és elsötétedik fölöttük a nappal. Akkor megszégyenülnek a látók, és megzavarodnak a jövendőmondók; mindnyájan eltakarják ajkukat, mert nincs felelet Istentől. Én pedig bizonyára tele vagyok erővel, az Úr Lelke által, ítélettel és hatalommal, hogy megjelentsem Jákóbnak vétkét, és Izráelnek bűnét. Halljátok meg ezt, kérlek, ti, Jákób házának fejei és Izráel házának fejedelmei, akik utáljátok az ítéletet, és elferdítitek az igazságot. Vérrel építitek a Siont, és hamissággal Jeruzsálemet. Fejei vesztegetésért ítélnek, papjai bérért tanítanak, és prófétái pénzért jövendölnek; mégis az Úrra támaszkodnak, és ezt mondják: Vajon nincs-e közöttünk az Úr? Nem jöhet ránk semmi baj. Mikeás 3:1–11.

> And the multitude of all the nations that fight against Ariel [Jerusalem], even all that fight against her and her munition, and that distress her, shall be as a dream of a night vision. It shall even be as when an hungry man dreameth, and, behold, he eateth; but he awaketh, and his soul is empty: or as when a thirsty man dreameth, and, behold, he drinketh; but he awaketh, and, behold, he is faint, and his soul hath appetite: so shall the multitude of all the nations be, that fight against mount Zion. Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned. Wherefore the Lord said, Forasmuch as this people draw near me with their mouth, and with their lips do honour me, but have removed their heart far from me, and their fear toward me is taught by the precept of men: Therefore, behold, I will proceed to do a marvellous work among this people, even a marvellous work and a wonder: for the wisdom of their wise men shall perish, and the understanding of their prudent men shall be hid. Woe unto them that seek deep to hide their counsel from the Lord, and their works are in the dark, and they say, Who seeth us? and who knoweth us? Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:7–16.

> És mind ama nemzetek sokasága, amelyek Ariel [Jeruzsálem] ellen harcolnak, mindazok, amelyek ellene, erőssége ellen harcolnak, és szorongatják őt, olyanok lesznek, mint az éjjeli látomás álma. Úgy lesz, mint amikor az éhező ember azt álmodja, és íme, eszik; de felébred, és lelke üres marad; vagy mint amikor a szomjazó ember azt álmodja, és íme, iszik; de felébred, és íme, elerőtlenedett, és lelke még kívánkozik: így lesz mind ama nemzetek sokasága, amelyek Sion hegye ellen harcolnak. Álljatok meg, és csodálkozzatok; kiáltsatok fel, és jajgassatok: részegek, de nem bortól; tántorognak, de nem részegítő italtól. Mert az Úr mély álomnak lelkét árasztotta ki rátok, és bezárta szemeiteket: a prófétákat és fejedelmeiteket, a látókat befödte. És mindez a látomás olyan lett nektek, mint egy lepecsételt könyv szavai, amelyet odadnak egy írástudó embernek, ezt mondván: Olvasd el ezt, kérlek; ő pedig azt mondja: Nem tudom, mert le van pecsételve. És a könyvet annak adják, aki nem tud olvasni, ezt mondván: Olvasd el ezt, kérlek; ő pedig azt mondja: Nem tudok olvasni. Ezért mondta az Úr: Mivel e nép szájával közeledik hozzám, és ajkaival tisztel engem, szívét pedig távol tartja tőlem, és irántam való félelme emberek parancsolatából tanult dolog: azért íme, én ismét csodálatos dolgot cselekszem e néppel, csodálatosat és csodát; és elvész bölcseinek bölcsessége, és értelmeseinek értelme elrejtetik. Jaj azoknak, akik mélyre rejtik tanácsukat az Úr elől, és a sötétben viszik véghez cselekedeteiket, és azt mondják: Ki lát minket? és ki ismer minket? Micsoda fonákság tőletek! Avagy a fazekas agyagjának kell-e tekinteni azt? Mert mondhatja-e a mű alkotójáról: Nem ő készített engem? vagy mondhatja-e az alkotmány alkotójáról: Nem értett hozzá? Ézsaiás 29:7–16.

The valley of vision, according to Isaiah is “a day of trouble, and of treading down, and of perplexity by the Lord God of hosts in the valley of vision, breaking down the walls, and of crying to the mountains.” Isaiah therefore weeps bitterly, just as did Jesus.

A látás völgye Ézsaiás szerint „a seregek Urának, az Úrnak nyomorúságos, eltiprásnak és zűrzavarnak napja a látás völgyében; a kőfalak lerontatnak, és kiáltás hangzik a hegyek felé.” Ezért Ézsaiás keservesen sír, miként Jézus is.

> “The tears of Jesus were not in anticipation of His own suffering. Just before Him was Gethsemane, where soon the horror of a great darkness would overshadow Him. The sheepgate also was in sight, through which for centuries the beasts for sacrificial offerings had been led. This gate was soon to open for Him, the great Antitype, toward whose sacrifice for the sins of the world all these offerings had pointed. Nearby was Calvary, the scene of His approaching agony. Yet it was not because of these reminders of His cruel death that the Redeemer wept and groaned in anguish of spirit. His was no selfish sorrow. The thought of His own agony did not intimidate that noble, self-sacrificing soul. It was the sight of Jerusalem that pierced the heart of Jesus—Jerusalem that had rejected the Son of God and scorned His love, that refused to be convinced by His mighty miracles, and was about to take His life. He saw what she was in her guilt of rejecting her Redeemer, and what she might have been had she accepted Him who alone could heal her wound. He had come to save her; how could He give her up?

> Jézus könnyei nem saját szenvedésének elővételezéséből fakadtak. Előtte állt Gecsemáné, ahol hamarosan nagy sötétség rettenete borul majd rá. Látóhatárában volt a juhkapu is, amelyen át évszázadokon keresztül vezették az áldozati felajánlásokra szánt állatokat. Ez a kapu hamarosan megnyílt előtte is, mint a nagy Ellentípus előtt, akinek a világ bűneiért hozandó áldozatára mindezek az áldozatok előre mutattak. Közel volt a Golgota is, közelgő gyötrelmének színhelye. Ám a Megváltó nem e kegyetlen halálára emlékeztető dolgok miatt sírt és sóhajtozott lelki gyötrelemben. Az ő fájdalma nem volt önző fájdalom. Saját gyötrelmének gondolata nem rettentette meg azt a nemes, önfeláldozó lelket. Jézus szívét Jeruzsálem látványa járta át—Jeruzsálemé, amely elvetette az Isten Fiát, megvetette szeretetét, nem engedte, hogy hatalmas csodái meggyőzzék, és éppen az életére készült törni. Látta, mivé lett ő Megváltójának elutasításában való bűnében, és mivé lehetett volna, ha elfogadja őt, aki egyedül meggyógyíthatta sebét. Azért jött, hogy megmentse őt; miként adhatta volna fel?

> “Israel had been a favored people; God had made their temple His habitation; it was ‘beautiful for situation, the joy of the whole earth.’ Psalm 48:2. The record of more than a thousand years of Christ’s guardian care and tender love, such as a father bears his only child, was there. In that temple the prophets had uttered their solemn warnings. There had the burning censers waved, while incense, mingled with the prayers of the worshipers, had ascended to God. There the blood of beasts had flowed, typical of the blood of Christ. There Jehovah had manifested His glory above the mercy seat. There the priests had officiated, and the pomp of symbol and ceremony had gone on for ages. But all this must have an end.

> Izráel kiváltságos nép volt; Isten templomukat az Ő lakóhelyévé tette; az „szépen emelkedik, az egész föld öröme”. Zsoltárok 48:2. Ott volt feljegyezve Krisztus őriző gondoskodásának és gyöngéd szeretetének több mint ezeréves története, olyan szereteté, amilyennel az atya viseltetik egyetlen gyermeke iránt. Abban a templomban mondták el a próféták ünnepélyes intéseiket. Ott lengették a füstölőket, miközben a tömjén, a hódolók imádságaival elegyedve, Istenhez szállt fel. Ott folyt az állatok vére, amely Krisztus vérének előképe volt. Ott nyilatkoztatta ki Jehová az Ő dicsőségét a kegyelem trónja felett. Ott végezték szolgálatukat a papok, és jelképeknek és szertartásoknak pompája korszakokon át folyt. De mindennek véget kellett érnie.

> “Jesus raised His hand,—that had so often blessed the sick and suffering,—and waving it toward the doomed city, in broken utterances of grief exclaimed: ‘If thou hadst known, even thou, at least in this thy day, the things which belong unto thy peace!—’ Here the Saviour paused, and left unsaid what might have been the condition of Jerusalem had she accepted the help that God desired to give her,—the gift of His beloved Son. If Jerusalem had known what it was her privilege to know, and had heeded the light which Heaven had sent her, she might have stood forth in the pride of prosperity, the queen of kingdoms, free in the strength of her God-given power. There would have been no armed soldiers standing at her gates, no Roman banners waving from her walls. The glorious destiny that might have blessed Jerusalem had she accepted her Redeemer rose before the Son of God. He saw that she might through Him have been healed of her grievous malady, liberated from bondage, and established as the mighty metropolis of the earth. From her walls the dove of peace would have gone forth to all nations. She would have been the world’s diadem of glory.

> „Jézus felemelte kezét, — amely oly sokszor áldotta meg a betegeket és szenvedőket, — és a kárhozatra ítélt város felé intve, a gyász megtört szavaival felkiáltott: »Vajha felismerted volna te is, legalább e te napodon, a te békességedre tartozó dolgokat! —« Itt a Megváltó megállt, és kimondatlanul hagyta, mi lehetett volna Jeruzsálem állapota, ha elfogadja azt a segítséget, amelyet Isten adni kívánt neki, — az Ő szeretett Fiának ajándékát. Ha Jeruzsálem ismerte volna azt, amit kiváltsága volt ismerni, és ügyelt volna a világosságra, amelyet a menny küldött neki, előléphetett volna a jólét dicsőségében, a királyságok királynőjeként, szabadon, Istentől kapott erejének hatalmában. Nem álltak volna fegyveres katonák kapuiban, nem lobogtak volna római zászlók falain. Az a dicsőséges végzet, amely megáldhatta volna Jeruzsálemet, ha elfogadja Megváltóját, feltárult az Isten Fia előtt. Látta, hogy Általa meggyógyulhatott volna súlyos nyavalyájából, megszabadulhatott volna a szolgaságból, és megalapíttathatott volna mint a föld hatalmas világvárosa. Falairól a béke galambja indult volna el minden nemzethez. A világ dicsőségének diadémja lett volna.”

> “But the bright picture of what Jerusalem might have been fades from the Saviour’s sight. He realizes what she now is under the Roman yoke, bearing the frown of God, doomed to His retributive judgment. He takes up the broken thread of His lamentation: ‘But now they are hid from thine eyes. For the days shall come upon thee, that thine enemies shall cast a trench about thee, and compass thee round, and keep thee in on every side, and shall lay thee even with the ground, and thy children within thee; and they shall not leave in thee one stone upon another; because thou knewest not the time of thy visitation.’

> „Ám annak a dicső képnek a fénye, amely megmutatta, mivé lehetett volna Jeruzsálem, elhalványul az Üdvözítő tekintete előtt. Felismeri, mivé lett most a római iga alatt: Isten rosszallása alatt áll, és az Ő megtorló ítéletére van rendelve. Ismét felveszi siralmának megszakadt fonalát: »De most el vannak rejtve a te szemeid elől. Mert napok jönnek reád, amikor ellenségeid sáncot vonnak köréd, körülvesznek téged, és minden oldalról szorongatnak; a földdel tesznek egyenlővé téged és fiaidat tebenned; és nem hagynak benned követ kövön; mert nem ismerted fel meglátogatásod idejét.«”

> “Christ came to save Jerusalem with her children; but Pharisaical pride, hypocrisy, jealousy, and malice had prevented Him from accomplishing His purpose. Jesus knew the terrible retribution which would be visited upon the doomed city. He saw Jerusalem encompassed with armies, the besieged inhabitants driven to starvation and death, mothers feeding upon the dead bodies of their own children, and both parents and children snatching the last morsel of food from one another, natural affection being destroyed by the gnawing pangs of hunger. He saw that the stubbornness of the Jews, as evinced in their rejection of His salvation, would also lead them to refuse submission to the invading armies. He beheld Calvary, on which He was to be lifted up, set with crosses as thickly as forest trees. He saw the wretched inhabitants suffering torture on the rack and by crucifixion, the beautiful palaces destroyed, the temple in ruins, and of its massive walls not one stone left upon another, while the city was plowed like a field. Well might the Saviour weep in agony in view of that fearful scene.

