Article

# The Book of Daniel - Number Two-Hundred

Dániel könyve – Kettőszázadik թիվ

Prophetic Unfolding: The Second Gathering and Its Significance in Adventist Eschatology

Prófétai kibontakozás: a második összegyűjtés és annak jelentősége az adventista eszkatológiában

Author

Jeff Pippenger

Published

May 5, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are considering the prophetic period represented as the second gathering that is identified by the prophet Isaiah, and afterward by Sister White.

Azt a prófétai időszakot vizsgáljuk, amelyet a második összegyűjtés jelképez, s amelyet Ézsaiás próféta, majd később White testvérnő azonosít.

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall set his hand again the second time to recover the remnant of his people, which shall be left, from Assyria, and from Egypt, and from Pathros, and from Cush, and from Elam, and from Shinar, and from Hamath, and from the islands of the sea. And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. The envy also of Ephraim shall depart, and the adversaries of Judah shall be cut off: Ephraim shall not envy Judah, and Judah shall not vex Ephraim. Isaiah 11:10–13.

> És azon a napon Jessének gyökere áll majd a népek zászlajaként; hozzá folyamodnak a pogányok, és nyugvóhelye dicsőséges lesz. És történik azon a napon, hogy az Úr másodszor nyújtja ki kezét, hogy visszaszerezze népének megmaradt maradékát, amely megmarad Asszíriából, Egyiptomból, Pathroszból, Kúsból, Élamból, Sineárból, Hamátból és a tenger szigeteiről. És zászlót emel a nemzeteknek, egybegyűjti Izráel számkivetettjeit, és összegyűjti Júda szétszórtjait a föld négy szegletéről. Efraim irigysége is elmúlik, és Júda ellenségei kivágattatnak: Efraim nem irigyli többé Júdát, és Júda nem szorongatja többé Efraimot. Ézsaiás 11:10–13.

When God’s last-day people are gathered a second time there is a unification among those disciples that was represented by the ten days that preceded Pentecost, and that Isaiah refers to as a time when, “The envy also of Ephraim shall depart, and the adversaries of Judah shall be cut off: Ephraim shall not envy Judah, and Judah shall not vex Ephraim.”

Amikor Isten végidei népe másodszor egybegyűjtetik, egység jön létre ama tanítványok között, amelyet a Pünkösdöt megelőző tíz nap jelképezett, és amelyre Ézsaiás úgy utal mint arra az időre, amikor „Efraim irigysége is eltávozik, és Júda ellenségei kivágatnak; Efraim nem irigyli többé Júdát, és Júda nem háborgatja Efraimot.”

> “Trials are to come upon God’s people and the tares are to be separated from the wheat. But let not Ephraim envy Judah any more, and Judah will no more vex Ephraim. Kind, tender, compassionate words will flow out from sanctified hearts and lips. It is essential that we be united, and if we all seek the meekness and the lowliness of Christ, we shall have the mind of Christ, and there will be unity of spirit.” Review and Herald, March 19, 1895.

> „Próbák jönnek Isten népére, és a konkolynak el kell különülnie a búzától. De többé ne irigyelje Efraim Júdát, és Júda sem többé ne bosszantsa Efraimot. Megszentelt szívekből és ajkakról kedves, gyöngéd, együtt érző szavak fognak áradni. Lényeges, hogy egységben legyünk, és ha mindnyájan Krisztus szelídségét és alázatosságát keressük, akkor Krisztus értelme lesz bennünk, és a lélek egysége meglesz.” Review and Herald, 1895. március 19.

Unification is an element of the work Christ accomplishes when He gathers the one hundred and forty-four thousand a second time. That unity was represented by the ten days leading to Pentecost, and the six days of the Exeter camp meeting, and could have been accomplished from 1856 unto 1863, if those who had experienced the great disappointment of October 22, 1844, had not lost their way.

Az egyesítés annak a munkának egyik eleme, amelyet Krisztus végez, amikor másodszor gyűjti egybe a száznegyvennégyezeret. Ezt az egységet a pünkösdöt megelőző tíz nap, valamint az exeteri tábori összejövetel hat napja jelképezte, és megvalósulhatott volna 1856-tól 1863-ig, ha azok, akik átélték az 1844. október 22-i nagy csalódást, nem tévesztették volna el útjukat.

> “But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. Dissensions and divisions came in. . .. Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!

> „Ám a csalódást követő kétely és bizonytalanság időszakában az adventhívők közül sokan feladták hitüket. Meghasonlások és szakadások támadtak.... Így a mű akadályoztatott, és a világ sötétségben maradt. Ha az egész adventista testület egyesült volna Isten parancsolatai és Jézus hite alapján, mennyire másként alakult volna történelmünk!”

