Article

# Elijah - Number Nine

Illés – Kilencedik szám

The Prophet Lied

A próféta hazudott

Author

Jeff Pippenger

Published

October 11, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

We ended the last article with a passage that addresses “a lying spirit.” The following is one of the paragraphs from that passage.

Az előző cikket egy olyan szakasz zárta, amely „a hazug lélekkel” foglalkozik. Az alábbiakban annak a szakasznak egyik bekezdése következik.

> “Unsanctified ministers are arraying themselves against God. They are praising Christ and the God of this world in the same breath. While professedly they receive Christ, they embrace Barabbas, and by their actions say, ‘Not this Man, but Barabbas.’ Let all who read these lines, take heed. Satan has made his boast of what he can do. He thinks to dissolve the unity which Christ prayed might exist in His church. He says, ‘I will go forth and be a lying spirit to deceive those that I can, to criticize, and condemn, and falsify.’ Let the son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent, and receive the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories. Satan laughs at their folly, for he knows what truth is.” Testimonies to Ministers, 409.

> „A megszenteletlen lelkészek Isten ellen sorakoznak fel. Ugyanazzal a lélegzettel dicsérik Krisztust és e világ istenét. Bár állításuk szerint Krisztust fogadják el, Barabbást ölelik magukhoz, és cselekedeteikkel ezt mondják: »Nem ezt, hanem Barabbást.« Mindazok, akik e sorokat olvassák, vigyázzanak. Sátán kérkedett azzal, hogy mit képes megtenni. Azt gondolja, hogy fel tudja bomlasztani azt az egységet, amelyért Krisztus azért imádkozott, hogy létezzen az Ő egyházában. Ezt mondja: »Kimegyek, és hazug lélekké leszek, hogy megtévesszem mindazokat, akiket csak tudok, hogy bíráljanak, kárhoztassanak és meghamisítsanak.« Hadd fogadja be a csalás és a hamis tanúbizonyság fia egy olyan egyház, amely nagy világosságot, nagy bizonyítékot kapott, és az az egyház el fogja vetni az üzenetet, amelyet az Úr küldött, és elfogadja a legésszerűtlenebb állításokat, hamis feltevéseket és hamis elméleteket. Sátán nevet az ő balgaságukon, mert tudja, mi az igazság.” Testimonies to Ministers, 409.

Let “the son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent, and receive the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories.” In 1863, Millerite Adventism ‘returned’ to the unreasonable and false methodology employed by apostate Protestantism and rejected William Miller’s identification of the seven times of Leviticus twenty-six. The subject of ‘returning’ was represented by the rebels in Numbers fourteen, when they determined to select a captain and return to Egypt.

„A csalás és hamis tanúságtétel fia befogadtassék egy olyan egyház által, amely nagy világosságban, nagy bizonyítékokban részesült; és az az egyház félre fogja vetni az Úr által küldött üzenetet, és elfogadja a legésszerűtlenebb állításokat, valamint hamis feltevéseket és hamis elméleteket.” 1863-ban a millerita adventizmus „visszatért” ahhoz az ésszerűtlen és hamis módszertanhoz, amelyet a hitehagyott protestantizmus alkalmazott, és elvetette William Miller azonosítását a Mózes harmadik könyve huszonhatodik fejezetében szereplő hét időre vonatkozóan. A „visszatérés” tárgyát a Negyedik Mózes könyve tizennegyedik fejezetében a lázadók szemléltették, amikor elhatározták, hogy választanak maguknak egy vezetőt, és visszatérnek Egyiptomba.

> And they said one to another, Let us make a captain, and let us return into Egypt. Numbers 14:4.

> És mondták egymásnak: Válasszunk magunknak vezért, és térjünk vissza Egyiptomba. 4Mózes 14:4.

The subject of “returning” to apostate Protestantism was also represented by Jeremiah, when in chapter fifteen, he was told that the fallen Protestants could return to him, but he was not to “return” unto them.

A hitehagyott protestantizmushoz való „visszatérés” tárgyát Jeremiás is jelképezte, amikor a tizenötödik fejezetben azt mondatott neki, hogy a bukott protestánsok visszatérhetnek őhozzá, de ő nem térhet „vissza” hozzájuk.

> I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brazen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. Jeremiah 15:17–20.

> Nem ültem a csúfolódók gyülekezetében, és nem örvendeztem; egyedül ültem a te kezed miatt, mert haraggal töltöttél el engem. Miért örökkévaló az én fájdalmam, és miért gyógyíthatatlan az én sebem, amely nem akar meggyógyulni? Olyanná leszel-e hozzám egészen, mint a csalárd patak, mint a vizek, amelyek elapadnak? Azért így szól az Úr: Ha megtérsz, visszahozlak téged, és színem előtt állasz; és ha elválasztod a drágát a hitványtól, olyan leszel, mint az én szám; ők térjenek meg hozzád, de te ne térj őhozzájuk. És e nép előtt erős ércfallá teszlek téged; harcolnak ellened, de nem vesznek erőt rajtad, mert veled vagyok, hogy megszabadítsalak és megmentselek téged — így szól az Úr. Jeremiás 15:17–20.

Perhaps the clearest prophetic illustration of the principle of not returning to apostate Protestantism is found in the story of the disobedient prophet, who delivered a message of rebuke to Jeroboam, the northern ten tribe’s first king.

Talán a hitehagyott protestantizmushoz való vissza nem térés elvének legvilágosabb prófétai szemléltetése az engedetlen próféta történetében található, aki feddő üzenetet vitt Jeroboámnak, az északi tíz törzs első királyának.