> „Krisztus azért jött, hogy megmentse Jeruzsálemet gyermekeivel együtt; ám a farizeusi gőg, képmutatás, irigység és rosszindulat megakadályozta Őt szándékának véghezvitelében. Jézus tudta, milyen rettenetes megtorlás zúdul majd a kárhozatra ítélt városra. Látta Jeruzsálemet hadseregekkel körülvéve, a bekerített lakosokat éhínségbe és halálba taszítva, anyákat, akik saját gyermekeik holttestéből táplálkoznak, és szülőket meg gyermekeket, amint egymástól ragadják el az utolsó falat ételt, miközben a természetes szeretetet megsemmisítik az éhség marcangoló gyötrelmei. Látta, hogy a zsidók makacssága, amely üdvössége elutasításában nyilvánult meg, arra is vezet majd, hogy nem vetik alá magukat a betörő seregeknek. Látta a Golgotát, amelyen fel kellett emeltetnie, s amelyet olyan sűrűn borítottak a keresztek, mint az erdő fái. Látta a szerencsétlen lakosokat, amint kínpadon és keresztre feszítés által gyötrődnek, a gyönyörű palotákat elpusztítva, a templomot romokban, s hatalmas falai közül kő kövön sem marad, miközben a várost úgy felszántják, mint a mezőt. Jól tehette tehát, hogy a Megváltó gyötrelemben sírt ama rettenetes látvány láttán.”

> “Jerusalem had been the child of His care, and as a tender father mourns over a wayward son, so Jesus wept over the beloved city. How can I give thee up? How can I see thee devoted to destruction? Must I let thee go to fill up the cup of thine iniquity? One soul is of such value that, in comparison with it, worlds sink into insignificance; but here was a whole nation to be lost. When the fast westering sun should pass from sight in the heavens, Jerusalem’s day of grace would be ended. While the procession was halting on the brow of Olivet, it was not yet too late for Jerusalem to repent. The angel of mercy was then folding her wings to step down from the golden throne to give place to justice and swift-coming judgment. But Christ’s great heart of love still pleaded for Jerusalem, that had scorned His mercies, despised His warnings, and was about to imbrue her hands in His blood. If Jerusalem would but repent, it was not yet too late. While the last rays of the setting sun were lingering on temple, tower, and pinnacle, would not some good angel lead her to the Saviour’s love, and avert her doom? Beautiful and unholy city, that had stoned the prophets, that had rejected the Son of God, that was locking herself by her impenitence in fetters of bondage,—her day of mercy was almost spent!” Desire of Ages, 576–578.

> „Jeruzsálem gondoskodásának gyermeke volt, és miként a gyöngéd atya bánkódik tévelygő fia fölött, úgy sírt Jézus a szeretett város felett. Miként adhatnálak oda? Miként nézhetném, hogy pusztulásra szánnak? El kell-e engednem, hogy megtöltsd bűneid poharát? Egyetlen lélek oly nagy értékű, hogy ahhoz képest a világok jelentéktelenségbe süllyednek; itt pedig egy egész nemzet volt elveszendő. Amikor a gyorsan lenyugvó nap eltűnik az égről, Jeruzsálem kegyelmi ideje véget ér. Miközben a menet megállt az Olajfák hegyének lejtőjén, Jeruzsálem számára még nem volt túl késő a megtérésre. Az irgalom angyala akkor éppen szárnyait vonta össze, hogy leszálljon az aranytrónról, és átadja helyét az igazságnak és a gyorsan közelgő ítéletnek. Krisztus nagy, szeretettel teljes szíve azonban még mindig esedezett Jeruzsálemért, amely megvetette irgalmát, semmibe vette intéseit, és már-már arra készült, hogy kezét az ő vérébe mártsa. Ha Jeruzsálem csak megtérne, még nem volna túl késő. Miközben a lenyugvó nap utolsó sugarai még a templomon, a tornyokon és a csúcsokon időztek, vajon nem vezetné-e valamely jó angyal a Megváltó szeretetéhez, és nem hárítaná-e el végzetét? Szép és szentségtelen város, amely megkövezte a prófétákat, amely elvetette az Isten Fiát, amely megbánatlansága által a szolgaság bilincseibe zárta önmagát,—irgalmának napja csaknem letelt!” Jézus élete, 576–578.

As the warfare against Jerusalem is described by Isaiah in chapter twenty-two those attacking “set themselves in array at the gate.” Elam and Kir are at the gate with weapons ready and they then discover Jerusalem’s covering. In Isaiah the “covering” that is discovered by the enemies at the gate is the shadow of Egypt.

Amint Ézsaiás a huszonkettedik fejezetben leírja a Jeruzsálem elleni hadviselést, a támadók „csatarendbe állnak a kapunál”. Élám és Kír fegyverrel készen állnak a kapunál, és azután felfedezik Jeruzsálem befedezését. Ézsaiásnál az a „befedezés”, amelyet a kapunál álló ellenségek felfedeznek, Egyiptom árnyéka.

> Woe to the rebellious children, saith the Lord, that take counsel, but not of me; and that cover with a covering, but not of my spirit, that they may add sin to sin: That walk to go down into Egypt, and have not asked at my mouth; to strengthen themselves in the strength of Pharaoh, and to trust in the shadow of Egypt! Isaiah 30:1, 2.

> Jaj a pártos fiaknak, ezt mondja az Úr, akik tanácsot tartanak, de nem tőlem; és oltalmat keresnek, de nem az én Lelkem által, hogy bűnt bűnre halmozzanak; akik útra kelnek, hogy Egyiptomba menjenek alá, és az én számat meg nem kérdezték, hogy megerősítsék magukat a fáraó erejével, és bízzanak Egyiptom árnyékában! Ézsaiás 30:1, 2.

It is recognized by Jerusalem’s enemies that those represented by Shebna have placed their trust in Egypt, thinking Egypt would protect them, whereas those represented by Eliakim the son of Hilkiah trust not in the “shadow of Egypt” but are covered with covering of God’s Spirit and trust in the “shadow of the Most High.”

Jeruzsálem ellenségei is elismerik, hogy azok, akiket Sebna képvisel, Egyiptomba vetették bizalmukat, azt gondolva, hogy Egyiptom megoltalmazza őket; míg azok, akiket Eljákim, Hilkijjá fia képvisel, nem „Egyiptom árnyékában” bíznak, hanem Isten Lelkének fedezete borítja be őket, és a „Magasságos árnyékában” bíznak.

> He that dwelleth in the secret place of the most High shall abide under the shadow of the Almighty. I will say of the Lord, He is my refuge and my fortress: my God; in him will I trust. Psalms 91:1, 2.

> Aki a Felséges rejtekhelyén lakik, a Mindenható árnyékában marad. Ezt mondom az Úrról: Ő az én oltalmam és erősségem; az én Istenem, őbenne bízom. Zsoltárok 91:1–2.

At the Sunday law crisis, the wise virgins represented by Eliakim the son of Hilkiah are trusting the shadow of the most High, and the foolish virgins represented by Shebna are trusting in the shadow of Egypt. The word translated as “discovered” means to strip down and take into captivity. The enemies at the gate recognize that the protection of Jerusalem has been removed, and Shebna and his cohorts then begin to try and save themselves, for they see “the breaches of the city of David” and they see there are many breaches that will allow the enemy to enter. In a panic, as represented in the parable of the ten virgins, the foolish begin to search for protection, but they have none.

A vasárnaptörvény válsága idején a bölcs szüzek, akiket Hilkijjá fia, Eljákim képvisel, a Magasságos árnyékában bíznak, a balga szüzek pedig, akiket Sebna képvisel, Egyiptom árnyékában bíznak. A „feltárta” szóval fordított kifejezés jelentése: lemezteleníteni és fogságba vinni. A kapunál álló ellenségek felismerik, hogy Jeruzsálem oltalma eltávolíttatott, és Sebna meg társai ekkor elkezdik megpróbálni megmenteni önmagukat, mert látják „Dávid városának réseit”, és látják, hogy sok rés van, amelyeken át az ellenség behatolhat. Pánikba esve, miként azt a tíz szűzről szóló példázat szemlélteti, a balgák védelem után kezdenek kutatni, de nincs nekik.

Shebna looks to the “the armour of the forest” to save him, but it is too late. He counts the houses in Jerusalem and begins to tear them down to fortify the wall, but it is too late. They gather together water from the lower pool and try to connect with the water of the old pool, but it is too late. Water being a primary symbol of the Holy Spirit identifies that they are desperately looking for oil, but its too late. In all their efforts they forgot the Creator of the pools, and that he made those “pools” of truth long ago. They forgot that it was the Rock of Ages that provided the message in the old times. They chose not to walk in the old paths, represented by the foundations that were established through the work of William Miller.

Sebna „az erdő fegyverzetére” tekint, hogy az megmentse őt, de már túl késő. Számba veszi a jeruzsálemi házakat, és elkezdi lerombolni azokat, hogy megerősítse a falat, de már túl késő. Összegyűjtik az alsó tó vizét, és megpróbálják összekapcsolni azt a régi tó vizével, de már túl késő. Mivel a víz a Szentlélek elsődleges jelképe, ez azonosítja, hogy kétségbeesetten az olajat keresik, de már túl késő. Minden erőfeszítésük közepette megfeledkeztek a tavak Teremtőjéről, és arról, hogy ő alkotta azokat az igazság „tavait” réges-régen. Elfelejtették, hogy az Örökkévaló Kőszikla volt az, aki a hajdani időkben az üzenetet adta. Úgy döntöttek, hogy nem járnak a régi ösvényeken, amelyeket a William Miller munkája által lefektetett alapok képviselnek.

> “The enemy is seeking to divert the minds of our brethren and sisters from the work of preparing a people to stand in these last days. His sophistries are designed to lead minds away from the perils and duties of the hour. They estimate as nothing the light that Christ came from heaven to give to John for His people. They teach that the scenes just before us are not of sufficient importance to receive special attention. They make of no effect the truth of heavenly origin and rob the people of God of their past experience, giving them instead a false science.

> „Az ellenség arra törekszik, hogy testvéreink elméjét eltérítse attól a munkától, amelynek célja egy nép felkészítése arra, hogy megállhasson ezekben az utolsó napokban. Szőrszálhasogató érvelései arra vannak szánva, hogy az elméket elvonják az óra veszedelmeitől és kötelességeitől. Semminek tekintik azt a világosságot, amelyet Krisztus a mennyből hozott, hogy János által adja az Ő népének. Azt tanítják, hogy a közvetlenül előttünk álló események nem bírnak elegendő jelentőséggel ahhoz, hogy különös figyelemben részesüljenek. Érvénytelenné teszik a mennyei eredetű igazságot, és megfosztják Isten népét múltbeli tapasztalatától, helyette pedig hamis tudományt adnak nekik.

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ Jeremiah 6:16.

> „Így szól az Úr: Álljatok az utakra, és nézzetek szét, kérdezősködjetek az ősi ösvények felől, melyik a jó út, és azon járjatok.” Jeremiás 6:16.

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith—the foundations that were laid at the beginning of our work by prayerful study of the word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> „Senki se törekedjék hitünk alapjainak lerombolására — azoknak az alapoknak a lerombolására, amelyeket munkánk kezdetén az Ige imádságos tanulmányozása és a kinyilatkoztatás által fektettek le. Ezekre az alapokra építettünk az elmúlt ötven év során. Az emberek azt gondolhatják, hogy új utat találtak, és hogy erősebb alapot vethetnek annál, mint amely már megvettetett. De ez nagy megtévesztés. Mert más alapot senki sem vethet azon kívül, amely már megvettetett.

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand? It soon fell, for it was not founded upon the Rock.

> „A múltban sokan vállalkoztak új hit felépítésére, új alapelvek megállapítására. De meddig állt fenn az ő építményük? Hamarosan összeomlott, mert nem a Kősziklára volt alapozva.

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying: ‘Other foundation can no man lay than that is laid’? 1 Corinthians 3:11.

> „Vajon az első tanítványoknak nem kellett szembenézniük az emberek beszédeivel? Vajon nem kellett hamis elméleteket hallgatniuk, majd miután mindent megtettek, szilárdan megállniuk, ezt mondva: »Más fundamentumot senki sem vethet azon kívül, amely vettetett«? 1Korinthus 3:11.”

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> „Ezért bizodalmunk kezdetét mindvégig erősen meg kell tartanunk. Isten és Krisztus hatalmas igéket küldött e népnek, pontról pontra kivezetve őket a világból a jelenvaló igazság tiszta világosságába. Szent tűzzel érintett ajkakkal hirdették Isten szolgái az üzenetet. Az isteni kijelentés pecsétjét nyomta a hirdetett igazság valódiságára.” Testimonies, 8. kötet, 296, 297.

The “day” which that all this takes place is the biblical “day” which Isaiah identifies as the that the Lord God of Hosts called for “weeping, and to mourning, and to baldness, and to girding of sackcloth.”