> “It was not the will of God that the coming of Christ should be thus delayed. God did not design that His people, Israel, should wander forty years in the wilderness. He promised to lead them directly to the land of Canaan, and establish them there a holy, healthy, happy people. But those to whom it was first preached, went not in ‘because of unbelief’ (Hebrews 3:19). Their hearts were filled with murmuring, rebellion, and hatred, and He could not fulfill His covenant with them.

> „Nem Isten akarata volt, hogy Krisztus eljövetele ily módon késedelmet szenvedjen. Isten nem azt tervezte, hogy az Ő népe, Izráel, negyven esztendeig vándoroljon a pusztában. Megígérte, hogy egyenesen Kánaán földjére vezeti őket, és ott mint szent, egészséges, boldog népet telepíti meg őket. De akiknek először hirdettetett, nem mentek be „hitetlenség miatt” (Zsidók 3:19). Szívük tele volt zúgolódással, lázadással és gyűlölettel, és Ő nem tudta betölteni velük kötött szövetségét.

> “For forty years did unbelief, murmuring, and rebellion shut out ancient Israel from the land of Canaan. The same sins have delayed the entrance of modern Israel into the heavenly Canaan. In neither case were the promises of God at fault. It is the unbelief, the worldliness, unconsecration, and strife among the Lord’s professed people that have kept us in this world of sin and sorrow so many years.” Selected Messages, book 1, 68, 69.

> „Negyven éven át a hitetlenség, a zúgolódás és a lázadás zárta ki az ősi Izraelt Kánaán földjéről. Ugyanezek a bűnök késleltették a mai Izrael bevonulását a mennyei Kánaánba. Egyik esetben sem Isten ígéreteiben volt a hiba. Az Úr magukat népének vallói között tapasztalható hitetlenség, világias lelkület, odaszenteltség hiánya és viszálykodás tartott bennünket oly sok éven át a bűn és a nyomorúság e világában.” Szemelvények, 1. könyv, 68–69.

The descent of the second angel identified a scattering at the first disappointment that initiated the tarrying time, and then led to a period of six days at the Exeter camp meeting where unity upon the message was accomplished in advance of the outpouring of the Holy Spirit in the message of the Midnight Cry at the conclusion of the meeting.

A második angyal alászállása az első csalódáskor bekövetkezett szétszóródást jelölt meg, amely megindította a késedelem idejét, majd az exeteri tábori összejövetelen eltöltött hatnapos időszakhoz vezetett, ahol az üzenetben való egység megvalósult a Szentléleknek az Éjféli Kiáltás üzenetében történő kitöltetése előtt, az összejövetel végén.

The descent of the third angel on October 22, 1844, identified a scattering at the great disappointment, and ushered in a period of education as the truths associated with the Most Holy Place were opened to God’s people. By 1849 the Lord was stretching His hand to gather his people together a second time, and by 1851, the 1850 chart was being presented. That chart represented the foundational message, and the very message that was to be lifted up before the world as an ensign.

A harmadik angyal alászállása 1844. október 22-én azonosította a nagy csalódás idején bekövetkezett szétszóratást, és egy tanítási időszakot nyitott meg, miközben a Szentek Szentjéhez kapcsolódó igazságok feltárultak Isten népe előtt. 1849-re az Úr másodszor is kinyújtotta kezét, hogy összegyűjtse népét, és 1851-re az 1850-es táblázat bemutatásra került. Ez a táblázat az alapvető üzenetet képviselte, éppen azt az üzenetet, amelyet zászlóként kellett felemelni a világ előtt.

The gathering a second time of the disciples by Christ began immediately at His descent, and the gathering of those in Exeter began during the period of the tarrying time. In the history of the rebellion of 1863, the gathering a second time began at least five years into the educational process that began when the light of the sanctuary was opened up in 1844. In 1848, Islam was then angering the nations. The second gathering is represented as a progressive work that is accomplished by the arrival of the ten days that preceded Pentecost, and also by the six days of the Exeter camp meeting, and should have been completed by 1856.

A tanítványoknak Krisztus által való másodszori összegyűjtése közvetlenül az Ő alászállásakor kezdődött, az exeteriek összegyűjtése pedig a késedelem idejének időszakában vette kezdetét. Az 1863-as lázadás történetében a másodszori összegyűjtés legalább öt évvel azon nevelési folyamat megkezdése után kezdődött, amely akkor indult, amikor 1844-ben feltárult a szentély világossága. 1848-ban az iszlám ekkor ingerelte haragra a nemzeteket. A második összegyűjtetés olyan fokozatos munkaként van ábrázolva, amely a pünkösdöt megelőző tíz nap elérkezése által, valamint az exeteri tábori összejövetel hat napja által ment végbe, és 1856-ra be kellett volna fejeződnie.

The work of gathering His people a second time is the closing work of the third angel, and it is accomplished by Christ’s hand.