> And the king said unto the man of God, Come home with me, and refresh thyself, and I will give thee a reward. And the man of God said unto the king, If thou wilt give me half thine house, I will not go in with thee, neither will I eat bread nor drink water in this place: For so was it charged me by the word of the Lord, saying, Eat no bread, nor drink water, nor turn again by the same way that thou camest. So he went another way, and returned not by the way that he came to Bethel. 1 Kings 13:7–10.

> És monda a király az Isten emberének: Jöjj haza velem, és üdítsd fel magadat, és adok neked jutalmat. Az Isten embere pedig monda a királynak: Ha házad felét adnád is nekem, nem mennék be veled, és nem ennék kenyeret, sem nem innék vizet e helyen; mert így parancsoltatott nékem az Úr szava által, ezt mondván: Ne egyél kenyeret, és ne igyál vizet, és ne térj vissza azon az úton, amelyen jöttél. És más úton ment el, és nem azon az úton tért vissza, amelyen Béthelbe jött. 1 Királyok 13:7–10.

The disobedient prophet had been told of God not to return the way he came. Millerite Adventism had come out of Protestantism represented by Sardis, and they were not to return. Though the disobedient prophet knew full well not to return the way he came, a false prophet of Jeroboam’s kingdom, told him that God had said that the disobedient prophet should return to the false prophet’s home and eat with him. In spite of God’s direction, he did that very thing. Once he had begun to eat the false prophet’s food, the Bible plainly states the prophet of Samaria had lied.

Az engedetlen prófétának Isten megmondta, hogy ne azon az úton térjen vissza, amelyen jött. A millerita adventizmus kijött a Sardisszal jelképezett protestantizmusból, és nem volt szabad visszatérnie. Jóllehet az engedetlen próféta nagyon is jól tudta, hogy nem azon az úton szabad visszatérnie, amelyen jött, Jeroboám királyságának egy hamis prófétája azt mondta neki, hogy Isten azt mondta: az engedetlen prófétának vissza kell térnie a hamis próféta házába, és ennie kell vele. Isten útmutatása ellenére pontosan ezt tette. Miután enni kezdte a hamis próféta ételét, a Biblia világosan kijelenti, hogy a samáriai próféta hazudott.

> Now there dwelt an old prophet in Bethel; and his sons came and told him all the works that the man of God had done that day in Bethel: the words which he had spoken unto the king, them they told also to their father. And their father said unto them, What way went he? For his sons had seen what way the man of God went, which came from Judah. And he said unto his sons, Saddle me the ass. So they saddled him the ass: and he rode thereon, And went after the man of God, and found him sitting under an oak: and he said unto him, Art thou the man of God that camest from Judah? And he said, I am. Then he said unto him, Come home with me, and eat bread. And he said, I may not return with thee, nor go in with thee: neither will I eat bread nor drink water with thee in this place: For it was said to me by the word of the Lord, Thou shalt eat no bread nor drink water there, nor turn again to go by the way that thou camest. He said unto him, I am a prophet also as thou art; and an angel spake unto me by the word of the Lord, saying, Bring him back with thee into thine house, that he may eat bread and drink water. But he lied unto him. So he went back with him, and did eat bread in his house, and drank water. 1 Kings 13:11–19.

> Lakott pedig egy öreg próféta Bételben; és fiai eljöttek, és elbeszélték neki mindazokat a cselekedeteket, amelyeket azon a napon az Isten embere Bételben véghezvitt; azokat a szavakat is, amelyeket a királyhoz szólt, elmondták atyjoknak. És atyjuk ezt mondta nekik: Melyik úton ment el? Mert fiai látták, melyik úton ment el az Isten embere, aki Júdából jött. És ezt mondta fiainak: Nyergeljétek fel nekem a szamarat. Azok pedig felnyergelték neki a szamarat; és ő felült rá, És az Isten embere után ment, és megtalálta őt, amint egy tölgyfa alatt ült; és ezt mondta neki: Te vagy-é az Isten embere, aki Júdából jöttél? Ő pedig ezt mondta: Én vagyok. Akkor ezt mondta neki: Jöjj haza velem, és egyél kenyeret. Ő pedig ezt mondta: Nem térhetek vissza veled, és nem mehetek be veled; kenyeret sem eszem, vizet sem iszom veled ezen a helyen: Mert az Úr igéje által az a parancs adatott nekem: Ne egyél ott kenyeret, és ne igyál vizet, és ne térj vissza azon az úton, amelyen jöttél. Ő pedig ezt mondta neki: Én is próféta vagyok, miképpen te; és egy angyal szólt hozzám az Úr igéje által, ezt mondván: Hozd vissza őt magaddal a házadba, hogy kenyeret egyék és vizet igyék. De hazudott neki. Így hát visszatért vele, és kenyeret evett az ő házában, és vizet ivott. 1Királyok 13:11–19.

The disobedient prophet ate and drank with the lying prophet of Samaria, meaning he accepted the message of an apostate prophet, and rejected the message of the Lord. The message he had faithfully delivered the same day. He knew full well he was not to return, but he did it anyway. Sister White informs us that if the “son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent.” In Millerite history the first angel had lightened the earth with its glory. In 1840, the first angel’s message was carried to every mission station in the world.

Az engedetlen próféta együtt evett és ivott Samária hazug prófétájával, ami azt jelenti, hogy elfogadta egy hitehagyott próféta üzenetét, és elvetette az Úr üzenetét. Azt az üzenetet, amelyet ugyanazon a napon hűségesen hirdetett. Nagyon jól tudta, hogy nem szabad visszatérnie, mégis megtette. White testvérnő arról tájékoztat bennünket, hogy ha a „csalárdság fiát és a hamis tanút befogadja egy egyház, amely nagy világosságot, nagy bizonyítékot kapott, akkor az az egyház el fogja vetni az Úr által küldött üzenetet”. A millerita történelemben az első angyal megvilágosította a földet az ő dicsőségével. 1840-ben az első angyal üzenetét a világ minden misszióállomására eljuttatták.