Az a „nap”, amelyen mindez végbemegy, az a bibliai „nap”, amelyet Ézsaiás úgy azonosít, mint azt a napot, amelyen a Seregeknek Ura, az Úr „sírásra, gyászra, kopaszságra és zsákruha felöltésére” hívott.

> And the Lord spake unto Moses, saying, Also on the tenth day of this seventh month there shall be a day of atonement: it shall be an holy convocation unto you; and ye shall afflict your souls, and offer an offering made by fire unto the Lord. And ye shall do no work in that same day: for it is a day of atonement, to make an atonement for you before the Lord your God. For whatsoever soul it be that shall not be afflicted in that same day, he shall be cut off from among his people. And whatsoever soul it be that doeth any work in that same day, the same soul will I destroy from among his people. Ye shall do no manner of work: it shall be a statute forever throughout your generations in all your dwellings. It shall be unto you a sabbath of rest, and ye shall afflict your souls: in the ninth day of the month at even, from even unto even, shall ye celebrate your sabbath. Leviticus 23:26–32.

> És szóla az ÚR Mózesnek, mondván: Ennek a hetedik hónapnak tizedik napja az engesztelés napja legyen számotokra; szent gyülekezéstek legyen, és sanyargassátok meg lelketeket, és tűzáldozatot vigyetek az ÚRnak. Semmi munkát ne végezzetek azon a napon, mert az engesztelés napja az, hogy engesztelés szereztessék értetek az ÚR előtt, a ti Istenetek előtt. Mert minden lélek, amely nem sanyargatja meg magát azon a napon, irtassék ki népe közül. És minden lelket, amely bármiféle munkát végez azon a napon, azt a lelket én pusztítom ki az ő népe közül. Semmi munkát ne végezzetek; örökkévaló rendtartás legyen ez nemzedékeiteken át minden lakóhelyeteken. Teljes nyugalom szombatja legyen ez számotokra, és sanyargassátok meg lelketeket; a hónap kilencedik napján estétől fogva, egyik estétől a másik estig ünnepeljétek meg szombatotokat. 3Mózes 23:26–32.

The day that is illustrated by Shebna and Eliakim the son of Hilkiah is the antitypical Day of Atonement, which covers the history of 1844 until Michael stands up. In that period of time Adventism has been called to “afflict” their souls, or as Isaiah represents it is call “to weeping, and to mourning, and to baldness, and to girding with sackcloth.”

Az a nap, amelyet Sebna és Eljákim, Hilkijjá fia szemléltet, az engesztelés ellenképi Napja, amely 1844 történelmétől addig az időig terjed, amíg Mihály felkél. Ebben az időszakban az adventizmus arra kapott elhívást, hogy „nyomorgassa” lelkét, vagy amint Ézsaiás ábrázolja: „sírásra és jajgatásra, kopaszságra és zsákruha felöltésére.”

> “In 1844 our great High Priest entered the most holy place of the heavenly sanctuary, to begin the work of the investigative judgment. The cases of the righteous dead have been passing in review before God. When that work shall be completed, judgment is to be pronounced upon the living. How precious, how important are these solemn moments! Each of us has a case pending in the court of heaven. We are individually to be judged according to the deeds done in the body. In the typical service, when the work of atonement was performed by the high priest in the most holy place of the earthly sanctuary, the people were required to afflict their souls before God, and confess their sins, that they might be atoned for and blotted out. Will any less be required of us in this antitypical day of atonement, when Christ in the sanctuary above is pleading in behalf of His people, and the final, irrevocable decision is to be pronounced upon every case?

> „1844-ben a mi nagy Főpapunk belépett a mennyei szentély legszentebb helyébe, hogy megkezdje a vizsgálati ítélet munkáját. Az igaz halottak esetei felülvizsgálatra kerültek Isten előtt. Amikor ez a munka befejeződik, ítéletet kell hirdetni az élők felett. Mily drágák, mily fontosak ezek az ünnepélyes pillanatok! Mindegyikünknek ügye van folyamatban a menny bírósága előtt. Egyenként kell megítéltetnünk a testben cselekedett dolgok szerint. Az előképes szolgálatban, amikor az engesztelés munkáját a főpap végezte a földi szentély legszentebb helyén, a népnek meg kellett aláznia lelkét Isten előtt, és meg kellett vallania bűneit, hogy engesztelés történjék értük, és azok eltöröltessenek. Vajon kevesebb kívántatik-e meg tőlünk ezen ellenképi engesztelési napon, amikor Krisztus a mennyei szentélyben népéért esedezik, és minden egyes ügy felett ki kell hirdetni a végső, visszavonhatatlan döntést?”

> “What is our condition in this fearful and solemn time? Alas, what pride is prevailing in the church, what hypocrisy, what deception, what love of dress, frivolity, and amusement, what desire for the supremacy! All these sins have clouded the mind, so that eternal things have not been discerned. Shall we not search the Scriptures, that we may know where we are in this world’s history? Shall we not become intelligent in regard to the work that is being accomplished for us at this time, and the position that we as sinners should occupy while this work of atonement is going forward? If we have any regard for our souls’ salvation, we must make a decided change. We must seek the Lord with true penitence; we must with deep contrition of soul confess our sins, that they may be blotted out.” Selected Messages, book 1, 124, 125.

> „Milyen állapotban vagyunk ebben a félelmetes és ünnepélyes időben? Jaj, milyen kevélység uralkodik az egyházban, milyen képmutatás, milyen csalás, milyen öltözködési hiúság, könnyelműség és szórakozáskedvelés, milyen vágy az elsőségre! Mindezek a bűnök elhomályosították az elmét, úgyhogy az örökkévaló dolgokat nem ismerték fel. Vajon ne kutassuk-e az Írásokat, hogy megtudjuk, hol állunk e világ történelmében? Vajon ne szerezzünk-e értelmes ismeretet arról a munkáról, amely ebben az időben értünk folyik, és arról a helyzetről, amelyet nekünk mint bűnösöknek el kell foglalnunk, miközben ez az engesztelési munka végbemegy? Ha lelkünk üdvösségét bármennyire is becsüljük, határozott változást kell tennünk. Az Urat igaz bűnbánattal kell keresnünk; lelkünk mélységes töredelemével meg kell vallanunk bűneinket, hogy eltöröltessenek.” Selected Messages, 1. könyv, 124–125.

> And in that day did the Lord God of hosts call to weeping, and to mourning, and to baldness, and to girding with sackcloth: And behold joy and gladness, slaying oxen, and killing sheep, eating flesh, and drinking wine: let us eat and drink; for tomorrow we shall die. Isaiah 22:12, 13.

> És azon a napon sírásra, gyászolásra, a haj letépésére és zsákruha felöltésére hívott az Úr, a Seregek Istene; és íme öröm és vigasság, ökrök levágása és juhok leölése, húsevés és borivás: együnk és igyunk, mert holnap meghalunk! Ézsaiás 22:12–13.

The Lord called Shebna to afflict his soul, but he chose to eat and drink and party on. The Lord “revealed” in his “ears” that Shebna’s sin would not be purged. The word translated as “purged” is the word used in Leviticus for “atonement.” This sin of Laodicean Adventism will not be atoned for. Now Isaiah begins to address the relationship of Shebna (Laodicean Adventists) with Eliakim, the son of Hilkiah (Philadelphian Adventists).

Az Úr arra hívta Sebnát, hogy sanyargassa meg a lelkét, ő azonban inkább az evést, ivást és a vigadozást választotta. Az Úr „kinyilatkoztatta” az ő „fülébe”, hogy Sebna bűne nem nyer bocsánatot. A „bocsánatot nyer” kifejezésként fordított szó ugyanaz a szó, amelyet a Leviticus könyvében az „engesztelés” értelemben használnak. A laodiceai adventizmusnak ez a bűne nem nyer engesztelést. Most Ézsaiás Sebna (a laodiceai adventisták) és Eljákim, Hilkija fia (a filadelfiai adventisták) közötti kapcsolatot kezdi tárgyalni.

Shebna is the “treasurer” as was Judas. And Tobiah in the days of Nehemiah was living in God’s sanctuary in a chamber (treasury) where the offerings were to be kept. When Nehemiah cleansed the temple, he cast out Tobiah and his stuff. Shebna is also to be thrown out. Both illustrate the spewing out of Laodicean Adventism at the Sunday law.

Sebna a „kincstárnok”, miként Júdás is az volt. És Tóbiás Nehémiás napjaiban Isten szentélyében lakott egy kamrában (kincstárban), ahol az adományokat kellett őrizni. Amikor Nehémiás megtisztította a templomot, kivettette Tóbiást és minden holmiját. Sebnát is ki kell vetni. Mindkettő a laodiceai adventizmus kiköpését szemlélteti a vasárnapi törvény idején.

> “Because of the cruelty and treachery of the Ammonites and Moabites toward Israel, God had declared through Moses that they should be forever shut out from the congregation of His people. See Deuteronomy 23:3–6. In defiance of this word, the high priest had cast out the offerings stored in the chamber of God’s house, to make a place for this representative of a proscribed race. Greater contempt for God could not have been shown than to confer such a favor on this enemy of God and His truth.

> „Az ammoniták és moábiták Izráel iránt tanúsított kegyetlensége és hitszegése miatt Isten Mózes által kijelentette, hogy örökre rekesztessenek ki népének gyülekezetéből. Lásd 5Mózes 23:3–6. E szóval dacolva a főpap kihordatta az Isten házának kamrájában elhelyezett áldozati ajándékokat, hogy helyet készítsen e kárhoztatott nemzetség képviselőjének. Istennel szemben nagyobb megvetést nem lehetett volna tanúsítani annál, mint hogy ilyen kedvezésben részesítsék Istennek és az Ő igazságának ezt az ellenségét.”

> “On returning from Persia, Nehemiah learned of the bold profanation and took prompt measures to expel the intruder. ‘It grieved me sore,’ he declares; ‘therefore I cast forth all the household stuff of Tobiah out of the chamber. Then I commanded, and they cleansed the chambers: and thither brought I again the vessels of the house of God, with the meat offering and the frankincense.’

> „Perzsiából való visszatérése után Nehémiás tudomást szerzett e vakmerő megszentségtelenítésről, és haladéktalan intézkedéseket tett a betolakodó kiűzésére. „Igen fájlaltam ezt” — jelenti ki —; „ezért Tóbiás egész házi holmiját kihányattam a kamrából. Azután megparancsoltam, hogy tisztítsák meg a kamrákat; majd visszavittem oda Isten házának edényeit, az ételáldozattal és a tömjénnel együtt.”

> “Not only had the temple been profaned, but the offerings had been misapplied. This had tended to discourage the liberalities of the people. They had lost their zeal and fervor, and were reluctant to pay their tithes. The treasuries of the Lord’s house were poorly supplied; many of the singers and others employed in the temple service, not receiving sufficient support, had left the work of God to labor elsewhere.” Prophets and Kings, 670.

> „Nemcsak a templomot szentségtelenítették meg, hanem az áldozati adományokat is helytelenül használták fel. Ez oda vezetett, hogy a nép készséges adakozása alábbhagyott. Elveszítették buzgóságukat és hevületüket, és vonakodtak tizedeiket befizetni. Az Úr házának kincstárai szegényesen voltak ellátva; az énekesek közül és a templomi szolgálatban foglalkoztatott mások közül sokan, mivel nem részesültek elegendő támogatásban, elhagyták Isten művét, hogy máshol dolgozzanak.” Próféták és királyok, 670.

Shebna, Judas and Tobiah all represent Laodicean Adventists at the end of time.

Sebna, Júdás és Tóbiás mind a laodíceai adventistákat jelképezik az idők végén.

> Thus saith the Lord God of hosts, Go, get thee unto this treasurer, even unto Shebna, which is over the house, and say, What hast thou here? and whom hast thou here, that thou hast hewed thee out a sepulchre here, as he that heweth him out a sepulchre on high, and that graveth an habitation for himself in a rock? Behold, the Lord will carry thee away with a mighty captivity, and will surely cover thee. He will surely violently turn and toss thee like a ball into a large country: there shalt thou die, and there the chariots of thy glory shall be the shame of thy lord’s house. And I will drive thee from thy station, and from thy state shall he pull thee down. Isaiah 22:15–19.

> Így szól a Seregek Ura, az Úr Isten: Menj, eredj ehhez a kincstartóhoz, Sebnához, aki a ház fölött áll, és mondd: Mid van itt, és kid van itt, hogy sírt vájtál itt magadnak, mint aki magas helyen vág magának sírt, és sziklába véset magának hajlékot? Íme, az Úr erős fogsággal vet el téged, és teljesen beburkol téged. Erősen összegöngyölít, és mint egy labdát, elhajít téged egy tágas földre: ott halsz meg, és ott lesznek dicsőséged szekerei urad házának gyalázatára. És kitaszítalak téged hivatalodból, és méltóságodból letaszítanak. Ézsaiás 22:15–19.