Népe másodszori összegyűjtésének munkája a harmadik angyal záró műve, és azt Krisztus keze viszi véghez.

> And when the sabbath day was come, he began to teach in the synagogue: and many hearing him were astonished, saying, From whence hath this man these things? and what wisdom is this which is given unto him, that even such mighty works are wrought by his hands? Mark 6:2.

> Amikor eljött a szombat napja, tanítani kezdett a zsinagógában; és sokan, akik hallották őt, ámulatba estek, és ezt mondták: Honnan vannak ennek ezek a dolgok? És micsoda bölcsesség ez, amely neki adatott, hogy még ilyen hatalmas cselekedetek is történnek az ő kezei által? Márk 6:2.

The scattering that occurs when the divine symbol descends initiates a testing process that ultimately manifests two classes of worshippers, and in so doing cleanses the temple.

Az a szétszóródás, amely akkor következik be, amikor az isteni jelkép alászáll, olyan próbatételi folyamatot indít el, amely végül az imádók két osztályát nyilvánítja ki, és eközben megtisztítja a templomot.

> Whose fan is in his hand, and he will thoroughly purge his floor, and gather his wheat into the garner; but he will burn up the chaff with unquenchable fire. Matthew 3:12.

> Akinek szórólapátja kezében van, és teljesen megtisztítja szérűjét, búzáját pedig csűrbe takarítja; a polyvát azonban megolthatatlan tűzzel égeti meg. Máté 3:12.

In that period God’s people are to take the message from the angel’s hand and eat it.

Abban az időszakban Isten népének el kell vennie az angyal kezéből az üzenetet, és meg kell ennie azt.

> And I saw another mighty angel come down from heaven, clothed with a cloud: and a rainbow was upon his head, and his face was as it were the sun, and his feet as pillars of fire: And he had in his hand a little book open: and he set his right foot upon the sea, and his left foot on the earth. Revelation 10:1, 2.

> És láttam egy másik erős angyalt leszállani a mennyből, felhőbe öltözve; és szivárvány volt a feje fölött, és az arca olyan volt, mint a nap, és a lábai mint tűzoszlopok; és kezében egy nyitott kis könyv vala; és jobb lábát a tengerre helyezé, bal lábát pedig a földre. Jelenések 10:1, 2.

At the arrival of the second angel on April 19, 1844, God’s people were scattered. They had been initially gathered with the fulfillment of the prophecy of Revelation chapter nine, verse fifteen on August 11, 1840, but the Lord had held His hand over a mistake in the reckoning of some of the figures on the chart.

A második angyal 1844. április 19-i eljövetelekor Isten népe szétszóratott. Kezdetben összegyűjtettek voltak a Jelenések könyve kilencedik fejezete tizenötödik versében foglalt prófécia 1840. augusztus 11-i beteljesedése által, de az Úr kezét rajta tartotta egy tévedésen, amely a táblázaton szereplő némely számadat kiszámításában volt.

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74.

> „Láttam, hogy az 1843-as táblázatot az Úr keze irányította, és hogy azt nem szabad megváltoztatni; hogy a számadatok olyanok voltak, amilyeneknek Ő akarta azokat; hogy az Ő keze felette volt, és elrejtett egy tévedést némely számadatban, úgyhogy senki sem láthatta azt, míg az Ő keze el nem távolíttatott.” Early Writings, 74.

The removal of His hand allowed Samuel Snow to identify the correct date for the vision that tarried.

Kezének visszavonása lehetővé tette Samuel Snow számára, hogy azonosítsa a késlekedő látomás helyes időpontját.

> “Those faithful, disappointed ones, who could not understand why their Lord did not come, were not left in darkness. Again they were led to their Bibles to search the prophetic periods. The hand of the Lord was removed from the figures, and the mistake was explained. They saw that the prophetic periods reached to 1844, and that the same evidence which they had presented to show that the prophetic periods closed in 1843, proved that they would terminate in 1844.” Early Writings, 237.

> „Azokat a hűséges, csalódottakat, akik nem tudták megérteni, miért nem jött el az ő Uruk, nem hagyták sötétségben. Ismét Bibliájukhoz vezették őket, hogy kutassák a prófétai időszakokat. Az Úr keze lekerült a számokról, és a tévedés magyarázatot nyert. Meglátták, hogy a prófétai időszakok 1844-ig érnek, és hogy ugyanazok a bizonyítékok, amelyeket arra hoztak fel, hogy megmutassák: a prófétai időszakok 1843-ban zárultak le, azt bizonyították, hogy azok 1844-ben fognak véget érni.” Early Writings, 237.