> “The tidings of the Lord’s soon coming in power and great glory to our world is truth, and in 1840 many voices were raised in its proclamation.” Manuscript Releases, volume 9, 134.

> „Az a hír, hogy az Úr hamarosan eljön e világra hatalommal és nagy dicsőséggel, igazság, és 1840-ben sok hang emelkedett fel ennek hirdetésére.” Manuscript Releases, 9. kötet, 134.

Shortly thereafter, Millerite Adventism returned to “the lie” of apostate Protestantism’s methodology, and discarded “the message of the Lord” which God had sent through William Miller. They discarded the message of Moses as presented by Elijah, and the “lie” received at the beginning in Millerite history, represents the “lie” that is believed at the end; the “lie” which brings strong delusion upon Laodicean Adventism.

Nem sokkal ezután a millerita adventizmus visszatért a hitehagyott protestantizmus módszertanának „hazugságához”, és elvetette „az Úr üzenetét”, amelyet Isten William Miller által küldött. Elvetették Mózes üzenetét, amint azt Illés bemutatta, és a „hazugság”, amelyet a kezdetkor, a millerita történelem elején fogadtak el, azt a „hazugságot” jelképezi, amelyet a vég idején hisznek el; azt a „hazugságot”, amely erős tévelygést hoz a laodiceai adventizmusra.

> And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:10–12.

> És a gonoszság minden csalárdságával azok között, akik elvesznek; mivel nem fogadták be az igazság szeretetét, hogy üdvözüljenek. És ezért Isten erős tévelygést bocsát rájuk, hogy higgyenek a hazugságnak; hogy mindnyájan elkárhozzanak, akik nem hittek az igazságnak, hanem gyönyörűségüket lelték a hamisságban. 2 Thesszalonika 2:10–12.

We are attempting to demonstrate the role of Elijah as a symbol in connection with the parallel histories of the horn of Protestantism and the horn of Republicanism during the period that the sixth kingdom of Bible prophecy reigns. The difficulty in bringing all the issues of 1863 together prophetically, at least for me, is the various interrelated lines that border on the concept of “circuitous logic”. A straight forward logic is always the best approach, but identifying divine truths and the relationships of those truths to each other is a difficult work, for they are found in the Bible “here a little and there a little.”

Arra törekszünk, hogy bemutassuk Illés szerepét mint jelképet a protestantizmus szarvának és a republikanizmus szarvának párhuzamos történelmével összefüggésben azon időszak alatt, amikor a bibliai prófécia hatodik királysága uralkodik. Az 1863-mal kapcsolatos valamennyi kérdés prófétai egybefoglalásának nehézsége — legalábbis számomra — az a sokféle, egymással összefüggő gondolatmenet, amelyek a „körkörös logika” fogalmát súrolják. Az egyenes, világos logika mindig a legjobb megközelítés, ám az isteni igazságok azonosítása, valamint e igazságok egymáshoz való viszonyának felismerése nehéz munka, mert a Bibliában „itt egy kevés, ott egy kevés” módján találhatók meg.

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little. Isaiah 28:9, 10.

> Kit tanít ismeretre, és kivel érteti meg a tanítást? A tejtől elválasztottakkal, az emlőtől elszoktatottakkal. Mert parancsolatnak parancsolatra kell következnie, parancsolatnak parancsolatra; sornak sorra, sornak sorra; itt egy kevés, ott egy kevés. Ézsaiás 28:9, 10.

It is also a difficult work when your target audience consists of those that are familiar with the primary truths you are addressing, but others are new to it all. Virtually all the truths I intend to give an overview of in this article, can be found in Habakkuk’s Tables. For fear of sounding as if I am using ‘circuitous logic’, I am going to tell you where we are going, in advance of actually going there.

Nehéz feladat az is, amikor a célközönséged részben olyanokból áll, akik ismerik azokat az alapvető igazságokat, amelyekkel foglalkozol, míg mások számára mindez teljesen új. Gyakorlatilag minden igazság, amelyről ebben a cikkben áttekintést kívánok adni, megtalálható Habakuk Tábláiban. Annak elkerülése végett, hogy úgy hangozzék, mintha „körben forgó logikát” alkalmaznék, előre el fogom mondani, hová tartunk, még mielőtt ténylegesen odajutnánk.

In 1863, Laodicean Millerite Adventism set up an image of jealousy. The image of jealousy represents the first of Laodicean Adventism’s four generations.

1863-ban a laodiceai millerita adventizmus felállította a féltékenység bálványképét. A féltékenység bálványképe a laodiceai adventizmus négy nemzedékének elsőjét jelképezi.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. Ezekiel 8:5.

> Akkor ezt mondta nekem: Emberfia, emeld fel most szemeidet észak felé. Én tehát felemeltem szemeimet észak felé, és íme, az oltár kapujánál, a bejáratnál, északra volt ez a féltékenység bálványképe. Ezékiel 8:5.

The four generations of the Seventh-day Adventist church are represented in various passages of Scripture, but I employ Ezekiel eight as the primary point of reference. The reason for this is that chapter eight leads into chapter nine. In Ezekiel nine, the sealing of the one hundred and forty-four thousand is illustrated, and in Testimonies, volume five, Sister White clearly identifies this fact. In Sister White’s comments she clearly addresses two classes of worshippers in Jerusalem when the sealing takes place. Ezekiel does the same thing, and the class that does not receive the seal are represented in chapter eight.