As the king of the north is approaching Jerusalem, and it is to be remembered that the approach is a progressive approach which the citizens of Jerusalem knew was coming. This is what is identified in Isaiah chapter twenty when Tartan the Assyrian commander conquered Ashdod in Egypt. They knew what was coming and Shebna spent his time making himself a fancy grave. Archeologists found Shebna’s grave and removed the written statement that was upon the grave entrance, and it is now in a British Museum. Amazingly enough, when Shebna got removed and Eliakim the son of Hilkiah took over Shebna’s leadership position, Eliakim the son of Hilkiah received a royal seal that he could use to endorse his name on official documents. That seal was also found by archeologists and is in the same museum in England. Shebna is in the museum represented by his grave, the mark of death, and Eliakim, the son of Hilkiah’s is in the museum with the representation of the seal of life.

Amint az északi király közeledik Jeruzsálemhez, emlékeznünk kell arra, hogy ez a közeledés fokozatos közeledés, amelyről Jeruzsálem polgárai tudták, hogy el fog jönni. Erre utal Ézsaiás könyvének huszadik fejezete, amikor Tartan, az asszír hadvezér, meghódította Asdódot Egyiptomban. Tudták, mi közeleg, és Sebna az idejét azzal töltötte, hogy pompás síremléket készíttetett magának. A régészek megtalálták Sebna sírját, és eltávolították a sír bejárata fölött lévő feliratot, amely most egy brit múzeumban van. Meglepő módon, amikor Sebnát eltávolították, és Eljákim, Hilkiás fia vette át Sebna vezető tisztségét, Eljákim, Hilkiás fia királyi pecsétet kapott, amelyet arra használhatott, hogy nevét hivatalos iratokon hitelesítse. Ezt a pecsétet is megtalálták a régészek, és ugyanabban az angliai múzeumban van. Sebna a múzeumban sírja által van jelen, a halál jelképeként, Eljákimé pedig, Hilkiás fiáé, a múzeumban az élet pecsétjének jelképeként van jelen.

For Shebna’s rejection of the warning message concerning the king of the north, he was spewed out of the mouth of the Lord, and the word translated as “spewed” in Revelation’s warning to Laodicea actually means projectile vomiting. With Nehemiah he cast out Tobiah and his stuff and with Shebna he was violently tossed like a ball into a far country. Shebna is Laodicean Adventists who are rejecting the prophetic message that was unsealed in 1989 and preparing for the grave—the mark of the beast, and Eliakim the son of Hilkiah, is Philadelphia Adventism that receive the seal of God.

Mivel Sebna elutasította az észak királyára vonatkozó figyelmeztető üzenetet, kiköpetett az Úr szájából, és a Jelenések könyvében Laodiceához intézett figyelmeztetésben „kiköpetiként” fordított szó valójában sugárhányást jelent. Nehémiással együtt kivetette Tóbiást és minden holmiját, Sebnát pedig erőszakosan, mint egy labdát, messze földre hajította. Sebna a laodiceai adventistákat jelképezi, akik elutasítják az 1989-ben felnyitott prófétai üzenetet, és a sírra készülnek—a fenevad bélyegére; Hilkijjá fia, Eljákim pedig a filadelfiai adventizmust jelképezi, amely befogadja Isten pecsétjét.

> And it shall come to pass in that day, that I will call my servant Eliakim the son of Hilkiah: And I will clothe him with thy robe, and strengthen him with thy girdle, and I will commit thy government into his hand: and he shall be a father to the inhabitants of Jerusalem, and to the house of Judah. Isaiah 22:20, 21.

> És lesz ama napon, hogy elhívom szolgámat, Eljákimot, Hilkiás fiát; és felöltöztetem őt a te palástoddal, megerősítem őt a te öveddel, és kezedbe adom uralmadat; és atyja lesz Jeruzsálem lakosainak és Júda házának. Ézsaiás 22:20–21.

At the Sunday law the wheat and tares of Adventism are separated, and the leadership of the church triumphant is given to Eliakim the son of Hilkiah, and the Lord then lifts up His church as an ensign as the third angel’s message swells to a loud cry. I have been perhaps too redundant by including the phrase “the son of Hilkiah,” when I could simply say Eliakim. But together the father and his child are a symbol of the Elijah message before the seven last plagues. Elijah’s message employs the symbolism of fathers and children to represent the first (father) and the last (son). This prophetic relationship contributes to the final riddles in chapter twenty-two. The promise to Eliakim, the son of Hilkiah is that the Lord would lay upon his shoulder the key of the house of David.

A vasárnaptörvény idején az adventizmus búzája és konkolya elválasztatik egymástól, és a diadalmas egyház vezetése Hilkiás fiának, Eljákimnak adatik; az Úr pedig akkor felemeli egyházát zászlóul, amint a harmadik angyal üzenete hatalmas kiáltássá duzzad. Talán túlságosan ismétlő voltam azzal, hogy belefoglaltam a „Hilkiás fia” kifejezést, amikor egyszerűen csak azt is mondhattam volna: Eljákim. Ám az apa és gyermeke együtt Illés üzenetének jelképe a hét utolsó csapás előtt. Illés üzenete az atyák és a gyermekek jelképrendszerét alkalmazza, hogy az elsőt (atyát) és az utolsót (fiút) ábrázolja. Ez a prófétai kapcsolat hozzájárul a huszonkettedik fejezet végső talányaihoz. A Hilkiás fiának, Eljákimnak adott ígéret az, hogy az Úr vállára helyezi Dávid házának kulcsát.

The “house of David” is the message of father and son that Jesus referred to in his final conversation with the rebellious Jews. It is also where He closes the book of Revelation. The house of David had a key, that if nothing else is used on October 22, 1844, for the only place in the Scriptures that references this key is in the message to the Philadelphian church.

A „Dávid háza” az atya és a fiú üzenete, amelyre Jézus a lázadó zsidókkal folytatott utolsó beszélgetésében utalt. Ugyanitt zárja le a Jelenések könyvét is. Dávid házának volt egy kulcsa, amelyet, ha semmi másra nem alkalmaznak 1844. október 22-én, hiszen az Írásokban az egyetlen hely, ahol erre a kulcsra hivatkozás történik, a filadelfiai gyülekezethez szóló üzenetben található.

> And the key of the house of David will I lay upon his shoulder; so he shall open, and none shall shut; and he shall shut, and none shall open. Isaiah 22:22.

> És a Dávid házának kulcsát az ő vállára vetem; és ha megnyitja, senki be nem zárja, és ha bezárja, senki meg nem nyitja. Ézsaiás 22:22.

> And to the angel of the church in Philadelphia write; These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth; I know thy works: behold, I have set before thee an open door, and no man can shut it: for thou hast a little strength, and hast kept my word, and hast not denied my name. Behold, I will make them of the synagogue of Satan, which say they are Jews, and are not, but do lie; behold, I will make them to come and worship before thy feet, and to know that I have loved thee. Because thou hast kept the word of my patience, I also will keep thee from the hour of temptation, which shall come upon all the world, to try them that dwell upon the earth. Behold, I come quickly: hold that fast which thou hast, that no man take thy crown. Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:7–12.

> A filadelfiai gyülekezet angyalának pedig írd meg: Ezt mondja a Szent, az Igaz, akinél a Dávid kulcsa van, aki megnyitja, és senki be nem zárja, és bezárja, és senki meg nem nyitja: Tudom a te cselekedeteidet: íme, nyitott ajtót adtam eléd, amelyet senki be nem zárhat: mert kevés erőd van, mégis megtartottad az én igémet, és nem tagadtad meg az én nevemet. Íme, a Sátán zsinagógájából valókat, akik azt mondják, hogy zsidók, pedig nem azok, hanem hazudnak; íme, megteszem, hogy eljöjjenek, és leboruljanak a te lábaid előtt, és megtudják, hogy én szerettelek téged. Mivel megtartottad az én állhatatosságom igéjét, én is megőrizlek téged a megpróbáltatás órájától, amely eljő az egész világra, hogy megpróbálja a föld lakóit. Íme, hamar eljövök: tartsd meg azt, amid van, hogy senki el ne vegye a te koronádat. Aki győz, oszloppá teszem azt az én Istenem templomában, és többé onnan ki nem jön; és felírom reá az én Istenem nevét, és az én Istenem városának nevét, az új Jeruzsálemét, amely az égből száll alá az én Istenemtől; és felírom reá az én új nevemet. Akinek van füle, hallja meg, mit mond a Lélek a gyülekezeteknek. Jelenések 3:7–12.

Eliakim represents a Philadelphian during the Millerite movement that opens the Most Holy Place on October 22, 1844. I know that it was Christ our High Priest that opened that dispensational door, but Christ laid the key on the shoulder of Eliakim the son of Hilkiah, and states that “he shall open.” We have reached the point I pointed out at the beginning of this article.

Eljákim egy filadelfiai hívőt jelképez a millerita mozgalom idején, amely 1844. október 22-én megnyitja a Szentek Szentjét. Tudom, hogy ezt a korszakos ajtót Krisztus, a mi Főpapunk nyitotta meg, de Krisztus Hilkijjának fiának, Eljákimnak vállára helyezte a kulcsot, és kijelenti, hogy „ő nyitja meg”. Elérkeztünk ahhoz a ponthoz, amelyre e cikk elején rámutattam.

There are eighteen times in Isaiah that we find the word “burden,” but seven of those times represent something that is carried upon the shoulder and eleven times it represents a prophecy of doom. One of those eighteen times the word that means a prophecy of doom is also simultaneously used to represent a burden that is carried upon the shoulder.

Ézsaiás könyvében tizennyolc alkalommal találjuk meg a „teher” szót, de ezek közül hét esetben valamit jelöl, amit a vállon hordoznak, tizenegy esetben pedig a végzet próféciáját jelenti. E tizennyolc előfordulás közül egy alkalommal a végzet próféciáját jelentő szó egyúttal ugyanakkor a vállon hordozott teher jelölésére is szolgál.

The story of the valley of vision is about a message of doom that creates two classes of worshippers in Jerusalem. The prophetic message that identified the opening of the judgment was presented by Father Miller and it is the first angel’s message that ended when the holy place door was shut and the Most Holy Place was opened on October 22, 1844. The “burden” that was placed upon William Miller’s shoulder, that he was commissioned to carry to the world was the first angel’s message, a prophecy of doom that ended on October 22, 1844 with the arrival of the third angel’s message.

A látás völgyének története egy végzetet hirdető üzenetről szól, amely Jeruzsálemben az imádók két osztályát hozza létre. Az a prófétai üzenet, amely az ítélet megnyílását azonosította, Miller atyánk által került bemutatásra, és ez az első angyal üzenete, amely akkor ért véget, amikor 1844. október 22-én bezárult a szenthely ajtaja, és megnyílt a szentek szentje. Az a „teher”, amely William Miller vállára helyeztetett, és amelynek a világ elé vitelére megbízatott, az első angyal üzenete volt: a végzet próféciája, amely 1844. október 22-én a harmadik angyal üzenetének elérkeztével ért véget.

The “key of the house of David will I lay upon his shoulder,” and it says, “In that day,” “shall the nail that is fastened in the sure place be removed, and be cut down, and fall; and the burden that was upon it shall be cut off.”

„Dávid házának kulcsát az ő vállára vetem”, és ezt mondja: „Ama napon” „eltávolíttatik a szeg, amely erős helyre volt erősítve, kivágatik és leesik; és levágattatik a teher, amely rajta volt.”

The word translated as “burden” here is the word identifying a prophecy of doom, but this prophecy of doom is not the Hebrew word Isaiah uses to represent something you carry on your shoulder. As the word for prophecy of doom it means that Eliakim, the son of Hilkiah would have the key of David placed upon his shoulder, and the burden that is upon his shoulder is a prophecy of doom. It is a profound play of words!

Az itt „teher”-nek fordított szó egy végzetes ítéletet hirdető próféciát jelölő kifejezés, ez a végzetprófécia azonban nem az a héber szó, amelyet Ézsaiás olyasvalaminek a jelölésére használ, amit az ember a vállán hordoz. Mint a végzetprófécia megnevezése, azt jelenti, hogy Hilkijjá fia, Eljákim vállára helyeztetik Dávid kulcsa, és a vállán levő teher egy végzetes ítéletet hirdető prófécia. Ez rendkívül mélyreható szójáték!

Sister White says this about a key that is attached to the Bible.

White testvér ezt mondja egy kulcsról, amely a Bibliához van kapcsolva.