The history of the first and second angels contains a line of waymarks associated with Christ’s hand. When He descended on August 11, 1840 and April 19, 1844 He had a message in His hand. It was His hand that directed the production and publication of the 1843 chart in May of 1842. It was His hand that sealed up a mistake in the figures on the chart. After the scattering of that first disappointment, Jeremiah sat alone because of Christ’s hand. Then He removed His hand, and thus unsealed the message of the Midnight Cry. The act of stretching His hand out to gather His people a second time occurred from the first disappointment unto the Exeter camp meeting, as the disciples were ultimately gathered together at Jerusalem for ten days in advance of the outpouring of the Holy Spirit. At the arrival of the third angel on October 22, 1844 the Lord lifted up His hand.

Az első és a második angyal története mérföldkövek olyan vonalát tartalmazza, amely Krisztus kezéhez kapcsolódik. Amikor 1840. augusztus 11-én és 1844. április 19-én alászállt, üzenet volt a kezében. Az Ő keze irányította az 1843-as tábla elkészítését és kiadását 1842 májusában. Az Ő keze pecsételt el egy tévedést a táblán szereplő számokban. Az első csalódás szétszóratása után Jeremiás egyedül ült Krisztus keze miatt. Ezután visszavonta kezét, és így felnyitotta az Éjféli Kiáltás üzenetét. Annak cselekedete, hogy kezét kinyújtotta népének másodszori összegyűjtésére, az első csalódástól az exeteri tábori összejövetelig tartott, miként a tanítványok is végül Jeruzsálemben gyűjtettek egybe tíz napra a Szentlélek kitöltetése előtt. A harmadik angyal 1844. október 22-i elérkezésekor az Úr felemelte kezét.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> És az angyal, akit láttam a tengeren és a földön állni, felemelte kezét az égre, és megesküdött arra, aki örökkön örökké él, aki teremtette a mennyet és a benne levő dolgokat, a földet és a rajta levő dolgokat, és a tengert és a benne levő dolgokat, hogy idő többé nem lészen. Jelenések 10:5, 6.

From the first gathering on August 11, 1840 until October 22, 1844 the history of the first and second angels is marked by Christ’s hand. On October 22, 1844 the third angel descended and the little Millerite flock was scattered by the Great Disappointment. On that date Christ lifted His hand to heaven and swore that time would be no longer.

Az 1840. augusztus 11-i első összejöveteltől 1844. október 22-ig az első és a második angyal történetét Krisztus keze jelölte meg. 1844. október 22-én a harmadik angyal alászállt, és a kis millerita nyáj a Nagy Csalódás által szétszóratott. Ezen a napon Krisztus felemelte kezét az ég felé, és megesküdött, hogy idő többé nem lészen.

The second gathering in the history of 1844 until 1863, began with Christ lifting up His hand, while also holding a message to be eaten in His hand. Then in 1849, He stretched forth His hand a second time to gather His scattered people. Those people had been gathered at the message of the Midnight Cry, and scattered when the event predicted did not happen. At the Exeter camp meeting Christ gathered His flock and unified them upon the message, as He had done in the ten days that preceded Pentecost. The Philadelphian Millerites left the Exeter camp meeting and repeated Pentecost. In 1856, Christ was outside of the movement that had transitioned into Laodicea, for Christ stands outside of a Laodicean’s heart and knocks, seeking an entrance.

Az 1844-től 1863-ig tartó időszak történelmében a második összegyűjtés akkor kezdődött, amikor Krisztus felemelte kezét, miközben kezében egy megevendő üzenetet is tartott. Majd 1849-ben másodszor is kinyújtotta kezét, hogy összegyűjtse elszéledt népét. Ezt a népet az Éjféli Kiáltás üzenetére gyűjtötték össze, és akkor szóródott szét, amikor a megjövendölt esemény nem következett be. Az exeteri táborgyűlésen Krisztus összegyűjtötte nyáját, és egyesítette őket az üzenetben, miként tette azt a pünkösdöt megelőző tíz napban is. A filadelfiai milleriták elhagyták az exeteri táborgyűlést, és megismételték a pünkösdöt. 1856-ban Krisztus kívül volt azon a mozgalmon, amely Laodiceává alakult át, mert Krisztus a laodiceai szívén kívül áll és zörget, bebocsáttatást keresve.

> Behold, I stand at the door, and knock: if any man hear my voice, and open the door, I will come in to him, and will sup with him, and he with me. Revelation 3:20.

> Ímé, az ajtó előtt állok és zörgetek: ha valaki meghallja az én szómat, és megnyitja az ajtót, bemegyek ahhoz, és vele vacsorálok, és ő énvelem. Jelenések 3:20.

In 1856, Christ’s hand was knocking upon the Laodicean Millerite movement, but to no avail. In 1849, seven years earlier, He had begun to gather His people a second time, but doubt and uncertainty stopped the Philadelphian movement.