A Hetednapi Adventista Egyház négy nemzedéke a Szentírás különböző szakaszaiban kerül bemutatásra, de elsődleges hivatkozási pontként Ezékiel nyolcadik fejezetét használom. Ennek oka az, hogy a nyolcadik fejezet átvezet a kilencedik fejezetbe. Ezékiel kilencedik fejezetében a száznegyvennégyezer elpecsételése kerül szemléltetésre, és a Testimonies ötödik kötetében White testvérnő világosan azonosítja ezt a tényt. White testvérnő megjegyzéseiben világosan kétféle imádó osztályról beszél Jeruzsálemben abban az időben, amikor az elpecsételés végbemegy. Ezékiel ugyanezt teszi, és azt az osztályt, amely nem kapja meg a pecsétet, a nyolcadik fejezet ábrázolja.

> “The class who do not feel grieved over their own spiritual declension, nor mourn over the sins of others, will be left without the seal of God. The Lord commissions His messengers, the men with slaughtering weapons in their hands: ‘Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.’

> Azok az emberek, akik nem éreznek bánkódást saját lelki hanyatlásuk miatt, és nem gyászolják mások bűneit, Isten pecsétje nélkül maradnak. Az Úr megbízza követeit, a kezükben öldöklő fegyvereket tartó férfiakat: „Menjetek utána a városon át, és sújtsatok: szemetek ne kíméljen, és ne irgalmazzatok; öljetek meg mindenestül véneket és ifjakat, szüzeket, kisgyermekeket és asszonyokat; de ahhoz az emberhez ne közeledjetek, akin a jegy van; és az én szenthelyemen kezdjétek. Akkor kezdték a véneken, akik a ház előtt voltak.”

> “Here we see that the church—the Lord’s sanctuary—was the first to feel the stroke of the wrath of God. The ancient men, those to whom God had given great light and who had stood as guardians of the spiritual interests of the people, had betrayed their trust. They had taken the position that we need not look for miracles and the marked manifestation of God’s power as in former days. Times have changed. These words strengthen their unbelief, and they say: The Lord will not do good, neither will He do evil. He is too merciful to visit His people in judgment. Thus ‘Peace and safety’ is the cry from men who will never again lift up their voice like a trumpet to show God’s people their transgressions and the house of Jacob their sins. These dumb dogs that would not bark are the ones who feel the just vengeance of an offended God. Men, maidens, and little children all perish together.” Testimonies, volume 5, 211.

> „Itt látjuk, hogy az egyházat — az Úr szentélyét — érte először Isten haragjának csapása. A vének, azok, akiknek Isten nagy világosságot adott, és akik a nép lelki érdekeinek őrizőiként álltak, hűtlenekké lettek megbízatásukhoz. Azt az álláspontot vették fel, hogy nincs szükségünk arra, hogy csodákra és Isten hatalmának olyan nyilvánvaló megnyilatkozására számítsunk, mint a korábbi napokban. Az idők megváltoztak. Ezek a szavak megerősítik hitetlenségüket, és ezt mondják: Az Úr sem jót nem tesz, sem rosszat nem tesz. Túl irgalmas ahhoz, hogy ítélettel látogassa meg népét. Így a „Békesség és biztonság” a kiáltás azoknak az embereknek az ajkán, akik soha többé nem emelik fel szavukat, mint a trombita, hogy megmutassák Isten népének vétkeit és Jákób házának bűneit. Ezek a néma ebek, amelyek nem akartak ugatni, azok, akik megérzik a megsértett Isten igazságos bosszúját. Férfiak, leányok és kisgyermekek mind együtt vesznek el.” Bizonyságtételek, 5. kötet, 211.

Chapter eight is describing those in Jerusalem–“the church” that in the fourth of the four generations–represented as bowing down to the sun.

A nyolcadik fejezet azokat írja le Jeruzsálemben – „az egyházat” –, akik a négy nemzedék közül a negyedikben vannak, s akiket úgy ábrázol, mint akik leborulnak a nap előtt.

> And he brought me into the inner court of the Lord’s house, and, behold, at the door of the temple of the Lord, between the porch and the altar, were about five and twenty men, with their backs toward the temple of the Lord, and their faces toward the east; and they worshipped the sun toward the east. Then he said unto me, Hast thou seen this, O son of man? Is it a light thing to the house of Judah that they commit the abominations which they commit here? for they have filled the land with violence, and have returned to provoke me to anger: and, lo, they put the branch to their nose. Therefore will I also deal in fury: mine eye shall not spare, neither will I have pity: and though they cry in mine ears with a loud voice, yet will I not hear them. Ezekiel 8:16–18.

> És bevitt engem az Úr házának belső udvarába, és íme, az Úr templomának bejáratánál, a tornác és az oltár között mintegy huszonöt férfi volt, háttal az Úr templomának, arccal pedig kelet felé; és a napot imádták kelet felé fordulva. Akkor ezt mondta nekem: Láttad-e ezt, embernek fia? Vajon csekély dolog-e Júda háza előtt, hogy elkövetik itt ezeket az utálatosságokat? Mert erőszakkal töltötték meg a földet, és ismét arra vetemedtek, hogy haragra ingereljenek engem; és íme, az ágacskát az orrukhoz tartják. Azért én is búsulásomban cselekszem majd velük: szemem nem kímél, és nem könyörülök; és ha nagy szóval kiáltanak is füleimbe, mégsem hallgatom meg őket. Ezékiel 8:16–18.

Just as with the evil report of the ten spies, the twenty-five leaders of the rebellion that are worshipping the sun have “provoked” the Lord to anger. The Sunday law is the “day of provocation” which the prophets point forward to. Chapter nine describes those that receive the seal of God at the same point in time, for it is simply repeating and enlarging upon chapter eight.