> “Connected with the Word of God there is a key that unlocks the precious casket, to our satisfaction and delight. I feel thankful for every ray of light. In the future, experiences now to us very mysterious will be explained. Some experiences we may never fully comprehend until this mortal shall put on immortality.” Manuscript Releases, volume 17, 261.

> „Isten Igéjével kapcsolatban van egy kulcs, amely felnyitja a drága szelencét, megelégedésünkre és gyönyörűségünkre. Hálát érzek minden fénysugárért. A jövőben megmagyarázást nyernek azok a tapasztalatok, amelyek most számunkra igen titokzatosak. Némely tapasztalatot talán soha nem fogunk teljesen megérteni, amíg ez a halandó halhatatlanságba nem öltözik.” Manuscript Releases, 17. kötet, 261.

Miller’s opening remarks about his dream says this.

Miller így szól álmáról szóló bevezető megjegyzéseiben.

> “I dreamed that God, by an unseen hand, sent me a curiously wrought casket about ten inches long by six square, made of ebony and pearls curiously inlaid. To the casket there was a key attached. I immediately took the key and opened the casket, when, to my wonder and surprise, I found it filled with all sorts and sizes of jewels, diamonds, precious stones, and gold and silver coin of every dimension and value, beautifully arranged in their several places in the casket; and thus arranged they reflected a light and glory equaled only to the sun.” Early Writings, 81.

> „Azt álmodtam, hogy Isten egy láthatatlan kéz által egy különös műgonddal készített kis ládikát küldött nekem, mintegy tíz hüvelyk hosszút és hat hüvelyk széleset, ébenfából, gyöngyökkel művészien berakva. A ládikához egy kulcs volt erősítve. Azonnal kézbe vettem a kulcsot, és kinyitottam a ládikát; ekkor csodálkozásomra és meglepetésemre azt találtam, hogy mindenféle és mindenféle méretű ékszerekkel, gyémántokkal, drágakövekkel, valamint minden nagyságú és értékű arany- és ezüstpénzzel van tele, melyek szépen elrendezve feküdtek a ládika külön rekeszeiben; és ily módon elrendezve olyan fényt és dicsőséget tükröztek vissza, amelyhez foghatót csak a napé mutat.” Early Writings, 81.

In James White’s footnotes of the dream, he says this of the key.

James White a látomáshoz fűzött lábjegyzeteiben ezt mondja a kulcsról.

> The “‘key attached’ was his manner of interpreting the prophetic Word—Comparing scripture with scripture—the Bible its own interpreter. With this key Brother Miller opened the ‘casket,’ or the great truth of the advent to the world.” James White.

> A „ráillesztett kulcs” az ő módja volt a prófétai Ige értelmezésére — írást írással összevetve — a Biblia önmaga magyarázója. Ezzel a kulccsal nyitotta fel Miller testvér a „ládikát”, vagyis az advent nagy igazságát a világ számára.” James White.

James White commented on this dream, and in so doing he wrote an introduction. It is most important to recognize that Miller had his dream and published it in 1847, at least two years after the Great Disappointment, when the formerly unified Millerite Adventist’s had been scattered. Miller was separated from the movement, and the “little flock” that was “scattered abroad” were still suffering from the disappointment. Miller’s dream spoke to the situation and James White commented upon it and Ellen White referred to it in an absolutely positive manner. James White wrote an introduction to his dream, included his dream and then added a few footnotes. His introduction, the dream and the footnotes will be at the end of this article for those needing access to this information.

James White megjegyzést fűzött ehhez az álomhoz, és ennek során bevezetést is írt hozzá. Rendkívül fontos felismerni, hogy Miller 1847-ben álmodta és tette közzé álmát, legalább két évvel a nagy csalódás után, amikor az egykor egységes millerita adventisták szétszóródtak. Miller elszakadt a mozgalomtól, és a „kicsiny nyáj”, amely „szétszóratott”, még mindig a csalódás terhét szenvedte. Miller álma erre a helyzetre szólt, James White pedig megjegyzéseket fűzött hozzá, Ellen White pedig teljes mértékben pozitív módon utalt rá. James White bevezetést írt az álmához, közölte magát az álmot, majd néhány lábjegyzettel egészítette ki. Azok számára, akik hozzáférést igényelnek ehhez az információhoz, e cikk végén megtalálható lesz a bevezetés, az álom és a lábjegyzetek.

Isaiah twenty-two is an illustration of the beginning and ending of Adventism. In both histories there was and will be a separation that occurred on October 22, 1844 and then again at the Sunday law. The separation in both instances, the beginning and ending, is a fulfillment of the parable of the ten virgins. Sister White informs us the foolish virgins are Laodiceans. Shebna represents Laodicean Adventists in the beginning and ending of Adventism. Eliakim, the son of Hilkiah represents Philadelphian Adventists.

Ézsaiás huszonkettedik fejezete az adventizmus kezdetének és végének szemléltetése. Mindkét történetben volt és lesz egy különválasztás, amely 1844. október 22-én következett be, majd ismét a vasárnapi törvény idején. A különválasztás mindkét esetben, a kezdetnél és a végnél, a tíz szűzről szóló példázat beteljesedése. White testvérnő arról tájékoztat bennünket, hogy a balga szüzek laodiceabeliek. Sebna a laodiceabeli adventistákat jelképezi az adventizmus kezdetén és végén. Eljákim, Hilkija fia, a filadelfiai adventistákat jelképezi.

But Hilkiah also represents the father of Adventism for “he shall be a father to the inhabitants of Jerusalem, and to the house of Judah.” William Miller was respectfully called “Father Miller.” Miller had “the key of David” placed upon his shoulder, which represents his method of studying the Scriptures, “line upon line.”

Ám Hilkiás az adventizmus atyját is jelképezi, mert „atyja lesz Jeruzsálem lakóinak és Júda házának”. William Millert tiszteletteljesen „Miller atyának” nevezték. Miller vállára helyezték „Dávid kulcsát”, amely az Írások tanulmányozásának módszerét jelképezi: „szabályt szabályra”.

The casket being the Bible, he used the “key of David” representing the rules of prophetic interpretation that he employed to open the truths of the first angel. Those rules, (the key of David) and his prophecy of doom (the burden) that was understood with the key of David were hung “as a nail in a sure place” in the sanctuary. The “nail” was the date of October 22, 1844. The word “nail” means a pin, a nail or a stake, representing a waymark. The “burden,” or the prophecy of doom that was hung upon that nail was the first angel’s message and that message came to a conclusion on October 22, 1844, when the prophecy of doom had been fulfilled and was removed, cut down and it fell. It was removed for the prophetic message of doom had become past tense, and the nail then had to be moved into the Most Holy Place, where another burden of doom would be hung upon it.

A láda a Bibliát jelképezve, ő a „Dávid kulcsát” használta, amely a prófétai értelmezés azon szabályait képviselte, amelyeket az első angyal igazságainak megnyitására alkalmazott. Ezek a szabályok (Dávid kulcsa), valamint az ő végzetre vonatkozó próféciája (a teher), amelyet Dávid kulcsával értettek meg, „mint szeg szilárd helyen” függesztettek fel a szentélyben. A „szeg” 1844. október 22-ének dátuma volt. A „szeg” szó jelentése: tű, szeg vagy cövek, amely egy útjelzőt jelképez. A „teher”, vagyis a végzetre vonatkozó prófécia, amely arra a szegre volt felfüggesztve, az első angyal üzenete volt, és az az üzenet 1844. október 22-én jutott befejezésre, amikor a végzetre vonatkozó prófécia beteljesedett, és eltávolíttatott, levágatott és leesett. Azért távolíttatott el, mert a végzet prófétai üzenete múlt idejűvé vált, és a szegnek akkor át kellett helyeztetnie a Szentek Szentjébe, ahol a végzet egy másik terhe függesztetett volna rá.

Miller’s prophecy of doom, that was understood by the prophetic rules represented as “the key of David” would place a nail in the holy place that would hold all the glory of his father’s house. The word “glory” in the passage means weight. What holds the weight of a house is the house’s foundation. Miller’s foundational work holds the weight of all the additional light of the third angel’s message represented by the “offspring and the issue.” It holds the weight of all the various vessels of the temple. And the foundation was laid for a temple to place a glorious throne.

Miller végzetre vonatkozó próféciája, amelyet a prófétai szabályok szerint úgy értettek, mint amit „Dávid kulcsa” jelképez, szeget helyezne a szent helyre, amely megtartaná atyja házának minden dicsőségét. A „dicsőség” szó ebben a szakaszban súlyt jelent. Ami egy ház súlyát tartja, az a ház alapja. Miller alapvető munkája tartja a harmadik angyal üzenetének minden további világossága súlyát, amelyet az „ivadék és a sarjadék” jelképez. Ez tartja a templom mindenféle edényének súlyát. És az alap egy templom számára vettetett meg, hogy oda dicsőséges trónt helyezzenek.

Eliakim the son of Hilkiah represents the Philadelphian church. Eliakim means the God of raising, for Eliakim, the father of Jerusalem represents William Miller who God used to raise up the foundations of God’s chosen covenant people. He is the son of Hilkiah which is derived from two words, the second being God and the first meaning “smoothness” as in smoothness of speaking. Hilkiah represents God’s Word or voice and His son represents the raising of the temple.

Hilkiás fia, Eljákim a filadelfiai egyházat jelképezi. Eljákim jelentése: a felemelő Isten, mert Eljákim, Jeruzsálem atyja William Millert jelképezi, akit Isten arra használt, hogy felemelje Isten választott szövetséges népének alapjait. Ő Hilkiás fia, amely név két szóból származik; a második jelentése Isten, az elsőé pedig „simaság”, mint a beszéd simasága. Hilkiás Isten Igéjét vagy hangját jelképezi, az ő fia pedig a templom felemelését.

At the end of Adventism there must be a prophecy of doom, and that prophecy is the third angel of Revelation fourteen. There must be a key at the end that was typified by Miller’s key. The “key” in our day is based upon the repetition of history, and especially the rule of first mention, which includes or is the principle represented by Christ Himself as the Alpha and Omega. There must be a son of Miller. Miller then as the father becomes Hilkiah the Word of the Lord, and the son of Miller is Eliakim, meaning the God of raising. Father Miller raised the temple and the son of Miller identifies when Laodicea and Philadelphia are separated and the Philadelphians are raised up as an ensign. There must be a nail that is fastened, but not in the holy place as in Miller’s history, but in the Most Holy Place. That nail and the burden that is hung upon it will be cut off at the end of the third angel’s message as it was at the end of the first angel’s message. When Michael stands up and human probation closes the prophecy of doom will be past tense, removed, cut off and fallen.

Az adventizmus végén szükségképpen kell lennie egy végzetpróféciának, és ez a prófécia a Jelenések könyve tizennegyedik fejezetének harmadik angyala. Kell lennie egy kulcsnak a végén, amelyet Miller kulcsa előképezett. A mi napjaink „kulcsa” a történelem ismétlődésén alapul, és különösen az első említés szabályán, amely magában foglalja, vagyis az az elv, amelyet maga Krisztus képvisel mint az Alfa és az Ómega. Kell lennie Miller fiának. Miller tehát mint atya Hilkiás, az Úr igéje, és Miller fia Eljákim, ami azt jelenti: a felemelés Istene. Miller atya felemelte a templomot, és Miller fia azonosítja azt az időt, amikor Laodicea és Philadelphia elválasztatik, és a filadelfiaiak zászlóként felemeltetnek. Kell lennie egy megerősített szegnek, de nem a szent helyen, mint Miller történetében, hanem a Szentek Szentjében. Az a szeg és a teher, amely rá függesztetik, levágatik a harmadik angyal üzenetének végén, miként az első angyal üzenetének végén is levágatott. Amikor Mihály felkel, és az emberi kegyelmi idő lezárul, a végzetprófécia már múlt idő lesz: eltávolíttatott, levágatott és elesett.

The separation or scattering after the passing of time in 1844 will be repeated at the Sunday law. Isaiah twenty-two is an illustration of the circumstances that lead to the separation of Laodicean Adventists from Philadelphian Adventists that takes place at the Sunday law crisis.

Az 1844-ben, az idő elmúltát követően bekövetkezett elkülönülés vagy szétszóratás meg fog ismétlődni a vasárnaptörvény idején. Ézsaiás huszonkettő szemlélteti azokat a körülményeket, amelyek a laodiceai adventisták és a filadelfiai adventisták szétválásához vezetnek, amely a vasárnaptörvény válságakor következik be.