1856-ban Krisztus keze zörgetett a laodiceai Millerita mozgalom ajtaján, de hiába. 1849-ben, hét évvel korábban, másodszor kezdte összegyűjteni népét, de a kétely és a bizonytalanság megállította a filadelfiai mozgalmat.

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> „Ha az adventisták az 1844-es nagy csalódás után szilárdan megőrizték volna hitüket, és egyesülten haladtak volna tovább Isten megnyíló gondviselésének útján, elfogadva a harmadik angyal üzenetét, és a Szentlélek erejével hirdetve azt a világnak, meglátták volna Isten szabadítását; az Úr hatalmasan munkálkodott volna erőfeszítéseikkel, a mű befejeződött volna, és Krisztus már ezelőtt eljött volna, hogy népét jutalmának átvételére magához vegye. Ám a csalódást követő kétely és bizonytalanság időszakában az adventhívők közül sokan feladták hitüket.... Így a mű akadályoztatott, és a világ sötétségben maradt. Ha az egész adventista testület egyesült volna Isten parancsolatai és Jézus hite alapján, mennyire másként alakult volna történelmünk!” Evangelism, 695.

On September 11, 2001 Christ gathered His last day people, who were thereafter scattered on July 18, 2020. On September 11, 2001 those who were gathered took the hidden book out of Christ’s hand and ate it. On July 18, 2020 they rejected the command represented by His uplifted hand, which identified that “time would be no longer.”

2001. szeptember 11-én Krisztus egybegyűjtötte az Ő végidei népét, amely ezt követően 2020. július 18-án szétszóratott. 2001. szeptember 11-én azok, akik egybegyűjtettek, kivették Krisztus kezéből a rejtett könyvet, és megették azt. 2020. július 18-án elvetették a parancsot, amelyet az Ő felemelt keze jelképezett, s amely azt jelezte, hogy „az idő többé nem lészen.”

The Philadelphian Millerites manifested no rebellion in their false prediction of 1843, for they acted upon all the light the Lord had revealed, but on July 18, 2020 the Laodiceans of the third angel’s movement rebelled against the light associated with His hand. After 1844, the Philadelphian movement of the first angel “in the period of doubt and uncertainty” “yielded their faith,” and became Laodiceans.

A filadelfiai milleriták 1843-ra vonatkozó téves előrejelzésükben semmiféle lázadást nem tanúsítottak, mert mindazon világosság szerint cselekedtek, amelyet az Úr kijelentett; ám 2020. július 18-án a harmadik angyal mozgalmának laodiceai tagjai fellázadtak az Ő kezével kapcsolatos világosság ellen. 1844 után az első angyal filadelfiai mozgalma „a kétely és bizonytalanság időszakában” „feladta hitét”, és laodiceaivá lett.

1856 represents that point of transition, typifying a point of transition for God’s people of the last days.

1856 azt az átmeneti pontot jelképezi, amely Isten végidei népe számára az átmenet egy pontját mintázza.

Somewhere in the seven years between 1849 and 1856 the Philadelphian Millerite movement resisted the Lord’s hand that was stretching out to gather His people a second time, and the promise was that He would do more then, than He did in the past.

Valamikor az 1849 és 1856 közötti hét év folyamán a filadelfiai millerita mozgalom ellenállt az Úr kezének, amely kinyújtózott, hogy másodszor is összegyűjtse népét, és az ígéret az volt, hogy akkor többet fog cselekedni, mint amennyit a múltban cselekedett.

> “September 23, the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people, and that efforts must be redoubled in this gathering time. In the scattering time Israel was smitten and torn; but now in the gathering time God will heal and bind up his people. In the scattering, efforts made to spread the truth had but little effect, accomplished but little or nothing; but in the gathering when God has set his hand to gather his people, efforts to spread the truth will have their designed effect. All should be united and zealous in the work. I saw that it was a shame for any to refer to the scattering for examples to govern us now in the gathering; for if God does no more for us now than he did then, Israel would never be gathered. It is as necessary that the truth should be published in a paper, as preached.” Review and Herald, November 1, 1850.

> „Szeptember 23-án az Úr megmutatta nekem, hogy másodszor nyújtotta ki kezét népe maradékának visszaszerzésére, és hogy e gyülekezés idején az erőfeszítéseket meg kell kettőzni. A szétszóratás idején Izráel megveretett és szétszaggattatott; most azonban, a gyülekezés idején, Isten meggyógyítja és bekötözi népét. A szétszóratásban az igazság terjesztésére tett erőfeszítéseknek csak csekély hatásuk volt, kevésre vagy semmire sem vezettek; de a gyülekezésben, amikor Isten kezét népe összegyűjtésére tette, az igazság terjesztésére tett erőfeszítések elérik rendelt céljukat. Mindenkinek egységben és buzgósággal kell munkálkodnia a műben. Láttam, hogy szégyen, ha bárki a szétszóratásból vesz példákat arra, hogy azok irányítsanak bennünket most, a gyülekezés idején; mert ha Isten most sem tenne többet értünk, mint akkor tett, Izráel soha nem gyűjtetnék egybe. Éppoly szükséges, hogy az igazság lapban is közzététessék, mint hogy prédikáltassék.” Review and Herald, 1850. november 1.