Miként a tíz kém gonosz híradása esetében, úgy a napot imádó lázadás huszonöt vezetője is „haragra ingerelte” az Urat. A vasárnaptörvény a „haragra ingerlés napja”, amelyre a próféták előre mutatnak. A kilencedik fejezet ugyanebben az időpontban írja le azokat, akik Isten pecsétjét kapják, mert egyszerűen a nyolcadik fejezetet ismétli meg és bővíti ki.

> “This sealing of the servants of God [Revelation seven] is the same that was shown to Ezekiel in vision.” Testimonies to Ministers, 445.

> „Isten szolgáinak ez az elpecsételése [Jelenések könyve 7.] ugyanaz, amely Ezékielnek látomásban megmutattatott.” Testimonies to Ministers, 445.

In 1863, the first generation of Laodicean Adventism began its wandering through the wilderness. The prophetic history that identifies the image of jealousy in 1863, was the golden calf of Aaron. The prophetic characteristics of the golden calf are that it was an image of a beast, and it was gold. Gold is the symbol of Babylon, so Aaron’s golden calf was the image of the beast of Babylon. The image of the beast is only defined as the combination of church and state with the church in control of the relationship.

1863-ban a laodiceai adventizmus első nemzedéke megkezdte pusztai vándorlását. Az a prófétai történet, amely 1863-ban azonosítja a féltékenység képét, Áron aranyborja volt. Az aranyborjú prófétai jellemzői az, hogy egy fenevad képe volt, és aranyból volt. Az arany Babilon jelképe, így Áron aranyborja a babiloni fenevad képe volt. A fenevad képe kizárólag úgy van meghatározva, mint egyház és állam összekapcsolódása, amely viszonyban az egyház gyakorolja az irányítást.

> “But what is the ‘image to the beast’? and how is it to be formed? The image is made by the two-horned beast, and is an image to the beast. It is also called an image of the beast. Then to learn what the image is like and how it is to be formed we must study the characteristics of the beast itself—the papacy.

> „De mi a „fenevad képmása”? és miként kell létrejönnie? A képmást a kétszarvú fenevad készíti, és a fenevad képmása az. Azt is a fenevad képmásának nevezik. Ahhoz tehát, hogy megtudjuk, milyen a képmás, és miként kell létrejönnie, magának a fenevadnak — a pápaságnak — a jellemzőit kell tanulmányoznunk.

> “When the early church became corrupted by departing from the simplicity of the gospel and accepting heathen rites and customs, she lost the Spirit and power of God; and in order to control the consciences of the people, she sought the support of the secular power. The result was the papacy, a church that controlled the power of the state and employed it to further her own ends, especially for the punishment of ‘heresy.’ In order for the United States to form an image of the beast, the religious power must so control the civil government that the authority of the state will also be employed by the church to accomplish her own ends.” The Great Controversy, 443.

> „Amikor az ősegyház megrontatott azáltal, hogy eltávozott az evangélium egyszerűségétől, és pogány szertartásokat és szokásokat fogadott el, elvesztette Isten Lelkét és hatalmát; és hogy uralhassa a nép lelkiismeretét, a világi hatalom támogatását kereste. Ennek eredménye lett a pápaság, egy olyan egyház, amely az államhatalmat ellenőrizte, és azt saját céljai előmozdítására használta fel, különösen az ‘eretnekség’ megbüntetésére. Ahhoz, hogy az Egyesült Államok kialakítsa a fenevad képét, a vallási hatalomnak oly módon kell uralma alá vonnia a polgári kormányzatot, hogy az állam tekintélyét is az egyház használja fel saját céljainak megvalósítására.” A nagy küzdelem, 443.

The calf built by Aaron, was built when Moses was receiving the Ten Commandments. The second commandment forbids the worship of idols, and includes a partial description of God’s character, when it identifies God as a jealous God.

Az Áron által készített borjú akkor készült, amikor Mózes a Tízparancsolatot vette át. A második parancsolat tiltja a bálványok imádását, és részleges leírást is ad Isten jelleméről, amikor úgy azonosítja Istent, mint féltőn szerető Istent.

> Thou shalt not make unto thee any graven image, or any likeness of anything that is in heaven above, or that is in the earth beneath, or that is in the water under the earth: Thou shalt not bow down thyself to them, nor serve them: for I the Lord thy God am a jealous God, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation of them that hate me; And showing mercy unto thousands of them that love me, and keep my commandments. Exodus 20:4–6.

> Ne csinálj magadnak faragott képet, sem semmi hasonmást arról, ami fenn az égben, vagy ami lenn a földön, vagy ami a föld alatt a vizekben van. Ne imádd és ne tiszteld azokat; mert én, az Úr, a te Istened, féltőn szerető Isten vagyok, aki megbüntetem az atyák bűnét a fiakban harmad- és negyedíziglen azokon, akik engem gyűlölnek; de irgalmasságot cselekszem ezeríziglen azokkal, akik engem szeretnek, és megtartják az én parancsolataimat. 2Mózes 20:4–6.

Aaron’s image of the golden calf, being an idol, represents an image of jealousy, for it produced the righteous indignation that compelled Moses to throw down and break the first two tables of the Ten Commandments. We intend to show that the counterfeit chart of 1863, was represented by Aaron’s golden calf. God’s jealousy was manifested towards Aaron’s golden calf, for the golden calf represented a false god. The calf was the counterfeit representation of God. Aaron proclaimed that it represented the gods that had delivered them from Egyptian bondage. The two tables which Moses broke in that very history, were a “transcript” of the true God’s character, the God that had actually brought them out of Egypt. The counterfeit chart produced in 1863, is an image of jealousy, for it broke the two tables of Habakkuk chapter two by removing the seven times of Moses’ oath.