> And unto the angel of the church of the Laodiceans write; These things saith the Amen, the faithful and true witness, the beginning of the creation of God; I know thy works, that thou art neither cold nor hot: I would thou wert cold or hot. So then because thou art lukewarm, and neither cold nor hot, I will spue thee out of my mouth. Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked: I counsel thee to buy of me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eyesalve, that thou mayest see. As many as I love, I rebuke and chasten: be zealous therefore, and repent. Behold, I stand at the door, and knock: if any man hear my voice, and open the door, I will come in to him, and will sup with him, and he with me. To him that overcometh will I grant to sit with me in my throne, even as I also overcame, and am set down with my Father in his throne. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:7–22.

> A laodiceabeliek gyülekezetének angyalának pedig írd meg: Ezt mondja az Ámen, a hű és igaz tanú, az Isten teremtésének kezdete: Tudom a te cselekedeteidet, hogy sem hideg nem vagy, sem hév. Bárcsak hideg volnál, vagy hév. Így mivel langymeleg vagy, és sem hideg, sem hév, kivetlek téged az én számból. Mivel ezt mondod: Gazdag vagyok, meggazdagodtam, és semmire sincs szükségem; és nem tudod, hogy te vagy a nyomorult és a nyavalyás és szegény és vak és mezítelen: azt tanácsolom néked, hogy végy tőlem tűzben megpróbált aranyat, hogy gazdaggá légy; és fehér ruhákat, hogy felöltözzél, és ne láttassék meg a te mezítelenséged szégyene; és szemgyógyító írral kend meg a te szemeidet, hogy láss. Akiket én szeretek, megfeddem és megfenyítem: légy buzgóságos azért, és térj meg. Ímé, az ajtó előtt állok és zörgetek: ha valaki meghallja az én szómat, és megnyitja az ajtót, bemegyek ahhoz, és vele vacsorálok, és ő énvelem. Aki győz, megadom annak, hogy az én királyiszékembe üljön velem, amiképpen én is győztem, és ültem az én Atyámmal az ő királyiszékében. Akinek van füle, hallja, mit mond a Lélek a gyülekezeteknek. Jelenések 3:7–22.

After the introduction to the dream James White, then includes the dream with footnotes. I have no problems with James White’s application of Miller’s dream, in spite of the fact that we have published often an interpretation of his dream that differs somewhat from James White’s. The basic approach of James White that differs from what we have published is that he places the “jewels” in the context of God’s people, and we understand the jewels are prophetic truths. There is no contradiction for a man reflects what he believes, and the scattering of the jewels after the Great Disappointment typifies the scattering of God’s people PRIOR to the Sunday law. But this fact is for a future study.

Az álom bevezetése után James White ezután magát az álmot is közli, lábjegyzetekkel ellátva. Nincs semmi kifogásom James White Miller álmára vonatkozó alkalmazásával szemben, annak ellenére sem, hogy gyakran közzétettünk egy olyan értelmezést álmáról, amely némileg eltér James White-étól. James White alapvető megközelítése, amely különbözik attól, amit mi publikáltunk, abban áll, hogy az „ékszereket” Isten népének összefüggésében helyezi el, míg mi úgy értjük, hogy az ékszerek prófétai igazságok. Ebben nincs ellentmondás, mert az ember azt tükrözi, amit hisz, és az ékszerek szétszóródása a nagy csalódás után Isten népének a vasárnaptörvény ELŐTTI szétszóródását jelképezi. Ez a tény azonban egy jövőbeni tanulmány tárgya lesz.

## James White’s introduction to William Miller’s Dream

James White bevezetése William Miller álmához

> “The following dream was published in the Advent Herald, more than two years since. I then saw that it clearly marked out our past second advent experience, and that God gave the dream for the benefit of the scattered flock.

> „A következő álom több mint két évvel ezelőtt jelent meg az Advent Herald hasábjain. Akkor láttam meg, hogy világosan kijelöli a mi múltbeli második adventi tapasztalatunkat, és hogy Isten az elszéledt nyáj javára adta az álmot.

> “Among the signs of the near approach of the great and the terrible day of the Lord, God has placed dreams. See Joel 2:28–31; Acts 2:17–20. Dreams may come in three ways; first, ‘through the multitude of business.’ See Ecclesiastes 5:3. Second, those who are under the foul spirit and deception of Satan, may have dreams through his influence. See Deuteronomy 8:1–5; Jeremiah 23:25–28; 27:9; 29:8; Zechariah 10:2; Jude 8. And third, God has always taught, and still teaches his people more or less by dreams, which come through the agency of angels and the Holy Spirit. Those who stand in the clear light of truth will know when God gives them a dream; and such will not be deceived and led astray by false dreams.

> „Az Úr nagy és rettenetes napjának közeli eljövetelére utaló jelek között Isten az álmokat is elhelyezte. Lásd Jóel 2:28–31; Cselekedetek 2:17–20. Az álmok háromféleképpen jöhetnek; először, „a sok foglalatosság által”. Lásd Prédikátor 5:3. Másodszor, azok, akik a Sátán tisztátalan szellemének és megtévesztésének hatalma alatt állnak, az ő befolyása révén is kaphatnak álmokat. Lásd 5 Mózes 8:1–5; Jeremiás 23:25–28; 27:9; 29:8; Zakariás 10:2; Júdás 8. Harmadszor pedig, Isten mindenkor tanította, és ma is kisebb-nagyobb mértékben álmok által tanítja népét, amelyek az angyalok és a Szentlélek közreműködése által jönnek. Azok, akik az igazság tiszta világosságában állnak, fel fogják ismerni, mikor ad nekik Isten álmot; és az ilyenek nem lesznek megtévesztve, sem hamis álmok által tévútra vezetve.”

> “And he said, Hear now my words; if there be a prophet among you, I the LORD will make myself known unto him in a vision, and will speak unto him in a dream. Numbers 12:5.

> „Ő pedig monda: Halljátok meg most az én beszédeimet: Ha van közöttetek próféta, én, az ÚR, látomásban jelentem ki magamat neki, álomban beszélek vele.” 4Mózes 12:6.

> “Said Jacob, ‘The angel of the Lord spake unto me in a dream.’ Genesis 31:2. ‘And God came to Laban the Syrian in a dream by night.’ Genesis 31:24. Read the dreams of Joseph, in Genesis 37:5–9, and then the interesting story of their fulfilment in Egypt.

> „Jákób ezt mondta: »Az Úr angyala szólt hozzám álomban.« 1Mózes 31:2. »És Isten eljött az arám Lábánhoz éjszakai álomban.« 1Mózes 31:24. Olvassuk el József álmait az 1Mózes 37:5–9-ben, majd beteljesedésük figyelemre méltó történetét Egyiptomban.”

> “In Gibeon the Lord appeared to Solomon in a dream by night. 1 Kings 3:5. The great important image of the second chapter of Daniel was given in a dream, also the four beasts, etc. of the seventh chapter. When Herod sought to destroy the infant Saviour Joseph was warned in a dream to flee into Egypt. Matthew 2:13.

> „Gibeonban megjelent az Úr Salamonnak éjjel álmában.” 1Királyok 3:5. Dániel második fejezetének nagy, jelentős képe is álomban adatott, valamint a hetedik fejezet négy vadállata stb. is. Amikor Heródes a gyermek Megváltó elpusztítására tört, József álmában figyelmeztetést kapott, hogy meneküljön Egyiptomba. Máté 2:13.

> “And it shall come to pass in the LAST DAYS, saith God, I will pour out of my Spirit upon all flesh: and your sons and your daughters shall prophesy, and your young men shall see visions, and your old men shall dream dreams. Acts 2:17.

> „És lészen az utolsó napokban, ezt mondja Isten, kitöltök az én Lelkemből minden testre; és prófétálnak a ti fiaitok és leányaitok, és a ti ifjaitok látomásokat látnak, és a ti véneitek álmokat álmodnak. Cselekedetek 2:17.”

> “The gift of prophecy, by dreams and visions, is here the fruit of the Holy Spirit, and in the last days is to be manifested sufficiently to constitute a sign. It is one of the gifts of the gospel church.

> „A prófétálás ajándéka, álmok és látomások által, itt a Szentlélek gyümölcse, és az utolsó napokban oly mértékben kell megnyilvánulnia, hogy jelül szolgáljon. Ez az evangéliumi egyház egyik ajándéka.״

> “And he gave some apostles; and some PROPHETS; and some evangelists; and some pastors and teachers; For the perfecting of the saints, for the work of the ministry, for the edifying of the body of Christ. Ephesians 4:11, 12.

> „És adott némelyeket apostolokul; némelyeket pedig PRÓFÉTÁKUL; némelyeket evangélistákul; némelyeket pedig pásztorokul és tanítókul; a szentek tökéletesítése céljából, a szolgálat munkájára, a Krisztus testének építésére.” Efezus 4:11, 12.

> “And God hath set some in the church, first apostles, secondarily PROPHETS, etc. 1 Corinthians 7:28.

> „És pedig némelyeket rendelt az Isten a gyülekezetben, először apostolokul, másodszor PRÓFÉTÁKUL stb.” 1Korinthus 7:28.

> “Despise not PROPHESYINGS. 1 Thessalonians 5:20. See also Acts 13:1; 21:9; Romans 12:6; 1 Corinthians 14:1, 24, 39. Prophets or prophesyings are for the edification of the church of Christ; and there is no evidence that can be produced from the word of God, that they were to cease before evangelists, pastors and teachers were to cease. But says the objector, ‘There has been so many false visions and dreams that I cannot have confidence in anything of the kind.’ It is true that Satan has his counterfeit. He always had false prophets, and certainly we may expect them now in this his last hour of deception and triumph. Those who reject such special revelations because the counterfeit exists, may with equal propriety go a little farther and deny that God ever revealed himself to man in a dream or a vision, for the counterfeit always existed.

> „A prófétálást meg ne vessétek.” 1 Thessalonika 5:20. Lásd még ApCsel 13:1; 21:9; Róma 12:6; 1 Korinthus 14:1, 24, 39. A próféták vagy a prófétálások Krisztus egyházának építésére vannak; és Isten Igéjéből semmiféle olyan bizonyíték nem hozható fel, hogy ezeknek meg kellett volna szűnniük, mielőtt az evangélistáknak, pásztoroknak és tanítóknak meg kellett volna szűnniük. De — mondja az ellenvető —: „Annyi hamis látomás és álom volt már, hogy semmi effélében nem tudok bízni.” Igaz, hogy a Sátánnak megvan a maga utánzata. Mindig is voltak hamis prófétái, és bizonyosan számíthatunk rájuk most is, az ő csalásának és diadalának ezen utolsó órájában. Azok, akik az ilyen különleges kinyilatkoztatásokat elvetik azért, mert létezik a hamisítvány, ugyanilyen joggal egy lépéssel tovább is mehetnének, és tagadhatnák, hogy Isten valaha is kijelentette magát az embernek álomban vagy látomásban, mert a hamisítvány mindig is létezett.

> “Dreams and visions are the medium through which God has revealed himself to man. Through this medium he spake to the prophets; he has placed the gift of prophecy among the gifts of the gospel church, and has classed dreams and visions with the other signs of the ‘LAST DAYS.’ Amen.

> „Az álmok és látomások azok az eszközök, amelyek által Isten kijelentette magát az embernek. E közeg által szólt a prófétákhoz; a prófétálás ajándékát az evangéliumi egyház ajándékai közé helyezte, és az álmokat és látomásokat az „UTOLSÓ NAPOK” többi jele közé sorolta. Ámen.

> “My object in the above remarks has been to remove objections in a scriptural manner, and prepare the mind of the reader for the following.” James White, Brother Miller’s Dream, 1–3.

> „A fenti megjegyzéseimmel az volt a célom, hogy biblikus módon eloszlassam az ellenvetéseket, és előkészítsem az olvasó elméjét a következők befogadására.” James White, Brother Miller’s Dream, 1–3.

## William Miller’s Second Dream

William Miller második álma

> “I dreamed that God, by an unseen hand, sent me a curiously wrought casket about ten inches long by six square, made of ebony and pearls curiously inlaid. To the casket there was a key attached. I immediately took the key and opened the casket, when, to my wonder and surprise, I found it filled with all sorts and sizes of jewels, diamonds, precious stones, and gold and silver coin of every dimension and value, beautifully arranged in their several places in the casket; and thus arranged they reflected a light and glory equaled only to the sun.

> „Azt álmodtam, hogy Isten egy láthatatlan kéz által egy művészien készített, mintegy tíz hüvelyk hosszú és hat hüvelyk széles, ébenfából és gondosan berakott gyöngyökből készült ládikát küldött nekem. A ládikához egy kulcs volt erősítve. Azonnal kézbe vettem a kulcsot, és kinyitottam a ládikát; s íme, csodálkozásomra és ámulatomra azt találtam, hogy mindenféle és minden nagyságú ékszerekkel, gyémántokkal, drágakövekkel, valamint mindenféle méretű és értékű arany- és ezüstpénzzel volt tele, szépen elrendezve a ládikában a maguk helyén; és ily módon elrendezve olyan fényt és dicsőséget árasztottak, amelyhez foghatót csak a napéval lehetett egyenlőnek mondani.”