Obviously, the Lord attempted to move His work forward in unity, but the unity had evidently broken down, and “in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith.” The Present Truth (later the Review and Herald) began to be published in 1849, and by 1851 the 1850 chart was available, but by 1856, the message of the “seven times” of Leviticus twenty-six was left unfinished. The message that was unsealed on October 22, 1844 occurred when the time prophecies of the twenty-three hundred years and the twenty-five hundred and twenty years concluded.

Nyilvánvaló, hogy az Úr egységben akarta előrevinni művét, ám az egység szemlátomást megbomlott, és „a csalódást követő kétely és bizonytalanság időszakában az adventhívők közül sokan feladták hitüket.” A Present Truth (később Review and Herald) 1849-ben kezdett megjelenni, és 1851-re az 1850-es tábla már rendelkezésre állt, de 1856-ra a Leviticus huszonhat „hét időre” vonatkozó üzenete befejezetlenül maradt. Az az üzenet, amely 1844. október 22-én feltöretett, akkor következett be, amikor a kétezer-háromszáz évre és a kétezer-ötszázhúsz évre vonatkozó idői próféciák lezárultak.

The Sabbath was the doctrine that shone above the other doctrines at that time, and for twelve years a testing process progressed until the last test arrived in 1856. That test was upon the Sabbath rest for the land, and it marked the end of a testing process that began with the Sabbath rest for men. The testing period bore the signature of Alpha and Omega. 1856 also represented an increase of knowledge upon the first foundational truth discovered by Miller, so it possessed the signature of Alpha and Omega at that level as well. The Sabbath truth being the sign of God’s sanctified people was represented as the sounding of the seventh trumpet, when the mystery of Christ in the believer, the hope of glory is fulfilled. The “seven times” was represented by the Jubilee trumpet that was to be sounded on the Day of Atonement.

A szombat volt az a tanítás, amely abban az időben a többi tanítás fölött ragyogott, és tizenkét éven át egy próbatételi folyamat haladt előre, mígnem 1856-ban elérkezett az utolsó próba. Ez a próba a föld szombati nyugalmára vonatkozott, és annak a próbatételi folyamatnak a végét jelezte, amely az emberek szombati nyugalmával kezdődött. A próbaidőszak az Alfa és az Ómega pecsétjét hordozta. 1856 egyúttal a Miller által felfedezett első alapigazságra vonatkozó ismeret növekedését is jelképezte, ezért azon a szinten is az Alfa és az Ómega pecsétjével bírt. A szombat igazsága, mint Isten megszentelt népének jele, a hetedik trombita megszólalásaként lett ábrázolva, amikor Krisztusnak a hívőben levő titka, a dicsőség reménysége, beteljesedik. A „hét idő” az engesztelés napján megfúvandó jubileumi trombita által volt jelképezve.

The seven years from 1856 unto 1863 represented the ten days in Jerusalem for the disciples, and the six days of the Exeter camp meeting for the Philadelphian Millerites, but, sadly, the period became the illustration of those who refuse to follow the Lord as He leads them through the transition period. The history of the first and second angels, which is the historical period of the seven thunders, identifies the Lord stretching His hand to gather His people a second time from April 19, 1844, and it illustrates an obedient response as the wise followed Christ into the Most Holy Place.

Az 1856-tól 1863-ig terjedő hét esztendő a tanítványok számára Jeruzsálemben töltött tíz napot, valamint a filadelfiai millerita hívők számára az exeteri táborgyűlés hat napját jelképezte; de szomorú módon ez az időszak azok szemléltetésévé lett, akik megtagadják, hogy kövessék az Urat, amint átvezeti őket az átmenet időszakán. Az első és második angyal története, amely a hét mennydörgés történelmi időszaka, azt azonosítja, hogy az Úr 1844. április 19-től másodszor nyújtja ki kezét, hogy összegyűjtse népét, és azt szemlélteti, hogy az engedelmesek miként válaszoltak engedelmességgel, amikor a bölcsek követték Krisztust a Szentek Szentjébe.

The history of the first Kadesh, which is the history of the third angel from 1844 unto 1863 identifies the Lord again stretching His hand to gather His people a second time, but in that history, rebellion is manifested. Now, for the third time, ever since July 2023, the Lord is again stretching forth His hand to gather His people a second time, and they will fulfill the second Kadesh as obedient Philadelphians, for the signature of truth identifies the three times as the beginning and ending representing obedient Philadelphians, and the middle example being disobedient Laodiceans.