Áron aranyborjúképe, mivel bálvány volt, a féltékenység képét jelképezi, mert előidézte azt az igazságos felháborodást, amely arra kényszerítette Mózest, hogy ledobja és összetörje a Tízparancsolat első két kőtábláját. Azt kívánjuk bemutatni, hogy az 1863-as hamisított táblázatot Áron aranyborja jelképezte. Isten féltékenysége Áron aranyborja ellen nyilvánult meg, mert az aranyborjú hamis istent képviselt. A borjú Isten hamisított ábrázolása volt. Áron azt hirdette, hogy az azokat az isteneket jelképezi, akik megszabadították őket az egyiptomi szolgaságból. Az a két kőtábla pedig, amelyet Mózes éppen ebben a történetben tört össze, az igaz Isten jellemének „átirata” volt, annak az Istennek, aki valójában kihozta őket Egyiptomból. Az 1863-ban készített hamisított táblázat a féltékenység képe, mert összetörte Habakuk második fejezetének két tábláját azáltal, hogy eltávolította Mózes esküjének hét idejét.

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74, 75.

> „Láttam, hogy az 1843-as táblázatot az Úr keze irányította, és hogy azt nem szabad megváltoztatni; hogy a számadatok olyanok voltak, amilyeneknek Ő akarta őket; hogy az Ő keze volt fölötte, és elrejtett egy tévedést némely számadatban, úgyhogy senki sem láthatta azt, amíg az Ő keze el nem távolíttatott.” Early Writings, 74, 75.

Further Ellen White adds to the command not to altar the 1843 chart, with the qualifications of “except by inspiration.”

Ellen White továbbá az 1843-as ábrára vonatkozó, annak megváltoztatását tiltó parancshoz hozzáfűzi ezt a megszorítást: „kivéve ihletés által.”

> “I saw that the old chart was directed by the Lord, and that not a figure of it should be altered except by inspiration. I saw that the figures of the chart were as God would have them, and that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none should see it till His hand was removed.” Spalding and Magan, 2.

> „Láttam, hogy a régi táblázatot az Úr irányította, és annak egyetlen számát sem szabad megváltoztatni, csak ihletés által. Láttam, hogy a táblázat számai úgy voltak, amint Isten akarta, és hogy az Ő keze fölötte volt, és elrejtett egy tévedést némely számokban, hogy senki se lássa azt, míg az Ő keze el nem távolíttatik.” Spalding and Magan, 2.

James and Ellen White were living with Otis Nichol’s family, when Nichol’s prepared and produced the 1850 chart. The only thing that was “altered” with the 1850 chart, was that the year ‘1844’ was used to replace the year ‘1843,’ that had been represented upon the 1843 chart. The only thing “altered” was a correction of the “mistake” that God had held His hand over. The inspiration of the prophetess was in the very home where the 1843 chart was “altered” into the 1850 chart, and the seven times of Leviticus twenty-six remained enshrined upon that chart, as it had been on the 1843 chart.

James és Ellen White Otis Nichol családjával éltek együtt, amikor Nicholék elkészítették és kiadták az 1850-es táblázatot. Az egyetlen dolog, amelyet az 1850-es táblázaton „megváltoztattak”, az volt, hogy az 1843-as táblázaton szereplő „1843” évet az „1844” évvel helyettesítették. Az egyetlen „változtatás” annak a „hibának” a kijavítása volt, amely fölött Isten rajta tartotta a kezét. A prófétanő ihletése ott volt abban az otthonban, ahol az 1843-as táblázatot „megváltoztatták” az 1850-es táblázattá, és a Léviták könyve huszonhatodik fejezetének hét ideje továbbra is azon a táblázaton maradt megörökítve, miként az 1843-as táblázaton is szerepelt.

The second commandment includes another piece of this prophetic puzzle, for it identifies that God counts the generations until He visits the iniquity that occurs. 1863, began the first of four generations of the Seventh-day Adventist church, for the Millerite movement ended at that point.

A második parancsolat e prófétai kirakósnak egy újabb darabját tartalmazza, mert megjelöli, hogy Isten számon tartja a nemzedékeket mindaddig, amíg meglátogatja a bekövetkező vétket. 1863 a Hetednapi Adventista Egyház négy nemzedékének elsőjét kezdte meg, mert ekkor ért véget a millerita mozgalom.

The two tables of the Ten Commandments typify the two tables of Habakkuk, but they also typify the two wave loaves of Pentecost, which were the only offering in the sanctuary service that included sin. The manifestation of God’s power in the giving of the Ten Commandments, the manifestation of God’s power at the Pentecostal outpouring and the manifestation of God’s power in the history of the two charts of the Millerites, all typify the final manifestation of the outpouring of the Holy Spirit in the latter rain. The two wave loaves of Pentecost represent the one hundred and forty-four thousand who are lifted up as an ensign during the latter rain.

A Tízparancsolat két kőtáblája Habakuk két táblájának előképe, de ugyanakkor a pünkösd két meglóbált kenyerének is előképe, amely az egyetlen olyan áldozat volt a szentélyszolgálatban, amely magában foglalta a bűnt. Isten hatalmának megnyilatkozása a Tízparancsolat adásakor, Isten hatalmának megnyilatkozása a pünkösdi kitöltetéskor, valamint Isten hatalmának megnyilatkozása a milleriták két táblázatának történetében egyaránt a Szentlélek kitöltetésének végső megnyilatkozását jelképezi a késői esőben. A pünkösd két meglóbált kenyere azt a száznegyvennégyezeret jelképezi, akik a késői eső idején zászlóként emeltetnek fel.

The Pentecostal wave loaves were to be prepared with “leaven”, which represents sin, but the leaven was destroyed by the process of baking.

A pünkösdi lengetési kenyereket „kovásszal” kellett elkészíteni, amely a bűnt jelképezi, de a kovász a sütés folyamata által megsemmisült.