> “I thought it was not my duty to enjoy this wonderful sight alone, although my heart was overjoyed at the brilliancy, beauty, and value of its contents. I therefore placed it on a center table in my room and gave out word that all who had a desire might come and see the most glorious and brilliant sight ever seen by man in this life.

> Úgy gondoltam, hogy nem az én feladatom egyedül gyönyörködni e csodálatos látványban, jóllehet szívem túláradt örömmel annak tartalmának ragyogása, szépsége és értéke miatt. Ezért szobámban egy középasztalra helyeztem azt, és hírül adtam, hogy mindazok, akikben vágy ébred, eljöhetnek, hogy megtekintsék a legdicsőségesebb és legragyogóbb látványt, amelyet ember valaha is látott e földi életben.

> “The people began to come in, at first few in number, but increasing to a crowd. When they first looked into the casket, they would wonder and shout for joy. But when the spectators increased, everyone would begin to trouble the jewels, taking them out of the casket and scattering them on the table. I began to think that the owner would require the casket and the jewels again at my hand; and if I suffered them to be scattered, I could never place them in their places in the casket again as before; and felt I should never be able to meet the accountability, for it would be immense. I then began to plead with the people not to handle them, nor to take them out of the casket; but the more I pleaded, the more they scattered; and now they seemed to scatter them all over the room, on the floor and on every piece of furniture in the room.

> „Az emberek kezdtek bejönni, eleinte kevesen, de számuk egyre nőtt, mígnem sokasággá lettek. Amikor először belenéztek a ládikába, csodálkoztak és örömkiáltásokban törtek ki. Ám amikor a szemlélők száma megnövekedett, mindnyájan zaklatni kezdték az ékszereket, kivették őket a ládikából, és szétszórták az asztalon. Azt kezdtem gondolni, hogy a tulajdonos ismét számon fogja kérni tőlem a ládikát és az ékszereket; és ha megengedem, hogy szétszórják őket, soha többé nem tudnám úgy visszahelyezni őket a ládikába a helyükre, mint azelőtt; és úgy éreztem, hogy e felelősségnek soha nem tudnék megfelelni, mert az roppant nagy volna. Ekkor kérlelni kezdtem az embereket, hogy ne nyúljanak hozzájuk, és ne vegyék ki őket a ládikából; de minél inkább kérleltem őket, annál inkább szétszórták; és most már úgy tűnt, hogy az egész szobában szétszórják őket, a padlón és a szobában levő bútorok minden darabján.

> “I then saw that among the genuine jewels and coin they had scattered an innumerable quantity of spurious jewels and counterfeit coin. I was highly incensed at their base conduct and ingratitude, and reproved and reproached them for it; but the more I reproved, the more they scattered the spurious jewels and false coin among the genuine.

> „Ekkor láttam, hogy a valódi drágakövek és érmék közé számtalan mennyiségű hamis drágakövet és hamis pénzt szórtak szét. Igen felindultam alantas magatartásukon és hálátlanságukon, és megfeddtem, valamint szemrehányással illettem őket ezért; de minél inkább feddtem őket, annál inkább szórták a hamis drágaköveket és a hamis pénzt a valódiak közé.

> “I then became vexed in my physical soul and began to use physical force to push them out of the room; but while I was pushing out one, three more would enter and bring in dirt and shavings and sand and all manner of rubbish, until they covered every one of the true jewels, diamonds, and coins, which were all excluded from sight. They also tore in pieces my casket and scattered it among the rubbish. I thought no man regarded my sorrow or my anger. I became wholly discouraged and disheartened, and sat down and wept.

> „Ekkor felháborodtam testi lelkemben, és testi erőt kezdtem használni, hogy kiszorítsam őket a szobából; de miközben egyet kitoltam, három másik lépett be, és piszkot, forgácsot, homokot és mindenféle szemetet hoztak be, mígnem az összes valódi ékszert, gyémántot és pénzérmét befedték, úgyhogy azok teljesen eltűntek a szem elől. A ládikámat is szétszaggatták, és darabjait szétszórták a szemét között. Úgy gondoltam, senki sem törődik sem bánatommal, sem haragommal. Teljesen elcsüggedtem és elbátortalanodtam, leültem és sírtam.”

> “While I was thus weeping and mourning for my great loss and accountability, I remembered God, and earnestly prayed that He would send me help. Immediately the door opened, and a man entered the room, when the people all left it; and he, having a dirt brush in his hand, opened the windows, and began to brush the dirt and rubbish from the room.

> „Miközben így sírtam és gyászoltam nagy veszteségem és felelősségre vonhatóságom miatt, megemlékeztem Istenről, és buzgón imádkoztam, hogy küldjön nekem segítséget. Azonnal kinyílt az ajtó, és belépett a szobába egy férfi, mire az emberek mind eltávoztak onnan; ő pedig, kezében egy poroló kefével, kinyitotta az ablakokat, és elkezdte kisöpörni a szobából a port és a szemetet.

> “I cried to him to forbear, for there were some precious jewels scattered among the rubbish.

> Kiáltottam neki, hogy kíméljen, mert volt néhány drága ékszer, amely a törmelék között hevert.

> “He told me to ‘fear not,’ for he would ‘take care of them.’

> Azt mondta nekem: „ne félj”, mert ő „gondot visel róluk”.

> “Then, while he brushed the dirt and rubbish, false jewels and counterfeit coin, all rose and went out of the window like a cloud, and the wind carried them away. In the bustle I closed my eyes for a moment; when I opened them, the rubbish was all gone. The precious jewels, the diamonds, the gold and silver coins, lay scattered in profusion all over the room.

> „Azután, miközben leseperte a port és a szemetet, a hamis drágakövek és a hamis pénz mind felemelkedtek, és felhőként kimentek az ablakon, a szél pedig elhordta őket. A sürgés-forgásban egy pillanatra lehunytam a szememet; amikor kinyitottam, a szemét mind eltűnt. Az értékes drágakövek, a gyémántok, az arany- és ezüstpénzek nagy bőségben hevertek szétszórva az egész szobában.

> “He then placed on the table a casket, much larger and more beautiful than the former, and gathered up the jewels, the diamonds, the coins, by the handful, and cast them into the casket, till not one was left, although some of the diamonds were not bigger than the point of a pin.

> „Ezután az asztalra helyezett egy ládikát, amely sokkal nagyobb és szebb volt az előzőnél, majd marokszámra összegyűjtötte az ékszereket, a gyémántokat, az érméket, és a ládikába vetette őket, mígnem egyetlenegy sem maradt, noha némely gyémánt nem volt nagyobb egy gombostű hegyénél.”

> “He then called upon me to ‘come and see.’

> Ekkor felszólított engem, hogy „jöjjek és lássak.”

> “I looked into the casket, but my eyes were dazzled with the sight. They shone with ten times their former glory. I thought they had been scoured in the sand by the feet of those wicked persons who had scattered and trod them in the dust. They were arranged in beautiful order in the casket, every one in its place, without any visible pains of the man who cast them in. I shouted with very joy, and that shout awoke me.” Early Writings, 81–83.

> „Bepillantottam a ládikába, de szememet elkápráztatta a látvány. Tízszeres fényességgel ragyogtak korábbi dicsőségükhöz képest. Azt gondoltam, hogy a homokban tisztára csiszolódtak ama gonosz személyek lába alatt, akik szétszórták és a porba taposták őket. Gyönyörű rendben voltak elhelyezve a ládikában, mindegyik a maga helyén, anélkül, hogy látható lett volna a férfi fáradozása, aki beléjük vetette őket. Az örömtől felkiáltottam, és ez a kiáltás felébresztett engem.” Early Writings, 81–83.

## James White’s Footnotes

James White lábjegyzetei

> “The ‘casket’ represents the great truths of the Bible, relative to the second advent of our Lord Jesus Christ, which were given Brother Miller to publish to the world.

> A „koporsó” a Biblia ama nagy igazságait jelképezi, amelyek Urunk Jézus Krisztus második adventjére vonatkoznak, s amelyeket Miller testvér kapott, hogy közzétegye azokat a világ előtt.

> “The ‘key attached’ was his manner of interpreting the prophetic Word—Comparing scripture with scripture—the Bible its own interpreter. With this key Brother Miller opened the ‘casket,’ or the great truth of the advent to the world.

> A „hozzáerősített kulcs” a prófétai Ige értelmezésének módja volt nála — az Írás összevetése az Írással — a Biblia mint önmaga magyarázója. E kulccsal Miller testvér kinyitotta a „ládikát”, vagyis az advent nagy igazságát a világ számára.

> “‘The people began to come in, at first few in number, but increasing to a crowd.’ When the advent doctrine was first preached by Brother Miller, and a very few others, it had but little effect, and but very few were waked up by it; but from 1840 to 1844, wherever it was preached, the whole community was aroused.

> „A nép kezdett bejönni, eleinte kevesen, de számuk egyre nőtt, mígnem sokasággá lettek.” Amikor Miller testvér és még néhányan először hirdették az adventtanítást, annak csak csekély hatása volt, és igen kevesen ébredtek fel általa; de 1840-től 1844-ig, bárhol hirdették is, az egész közösség felrázódott.

> “The ‘jewels, diamonds, etc.’ of ‘all sorts and sizes’ so ‘beautifully arranged in their several places in the casket’ represent the children of God, [Malachi 3:17,] from all the churches, and from almost every station, and situation of life, who received the advent faith, and were seen to take a bold stand in their several stations, in the holy cause of truth. While moving in this order, each attending to his own duty, and walking humbly before God, ‘they reflected a light and glory’ to the world, equaled only by the church in the days of the apostles. The message, [Revelation 14:6, 7] went as it were, upon the wings of the wind, and the invitation, ‘Come, for all things are now ready,’ [Luke 14:17.] went abroad with power and effect.

> A „mindenféle és minden nagyságú” „ékszerek, gyémántok stb.”, amelyek „oly szépen voltak elrendezve helyeiken a ládikában”, Isten gyermekeit jelképezik [Malakiás 3:17], valamennyi egyházból, és az élet csaknem minden rendjéből és helyzetéből azokat, akik elfogadták az adventhitet, s akik láthatók voltak, amint saját helyükön bátran állást foglaltak az igazság szent ügye mellett. Amíg ebben a rendben jártak, s mindegyik a maga kötelességének szentelte magát, és alázatosan járt Isten előtt, „olyan világosságot és dicsőséget tükröztek vissza” a világ felé, amelyhez foghatót csak az apostolok napjaiban lévő egyház mutatott. Az üzenet [Jelenések 14:6, 7] úgyszólván a szél szárnyain haladt, és a meghívás: „Jöjjetek, mert immár minden készen van” [Lukács 14:17], erővel és hatással terjedt szét.

> “When the flying angel [Revelation 14:6, 7.] first began to preach the everlasting good news, ‘Fear God, and give glory to him; for the hour of his judgment is come,’ many shouted for joy in view of the coming of Jesus, and the restitution, who afterwards opposed and scoffed, and ridiculed the truth that a little before filled them with joy. They troubled and scattered the jewels. This brings us to the autumn of 1844, when the scattering time commenced. Mark this: It was those who once ‘shouted for joy’ that troubled and scattered the jewels. And none have so effectually scattered the flock, and led them astray since 1844, as those who once preached the truth, and rejoiced in it; but have since denied the work of God, and the fulfilment of prophecy in our past advent experience.

> „Amikor a repülő angyal [Jelenések 14:6, 7.] először kezdte hirdetni az örökkévaló örömhírt: »Féljétek az Istent, és adjatok neki dicsőséget; mert eljött az ő ítéletének órája«, sokan örömujjongással tekintettek Jézus eljövetelére és a helyreállításra, akik később szembefordultak, gúnyolódtak, és kinevették azt az igazságot, amely nem sokkal előbb még örömmel töltötte el őket. Nyugtalanították és szétszórták az ékességeket. Ez elvezet bennünket 1844 őszéhez, amikor a szétszóratás ideje megkezdődött. Jegyezzétek meg ezt: azok voltak azok, akik egykor »örömujjongással« kiáltottak, akik nyugtalanították és szétszórták az ékességeket. És 1844 óta senki sem szórta szét oly hatásosan a nyájat, és nem vezette azt tévútra, mint azok, akik egykor hirdették az igazságot, és örvendeztek benne; de azóta megtagadták Isten munkáját, valamint a prófécia beteljesedését a mi múltbeli adventi tapasztalatunkban.”

> “Brother Miller’s testimony, for a number of months after the Midnight cry, at the seventh month, 1844, was that the door was shut, and that the advent movement was a fulfilment of prophecy, and that we had been right in preaching time. He then exhorted his brethren, through the Advent Herald to hold fast, to be patient, and not grudge against one another; and God would soon justify them for preaching time. In this way he plead for the jewels, while he felt his ‘accountability’ for them, and that ‘it would be immense.’