Az első Kádes története, amely a harmadik angyal története 1844-től 1863-ig, azonosítja, hogy az Úr ismét kinyújtja kezét, hogy másodszor is összegyűjtse népét, ám abban a történetben a lázadás nyilvánul meg. Most pedig, harmadszor, 2023 júliusa óta az Úr ismét kinyújtja kezét, hogy másodszor is összegyűjtse népét, és ők beteljesítik a második Kádeset mint engedelmes filadelfiaiak, mert az igazság aláírása azonosítja a három alkalmat úgy, hogy a kezdet és a vég az engedelmes filadelfiaiakat jelképezi, a középső példa pedig az engedetlen laodiceaiakat.

We will continue this study in the next article.

Ezt a tanulmányt a következő cikkben folytatjuk.

> “Will the churches heed the Laodicean message? Will they repent, or will they, notwithstanding that the most solemn message of truth—the third angel’s message—is being proclaimed to the world, go on in sin? This is the last message of mercy, the last warning to a fallen world. If the church of God becomes lukewarm, it does not stand in favor with God any more than do the churches that are represented as having fallen and become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and the cage of every unclean and hateful bird. Those who have had opportunities to hear and receive the truth and who have united with the Seventh-day Adventist church, calling themselves the commandment-keeping people of God, and yet possess no more vitality and consecration to God than do the nominal churches, will receive of the plagues of God just as verily as the churches who oppose the law of God. Only those that are sanctified through the truth will compose the royal family in the heavenly mansions Christ has gone to prepare for those that love Him and keep His commandments.

> „Hallgatnak-e a gyülekezetek a laodíceai üzenetre? Megtérnek-e, vagy pedig annak ellenére, hogy az igazság legünnepélyesebb üzenete — a harmadik angyal üzenete — hirdettetik a világnak, továbbra is bűnben maradnak? Ez az irgalom utolsó üzenete, az utolsó figyelmeztetés az elbukott világ számára. Ha Isten egyháza langymeleggé válik, nem áll többé Isten kegyében, mint azok a gyülekezetek, amelyek úgy vannak ábrázolva, mint amelyek elbuktak, és ördögök lakóhelyévé, minden tisztátalan lélek tanyájává és minden tisztátalan és gyűlöletes madár ketrecévé lettek. Azok, akiknek alkalma volt hallani és elfogadni az igazságot, és akik csatlakoztak a Hetednapi Adventista Egyházhoz, magukat Isten parancsolatait megtartó népének nevezve, mégsem rendelkeznek több életerővel és Isten iránti odaszenteltséggel, mint a névleges egyházak, ugyanúgy megkapják Isten csapásait, mint azok a gyülekezetek, amelyek ellenzik Isten törvényét. Egyedül azok alkotják majd a királyi családot a mennyei hajlékokban, amelyeket Krisztus azért ment el elkészíteni, hogy azoknak adja, akik szeretik Őt és megtartják parancsolatait.

> “‘He that saith, I know him, and keepeth not His commandments, is a liar, and the truth is not in him’ [1 John 2:4]. This includes all who claim to have a knowledge of God, and to keep His commandments, but who do not manifest this by good works. They will receive according to their deeds. ‘Whosoever abideth in Him sinneth not: whosoever sinneth hath not seen Him, neither known Him’ [1 John 3:6]. This is addressed to all church members, including the members of the Seventh-day Adventist churches. ‘Little children, let no man deceive you: he that doeth righteousness is righteous, even as He is righteous. He that committeth sin is of the devil; for the devil sinneth from the beginning. For this purpose the Son of God was manifested, that He might destroy the works of the devil. Whosoever is born of God doth not commit sin; for His seed remaineth in him: and he cannot sin, because he is born of God. In this the children of God are manifest, and the children of the devil: whosoever doeth not righteousness is not of God, neither he that loveth not his brother’ [1 John 3:7–10].

> „Aki azt mondja: Ismerem Őt, és nem tartja meg az Ő parancsolatait, hazug, és nincs meg benne az igazság” [1 János 2:4]. Ez magában foglal mindazokat, akik azt állítják, hogy ismerik Istent, és megtartják az Ő parancsolatait, de ezt nem nyilvánítják ki jó cselekedetek által. Cselekedeteik szerint fogják megkapni osztályrészüket. „Aki Őbenne marad, egy sem vétkezik; aki vétkezik, egy sem látta Őt, sem nem ismerte meg Őt” [1 János 3:6]. Ez minden egyháztaghoz szól, beleértve a hetednapi adventista gyülekezetek tagjait is. „Fiacskáim, senki el ne hitessen titeket: aki az igazságot cselekszi, igaz, amint Ő is igaz. Aki a bűnt cselekszi, az ördögtől van, mert az ördög kezdettől fogva vétkezik. Azért jelent meg az Isten Fia, hogy az ördög munkáit lerontsa. Senki sem cselekszik bűnt, aki Istentől született, mert az Ő magva benne marad; és nem vétkezhet, mert Istentől született. Erről ismerhetők meg az Isten gyermekei és az ördög gyermekei: aki nem cselekszik igazságot, egy sem Istentől való, sem az, aki nem szereti az ő atyjafiát” [1 János 3:7–10].