> In the mean time, when there were gathered together an innumerable multitude of people, insomuch that they trode one upon another, he began to say unto his disciples first of all, Beware ye of the leaven of the Pharisees, which is hypocrisy. Luke 12:1.

> Eközben, amikor megszámlálhatatlan sokaság gyűlt össze, annyira, hogy egymást taposták, mindenekelőtt így kezdett szólni tanítványaihoz: Óvakodjatok a farizeusok kovászától, amely a képmutatás. Lukács 12:1.

The wave loaves were a first fruit offering.

A lengetett kenyerek zsengeáldozat voltak.

> Ye shall bring out of your habitations two wave loaves of two tenth deals: they shall be of fine flour; they shall be baken with leaven; they are the firstfruits unto the Lord. Leviticus 23:17.

> Lakóhelyeitekről két meglengetett kenyeret hozzatok fel, két tized efa finomlisztből; kovásszal sütve legyenek; ezek az Úrnak szentelt zsengék. 3Mózes 23:17.

The one hundred and forty-four thousand are the first fruit offering in the last days.

A száznegyvennégyezer az utolsó napok zsengeáldozata.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. And I heard a voice from heaven, as the voice of many waters, and as the voice of a great thunder: and I heard the voice of harpers harping with their harps: And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:1–5.

> És látám, és ímé, a Bárány ott áll vala a Sion hegyén, és vele együtt száznegyvennégyezer, akiknek homlokára az ő Atyjának neve vala felírva. És hallék szózatot az égből, mint sok vizek zúgását, és mint nagy mennydörgés hangját; és hallám a hárfások hangját, akik az ő hárfáikon játszanak vala. És mintegy új éneket énekelének a királyiszék előtt, a négy lelkes állat előtt és a vének előtt; és senki sem tanulhatta meg azt az éneket, hanem csak a száznegyvennégyezer, akik megváltattak a földről. Ezek azok, akik asszonyokkal meg nem fertőztették magukat; mert szüzek. Ezek azok, akik követik a Bárányt, valahová megy. Ezek váltattak meg az emberek közül, zsengéül az Istennek és a Báránynak. És az ő szájukban nem találtatott álnokság; mert feddhetetlenek az Isten királyiszéke előtt. Jelenések 14:1–5.

The class of worshippers in the last days who never die, represented by Elijah will have fully overcome sin, for the fire of purification that is brought upon them by the Messenger of the Covenant, thoroughly bakes out and removes the leaven, from the sons of Levi.

Az utolsó napokban élő, Illés által jelképezett imádók csoportja, akik soha meg nem halnak, teljesen győzelmet aratott a bűn fölött; mert a megtisztítás tüze, amelyet a Szövetség Követe hoz rájuk, a Lévi fiaiból alaposan kiégeti és eltávolítja a kovászt.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Íme, elküldöm az én követemet, és ő készíti meg előttem az utat; és hirtelen eljön templomába az Úr, akit ti kerestek, a szövetség követe, akiben gyönyörködtök; íme, eljön, ezt mondja a Seregek Ura. De ki állhat meg az ő eljövetelének napján? és ki maradhat állva, amikor megjelenik? mert olyan ő, mint az ötvös tüze, és mint a ruhatisztítók lúgja: És ott ül majd mint az ezüst ötvöse és megtisztítója; és megtisztítja Lévi fiait, és megtisztogatja őket, mint az aranyat és az ezüstöt, hogy igazságban való áldozatot vigyenek az Úrnak. Akkor kedves lesz az Úr előtt Júda és Jeruzsálem áldozata, mint a régi napokban és mint a hajdani esztendőkben. Malakiás 3:1–4.

The offering that is “as the days of old” is the Pentecostal wave offering of two loaves. It was lifted up as an offering, identifying the two prophets that were slain in the streets, and who are then lifted up to heaven as an ensign, at the beginning of the Sunday law crisis.

Az az áldozat, amely „mint a hajdani napokban”, a pünkösdi lengetett áldozat, a két kenyér. Áldozatul emeltetett fel, azonosítva a két prófétát, akiket megöltek az utcákon, és akik azután jelvényként felemeltetnek a mennybe, a vasárnaptörvény-válság kezdetén.

When Aaron produced his golden calf, he pronounced that the calf was the gods that had brought them out of Egypt, and then proclaimed a feast to the Lord.

Amikor Áron elkészítette az aranyborjút, kijelentette, hogy ez a borjú azok az istenek, akik kihozták őket Egyiptomból, majd ünnepet hirdetett az Úrnak.

> And he received them at their hand, and fashioned it with a graving tool, after he had made it a molten calf: and they said, These be thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And when Aaron saw it, he built an altar before it; and Aaron made proclamation, and said, Tomorrow is a feast to the Lord. Exodus 32:4, 5.

> És átvette azt a kezükből, vésőszerszámmal megmunkálta, és öntött borjút készített belőle; és azt mondták: Ezek a te isteneid, ó, Izráel, akik felhoztak téged Egyiptom földjéről. Amikor Áron ezt látta, oltárt épített elébe; majd Áron kihirdette, és ezt mondta: Holnap ünnep lesz az Úrnak. 2Mózes 32:4–5.

When the northern kingdom of Israel broke away from the southern kingdom of Judah, Jeroboam, the first king of Israel purposely introduced a counterfeit worship service in two cities, made the same pronouncement as Aaron, claiming his two golden calves were the gods that brought them out of Egypt, and ordained a counterfeit feast as had Aaron.

Amikor Izrael északi királysága elszakadt Júda déli királyságától, Jeroboám, Izrael első királya szándékosan hamis istentiszteleti rendet vezetett be két városban, ugyanazt a kijelentést tette, mint Áron, azt állítva, hogy két aranyborja azok az istenek, akik kihozták őket Egyiptomból, és Áronéhoz hasonló hamis ünnepet rendelt el.