> „Miller testvér bizonyságtétele a hetedik hónapban, 1844-ben elhangzott Éjféli kiáltás után még több hónapon át az volt, hogy az ajtó bezáratott, és hogy az adventmozgalom a prófécia beteljesedése volt, és hogy igazunk volt az idő hirdetésében. Ezután az Advent Herald hasábjain keresztül arra intette testvéreit, hogy maradjanak szilárdak, legyenek türelmesek, és ne nehezteljenek egymásra; és Isten hamarosan igazolni fogja őket azért, hogy az időt hirdették. Ily módon esedezett az ékszerekért, miközben érezte irántuk való „felelősségét”, és hogy az „mérhetetlen” lesz.”

> “The ‘spurious jewels and counterfeit coin’ that were scattered among the genuine, clearly represent false converts, or ‘strange children,’ [Hosea 5:7.] since the door was shut in 1844.

> A „hamis ékszerek és hamis pénzdarabok”, amelyek az igaziak közé voltak szétszórva, nyilvánvalóan a hamis megtérőket, vagy az „idegen gyermekeket” [Hóseás 5:7.] jelképezik, mióta 1844-ben bezáratott az ajtó.

> “The second ‘casket much larger and more beautiful than the former’ into which the scattered ‘jewels,’ ‘diamonds,’ and ‘coins’ were gathered, represents the broad field of living present truth into which the scattered flock will be gathered, even 144,000, all of them having the seal of the living God. Not one of the precious diamonds will be left in the dark. Although some are ‘not bigger than the point of a pin,’ they will not be overlooked, and left out in this day when God is making up his jewels. [Malachi 3:16–18.] He can send his angels and haste them out as he did Lot out of Sodom. ‘A short work will the Lord make upon the earth.’ ‘He will cut it short in righteousness.’ See Romans 9:28.

> A második „az előbbinél sokkal nagyobb és szebb ládika”, amelybe az elszórt „ékszereket”, „gyémántokat” és „érméket” összegyűjtötték, az élő jelenvaló igazság tágas mezejét jelképezi, amelybe az elszéledt nyáj összegyűjtetik, mégpedig a 144 000, akik mindnyájan az élő Isten pecsétjével bírnak. Egyetlen drága gyémánt sem marad a sötétben. Bár némelyek „nem nagyobbak egy gombostű hegyénél”, mégsem kerülik el a figyelmet, és nem maradnak ki ezen a napon, amikor Isten összegyűjti az ő ékszereit. [Malakiás 3:16–18.] Elküldheti angyalait, és sietve kivezetheti őket, miként Lótot is kivezette Szodomából. „Mert az Úr rövid úton végzi el munkáját a földön.” „Igazságban rövidre szabja azt.” Lásd Róma 9:28.

> “The ‘dirt and shavings, sand and all manner of rubbish,’ represent the various and numerous errors that have been brought in among second advent believers, since the autumn of 1844. Here I will notice a few of them.

> „A „piszok és forgács, homok és mindenféle szemét” azokat a különféle és számos tévedéseket jelképezi, amelyeket 1844 ősze óta a második adventben hívők közé behoztak. Itt ezek közül néhányat megemlítek.

> “1. The stand that some of the ‘shepherds’ presumptuously took immediately after the Midnight cry was given, that the solemn melting power of the Holy Ghost that attended the seventh month movement was a mesmeric influence. George Storrs was among the first to take this stand. See his writings in the latter part of 1844, in the Midnight Cry, then published in New York city. J. V. Himes, at the Albany Conference in the spring of 1845, said that the seventh month movement produced mesmerism seven feet deep. This I am told by one who was present, and heard the remark. Others who took an active part in the seventh month cry have since pronounced that movement the work of the Devil. Attributing the work of Christ and the Holy Ghost to the Devil, was in the days of our Saviour, blasphemy, and it is blasphemy now.

> „1. Az az állásfoglalás, amelyet némely „pásztorok” elbizakodottan elfoglaltak közvetlenül azután, hogy a Midnight cry felhangzott, tudniillik, hogy a hetedik hónap mozgalmát kísérő Szentlélek ünnepélyes, szíveket megindító ereje csupán mesmerikus befolyás volt. George Storrs az elsők között volt, akik ezt az álláspontot felvették. Lásd írásait 1844 későbbi részéből, a New York városában akkor megjelenő Midnight Cry hasábjain. J. V. Himes az 1845 tavaszán tartott albanyi konferencián azt mondta, hogy a hetedik hónap mozgalma hét láb mélységig terjedő mesmerizmust idézett elő. Ezt olyantól hallottam, aki jelen volt, és hallotta e megjegyzést. Mások, akik tevékeny részt vettek a hetedik hónap kiáltásában, azóta azt a mozgalmat az ördög munkájának nyilvánították. Krisztus és a Szentlélek munkáját az ördögnek tulajdonítani a mi Üdvözítőnk napjaiban káromlás volt, és most is az.”

> “2. The many experiments on definite time. Since the 2300 days ended in 1844, quite a number of times have been set, by different individuals, for their termination. In doing this they have removed the ‘landmarks,’ and have thrown darkness and doubt over the whole advent movement.

> „2. A határozott időre vonatkozó számos kísérlet. Mióta a 2300 nap 1844-ben véget ért, különféle személyek igen sok időpontot tűztek ki azok lezárulására. Ezzel eltávolították a „határköveket”, és sötétséget meg kételyt borítottak az egész adventmozgalomra.

> “3. Spiritualism with all its fancies and extravagances. This wile of the Devil, which has accomplished an awful work of death, is very fitly represented by ‘shavings,’ and ‘all manner of rubbish.’ Many of those who drank down the poison of spiritualism admitted the truth of our past advent experience, and from this fact many have been made to believe that spiritualism was the natural fruit of believing that God conducted the great advent movements in 1843 and 1844. Peter, speaking of those who should ‘bring in damnable heresies, even denying the Lord that bought them,’ says, ‘BY REASON OF WHOM THE WAY OF TRUTH SHALL BE EVIL SPOKEN OF.’

> „3. A spiritualizmus minden képzelgésével és túlzásával együtt. Az Ördögnek e cselfogása, amely a halál rettenetes munkáját vitte véghez, igen találóan van ábrázolva a „forgáccsal” és „mindenféle szeméttel”. Azok közül, akik felitták a spiritualizmus mérgét, sokan elismerték a mi múlt adventi tapasztalatunk igazságát, és e tény következtében sokakat arra indítottak, hogy azt higgyék: a spiritualizmus annak természetes gyümölcse, hogy elhittük, Isten vezette az 1843. és 1844. évi nagy adventmozgalmakat. Péter, szólva azokról, akik „kárhozatos eretnekségeket fognak becsempészni, még az Urat is megtagadva, aki megváltotta őket”, ezt mondja: „AKIK MIATT AZ IGAZSÁG ÚTJÁT KÁROLOK FOGJÁK.””

> “4. S. S. Snow professing to be ‘Elijah the Prophet’” This man in his strange and wild career, has also acted his part in this work of death, and his course has had a tendency to bring the true position for the waiting saints into disrepute, in the minds of many honest souls.

> „4. S. S. Snow, aki azt állítja magáról, hogy ő »Illés próféta«” Ez az ember különös és féktelen pályafutása során szintén eljátszotta a maga szerepét e halálos munkában, és eljárása sok becsületes lélek szemében arra hajlott, hogy a várakozó szentek igaz álláspontját rossz hírbe hozza.

> “To this catalogue of errors I might add many more, such as the ‘thousand years’ of Revelation 20:4, 7, in the past, the 144,000 of Revelation 7:4; 14:1, those who ‘arose and came out of the graves’ after Christ’s resurrection, the no-work doctrine, the doctrine of the destruction of infants, &c. &c.

> „A tévedések e jegyzékéhez még sok egyebet is hozzáadhatnék, mint például a Jelenések 20:4, 7 „ezer esztendejét” a múltban, a Jelenések 7:4; 14:1 száznegyvennégyezerét, azokat, akik Krisztus feltámadása után „felkeltek, és kijöttek a sírokból”, a munka nélkül való tanítást, a csecsemők megsemmisítésének tanát stb. stb.

> “These errors were so industriously propagated, and urged upon the waiting flock that, at the time Brother Miller had the dream, the true jewels were ‘excluded from sight,’ and the words of the prophet were applicable—’And judgment is turned away backward, and justice standeth afar off,’ &c. &c. See Isaiah 59:14. At that time there was not an advent paper in the land that advocated the cause of present truth. The Day-Dawn, was the last to defend the true position of the little flock; but that died a number of months before the Lord gave Bro. Miller this dream; and in its last dying struggle pointed the weary sighing saints to 1877, then thirty years in the future, as the time of their final deliverance. Alas! alas! No wonder that Brother Miller in his dream, ‘sat down and wept’ over this sad state of things.

> „E tévedéseket oly szorgalmasan terjesztették, és oly erőteljesen sürgették a várakozó nyájra, hogy abban az időben, amikor Miller testvér ezt az álmot kapta, az igazi drágakövek „el voltak rejtve a szem elől”, és a próféta szavai alkalmazhatók voltak: „És a jog hátraszoríttatik, és az igazság messze áll”, stb. stb. Lásd Ézsaiás 59:14. Abban az időben nem volt egyetlen adventista lap sem az országban, amely a jelenvaló igazság ügyét képviselte volna. A Day-Dawn volt az utolsó, amely a kis nyáj igaz álláspontját védelmezte; de az is hónapokkal azelőtt megszűnt, hogy az Úr ezt az álmot adta volna Miller testvérnek; és utolsó haldokló küzdelmében a megfáradt, sóhajtozó szenteket 1877-re, akkor még harminc esztendőnyire a jövőben lévő időpontra irányította mint végső szabadulásuk idejére. Jaj! jaj! Nem csoda, hogy Miller testvér álmában „leült és sírt” a dolgok e szomorú állapota miatt.

> “Brother Miller closed his eyes in death, December 22, 1849, which fulfilled the following words in his dream, ‘In the bustle I closed my eyes for a moment.’ This wonderful fulfilment is so plain that none will fail to see it.

> Miller testvér 1849. december 22-én lehunyta szemét a halálban, s ezzel beteljesedtek álmának következő szavai: „A nyüzsgés közepette egy pillanatra lehunytam a szememet.” E csodálatos beteljesedés oly nyilvánvaló, hogy azt senki sem mulaszthatja el észrevenni.

> “The casket, represents the advent truth that Brother Miller published to the world, as is marked out by the parable of the ten virgins. [Matthew 25:1–11.] First, the time, 1843; second, the tarrying time; third, the midnight cry, at the seventh month, 1844, and fourth, the shut door. No one who has read the second advent papers since 1843, will deny that Brother Miller has advocated these four important points in advent history. This harmonious system of truth or ‘casket’ has been torn in pieces, and scattered among the rubbish by those who have rejected their own experience, and have denied the very truths that they, with Brother Miller so fearlessly preached to the world.

> „A láda azt az adventi igazságot jelképezi, amelyet Miller testvér a világ elé tárt, amint azt a tíz szűzről szóló példázat kijelöli. [Máté 25:1–11.] Először: az idő, 1843; másodszor: a késedelem ideje; harmadszor: az éjféli kiáltás, a hetedik hónapban, 1844-ben; és negyedszer: a bezárt ajtó. Senki, aki 1843 óta olvasta a második adventről szóló lapokat, nem tagadhatja, hogy Miller testvér az adventtörténelem e négy fontos pontját képviselte. Az igazságnak ezt az összhangzó rendszerét, vagyis ezt a „ládát”, darabokra tépték, és a hulladék közé szórták azok, akik elvetették saját tapasztalatukat, és megtagadták éppen azokat az igazságokat, amelyeket ők maguk Miller testvérrel együtt oly rettenthetetlenül hirdettek a világnak.

> “The church will then be pure and ‘without fault before the throne of God,’ having confessed all their errors, faults and sins, and having had them washed away by the blood of Christ and blotted out, they will be without ‘spot or wrinkle, or any such thing.’ Then they will shine with ‘ten times their former glory.’” JAMES WHITE Oswego, May, 1850.

> „Az egyház akkor tiszta lesz, és „feddhetetlen Isten királyi széke előtt”, miután megvallotta minden tévedését, fogyatkozását és bűnét, s miután ezeket Krisztus vére lemosta és eltörölte, „szeplő vagy sömörgőzés, vagy valami afféle” nélkül lesz. Akkor „korábbi dicsőségük tízszeresével” fognak ragyogni.” JAMES WHITE Oswego, 1850. május.

Back to Articles