> “All who claim to be Sabbath-keeping Adventists, and yet continue in sin, are liars in God’s sight. Their sinful course is counterworking the work of God. They are leading others into sin. The word comes from God to every member of our churches, ‘And make straight paths for your feet, lest that which is lame be turned out of the way; but let it rather be healed. Follow peace with all men, and holiness, without which no man shall see the Lord: looking diligently lest any man fail of the grace of God; lest any root of bitterness springing up trouble you, and thereby many be defiled; Lest there be any fornicator, or profane person, as Esau, who for one morsel of meat sold his birthright. For ye know how that afterward, when he would have inherited the blessing, he was rejected; for he found no place of repentance, though he sought it carefully with tears’ [Hebrews 12:13–17].

> „Mindazok, akik azt állítják magukról, hogy szombatot megtartó adventisták, és mégis továbbra is bűnben élnek, hazugok Isten szemében. Bűnös életútjuk Isten munkájának ellenmunkálása. Másokat is bűnbe vezetnek. Isten szava szól gyülekezeteink minden tagjához: „És készítsetek egyenes ösvényeket lábaitoknak, hogy a sánta el ne forduljon az útról, hanem inkább meggyógyuljon. Törekedjetek békességre mindenkivel, és a szentségre, amely nélkül senki sem látja meg az Urat: ügyeljetek szorgalmasan, hogy senki el ne maradjon Isten kegyelmétől; hogy a keserűségnek valamely gyökere felnövekedvén meg ne háborítson titeket, és ezáltal sokan meg ne fertőztessenek; hogy ne legyen köztetek paráznák vagy istentelen személy, mint Ézsau, aki egy falat ételért eladta elsőszülöttségi jogát. Mert tudjátok, hogy azután, amikor az áldást akarta örökölni, elvettetett; mert a megtérés helyét nem találta meg, noha könnyhullatással kereste azt” [Zsidókhoz 12:13–17].”

> “This is applicable to many who claim to believe the truth. Rather than give up their lustful practices, they venture on in a wrong line of education under Satan’s deceiving sophistry. Sin is not discerned as sinful. Their very consciences are defiled, their hearts are corrupted, even the thoughts are continually corrupt. Satan uses them as decoys to lure souls to unclean practices which defile the whole being. ‘He that despised Moses’ law [which was the law of God] died without mercy under two or three witnesses: Of how much sorer punishment, suppose ye, shall he be thought worthy, who hath trodden under foot the Son of God, and hath counted the blood of the covenant, wherewith he was sanctified, an unholy thing, and hath done despite unto the Spirit of grace? For we know Him that hath said, Vengeance belongeth unto Me, I will recompense, saith the Lord. And again, The Lord shall judge His people. It is a fearful thing to fall into the hands of the living God’ [Hebrews 10:28–31].” Manuscript Releases, volume 19, 176, 177.

> „Ez sokakra alkalmazható, akik azt állítják, hogy hisznek az igazságban. Ahelyett, hogy felhagynának buja gyakorlataikkal, Sátán megtévesztő bölcselkedése alatt a nevelés téves irányvonalán merészkednek tovább. A bűn nem ismertetik fel mint bűn. Maguk a lelkiismeretük is megfertőztetett, szívük megromlott, sőt még gondolataik is szüntelenül romlottak. Sátán őket csalétekként használja fel, hogy lelkeket tisztátalan gyakorlatokra csábítson, amelyek az egész lényt beszennyezik. „Aki megvetette Mózes törvényét [amely Isten törvénye volt], két vagy három tanúbizonyságra irgalom nélkül meghal: Gondoljátok meg, mennyivel súlyosabb büntetésre méltatják majd azt, aki Isten Fiát lábbal tapodta, és a szövetség vérét, amellyel megszenteltetett, tisztátalannak tartotta, és a kegyelem Lelkét megcsúfolta? Mert ismerjük azt, aki így szólt: Enyém a bosszúállás, én megfizetek, ezt mondja az Úr. És ismét: Az Úr megítéli az ő népét. Rettenetes dolog az élő Isten kezébe esni” [Zsidókhoz írt levél 10:28–31].” Manuscript Releases, 19. kötet, 176, 177.

Back to Articles