> And Jeroboam said in his heart, Now shall the kingdom return to the house of David: If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. And this thing became a sin: for the people went to worship before the one, even unto Dan. And he made an house of high places, and made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi. And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. 1 Kings 12:26–33.

> Jeroboám pedig ezt mondta szívében: Most visszatér a királyság Dávid házához. Ha ez a nép felmegy, hogy áldozatot mutasson be az Úr házában Jeruzsálemben, akkor e nép szíve ismét urához, Roboámhoz, Júda királyához fordul, engem pedig megölnek, és visszatérnek Roboámhoz, Júda királyához. Ekkor a király tanácsot tartott, és készíttetett két aranyborjút, és ezt mondta nekik: Túl sok nektek felmenni Jeruzsálembe; íme, a te isteneid, ó Izráel, akik felhoztak téged Egyiptom földjéről. Az egyiket Béthelben állította fel, a másikat pedig Dánba helyezte. És ez a dolog bűnné lett; mert a nép elment, hogy imádja az egyiket, egészen Dánig. Magaslatok házát is készíttetett, és papokat rendelt a nép legalacsonyabb soraiból, akik nem Lévi fiai közül valók voltak. Jeroboám pedig ünnepet rendelt a nyolcadik hónapban, a hónap tizenötödik napján, hasonlóan ahhoz az ünnephez, amely Júdában volt, és áldozott az oltáron. Így cselekedett Béthelben is, áldozva a borjaknak, amelyeket készíttetett; és Béthelben állította szolgálatba a magaslatok papjait, amelyeket készíttetett. Így áldozott azon az oltáron, amelyet Béthelben készíttetett, a nyolcadik hónap tizenötödik napján, abban a hónapban, amelyet a maga szívéből eszelt ki; és ünnepet rendelt Izráel fiainak; és áldozott az oltáron, és tömjént égetett. 1Királyok 12:26–33.

Dan means judgment, and represents a state; Bethel means the house of God. With Aaron’s rebellion as with king Jeroboam’s the symbols identify the combination of church and state that ultimately takes place at the Sunday law in the United States.

Dán ítéletet jelent, és egy állapotot jelképez; Béthel Isten házát jelenti. Áron lázadásában, miként Jeroboám királyéban is, e jelképek az egyház és az állam ama összefonódását azonosítják, amely végül az Egyesült Államokban a vasárnaptörvény idején valósul meg.

The Sunday law occurs at the end of Adventism and in the beginning of Adventism, the movement, which had been identified as the Protestant horn in the summer of 1844, came together legally with the Republican horn. Thus, Aaron and Jeroboam’s rebellion represents both 1863, and the soon-coming Sunday law.

A vasárnaptörvény az adventizmus végén következik be, és az adventizmus kezdetén az a mozgalom, amelyet 1844 nyarán a protestáns szarvként azonosítottak, jogilag egyesült a republikánus szarvval. Így Áron és Jeroboám lázadása egyaránt az 1863-as évet és a hamarosan bekövetkező vasárnaptörvényt jelképezi.

The reason that the messenger of the covenant purifies the “sons of Levi” and not any other of the tribes, is because at the rebellion of Aaron’s golden calf, it was the Levites that stood with Moses. For their faithfulness, they were then made the tribe that represented the priesthood, an honor which had been previously designed to consist of the firstborn of each of the tribes. This is why Jeroboam made sure that his counterfeit priesthood was not of the sons of Levi, and instead made his priesthood “of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi.”

Azért tisztítja meg a szövetség követe „Lévi fiait”, és nem bármely más törzset, mert Áron aranyborjú miatti lázadása idején a léviták álltak Mózes mellé. Hűségükért akkor ők lettek a papi szolgálatot képviselő törzs, amely tisztséget korábban úgy rendelték el, hogy az az egyes törzsek elsőszülötteiből álljon. Ezért ügyelt Jeroboám arra, hogy hamis papi rendje ne Lévi fiai közül való legyen, hanem papjait „a nép legaljából tette, akik nem Lévi fiai közül valók voltak.”

The sons of Levi are those that are purified by fire as an ensign, or wave offering during the Sunday law crisis. The history of the Sunday law crisis in the last days, was typified by the crisis of 1863, when the newly identified Protestant horn became legally attached to the Republican horn. We have one more line of history to address before we begin to work through the passages we have just referenced.

Lévi fiai azok, akik a vasárnaptörvény válsága idején tűz által megtisztíttatnak mint jel, illetve mint lengetett áldozat. A vasárnaptörvény válságának történetét az utolsó napokban az 1863-as válság jelképezte, amikor az újonnan azonosított protestáns szarv jogilag a republikánus szarvhoz kapcsolódott. Még egy történelmi vonallal kell foglalkoznunk, mielőtt hozzákezdenénk az imént hivatkozott szakaszok végigkövetéséhez.

That line is the year 1856, and we will address that in our next article.

Ez a vonal az 1856-os esztendő, és ezzel a következő cikkünkben foglalkozunk majd.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> „Krisztus eljövetele mint a mi főpapunk a szentek szentjébe, a szentély megtisztítása végett, amint azt Dániel 8:14 bemutatja; az Emberfiának eljövetele az Öregkorúhoz, amint azt Dániel 7:13 tárja elénk; valamint az Úrnak az Ő templomába való eljövetele, amelyet Malakiás előre megjövendölt — mind ugyanannak az eseménynek a leírásai; és ezt ábrázolja a vőlegénynek a menyegzőre való megérkezése is, amelyet Krisztus a tíz szűzről szóló példázatban ír le, a Máté 25-ben.” A nagy küzdelem, 426.

Back to Articles