Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Five

Dániel könyve – Százötös نمبر

The Progressive Rejection of the Gospel: From Christ’s Birth to Stephen’s Stoning

Az evangélium fokozatos elutasítása: Krisztus születésétől István megkövezéséig

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the last article we noted that inspiration identified that the Jews “sealed their rejection” of the gospel at the cross, and then confirmed their rejection again at the stoning of Stephen. How can this be? Of course, the rejection of the gospel by the quibbling Jews of that history was accomplished progressively. They had already been passed by at His birth. Christ’s birth to the stoning of Stephen illustrates a progressive rejection of the gospel.

Az előző cikkben megjegyeztük, hogy az ihletés rámutatott: a zsidók a keresztnél „végleg megpecsételték” az evangélium elutasítását, majd István megkövezésekor ismét megerősítették elutasításukat. Hogyan lehetséges ez? Természetesen az evangélium elutasítása ama történelmi időszak kötekedő zsidói részéről fokozatosan ment végbe. Már az Ő születésekor félre lettek állítva. Krisztus születésétől István megkövezéséig az evangélium fokozatos elutasítása szemléltethető.

> “Men know it not, but the tidings fill heaven with rejoicing. With a deeper and more tender interest the holy beings from the world of light are drawn to the earth. The whole world is brighter for His presence. Above the hills of Bethlehem are gathered an innumerable throng of angels. They wait the signal to declare the glad news to the world. Had the leaders in Israel been true to their trust, they might have shared the joy of heralding the birth of Jesus. But now they are passed by.” The Desire of Ages, 47.

> „Az emberek nem tudják, de e hír betölti a mennyet örvendezéssel. A világosság honából való szent lényeket mélyebb és gyöngédebb érdeklődés vonja a föld felé. Az egész világ fényesebb az Ő jelenléte által. Betlehem halmai felett angyalok megszámlálhatatlan serege gyülekezik. Várják a jelet, hogy kijelentsék a világnak az örömhírt. Ha Izráelben a vezetők hűek lettek volna megbízatásukhoz, osztozhattak volna a Jézus születésének hírüladásával járó örömben. De most mellőztetnek.” Jézus élete, 47.

From the birth of Jesus to the death of Stephen the progressive rejection of the gospel by ancient Israel is illustrated. Acknowledging the Jews rejection of Christ as progressive allows an identification of “sealing their rejection,” at both the cross, where the veil of the temple was rent, and at Stephen’s death. The rending of the veil was a symbol that they were no longer God’s covenant people, and when Stephen was stoned, Stephen saw Jesus standing on the right hand of God, which in Daniel chapter twelve, verse one is a symbol of the close of probation. The destruction of Jerusalem is also a symbol of the close of probation.

Jézus születésétől István haláláig az evangélium ősi Izrael általi fokozatos elutasítása szemléltethető. Annak elismerése, hogy a zsidók Krisztus elutasítása fokozatos volt, lehetővé teszi „elutasításuk megpecsételésének” azonosítását mind a keresztnél, ahol a templom kárpitja kettéhasadt, mind pedig István halálánál. A kárpit kettéhasadása annak jelképe volt, hogy többé nem Isten szövetséges népe, és amikor Istvánt megkövezték, István látta Jézust Isten jobbján állni, ami Dániel könyve tizenkettedik fejezetének első versében a kegyelemidő lezárulásának jelképe. Jeruzsálem pusztulása szintén a kegyelemidő lezárulásának jelképe.

> “The retribution to come upon Jerusalem could be delayed only a short time; and as Christ’s eye rested upon the doomed city, he saw not merely its destruction, but the destruction of a world. He saw that as Jerusalem was given up to destruction, so the world will be given up to its doom. He saw the retribution that will be visited on the adversaries of God. The scenes that were transacted at the destruction of Jerusalem will be repeated at the great and terrible day of the Lord, but in a more fearful manner.” Review and Herald, December 7, 1897.

> „A Jeruzsálemre közelgő megtorlás csak rövid időre késleltethető; és amint Krisztus tekintete a pusztulásra ítélt városon megpihent, nem csupán annak pusztulását látta, hanem egy világ pusztulását is. Látta, hogy miként adatott Jeruzsálem a pusztulásnak, úgy adatik majd a világ is végzetének. Látta a megtorlást, amely Isten ellenségeit fogja sújtani. A Jeruzsálem pusztulásakor lejátszódott jelenetek meg fognak ismétlődni az Úr nagy és rettenetes napján, de még félelmetesebb módon.” Review and Herald, 1897. december 7.

It was only God’s mercy that prevented Jerusalem from being destroyed at the cross.

Csak Isten irgalma akadályozta meg, hogy Jeruzsálem a keresztnél elpusztuljon.

> “In the Jews’ crucifixion of Christ was involved the destruction of Jerusalem. The blood shed upon Calvary was the weight that sank them to ruin for this world and for the world to come. So it will be in the great final day, when judgment shall fall upon the rejecters of God’s grace. Christ, their rock of offense, will then appear to them as an avenging mountain. The glory of His countenance, which to the righteous is life, will be to the wicked a consuming fire. Because of love rejected, grace despised, the sinner will be destroyed.” The Desire of Ages, 600.

> A zsidóknak Krisztus keresztre feszítésében való részességében benne foglaltatott Jeruzsálem pusztulása. A Kálvárián kiontott vér volt az a súly, amely romlásba süllyesztette őket erre a világra és az eljövendő világra nézve is. Így lesz ez a nagy végső napon is, amikor ítélet sújtja Isten kegyelmének elutasítóit. Krisztus, az ő botránykövük, akkor bosszúálló hegyként jelenik meg előttük. Orcájának dicsősége, amely az igazaknak élet, a gonoszoknak megemésztő tűz lesz. Az elutasított szeretet, a megvetett kegyelem miatt a bűnös elpusztul. Jézus élete, 600.

It was only God’s mercy that lingered in not bringing Jerusalem’s destruction at the time of the cross.

Egyedül Isten irgalma késlekedett abban, hogy Jeruzsálem pusztulása a kereszt idején bekövetkezzék.

> “For nearly forty years after the doom of Jerusalem had been pronounced by Christ Himself, the Lord delayed His judgments upon the city and the nation. Wonderful was the long-suffering of God toward the rejectors of His gospel and the murderers of His Son.” The Great Controversy, 27.

> „Miután Krisztus maga kimondta Jeruzsálem végzetét, az Úr csaknem negyven éven át késleltette ítéleteit a város és a nemzet fölött. Csodálatos volt Isten hosszútűrése evangéliuma elvetői és Fia gyilkosai iránt.” A nagy küzdelem, 27.

At the time of His last temple cleansing Jesus had set forth the warning to flee Jerusalem when the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, was seen by His followers. The first time He cleansed the temple He had stated that the Jews had made His father’s house a den of thieves, but the last time He said “your house” is left unto you desolate. Even before the cross, which was just about to take place, the temple where the veil was to be rent at the crucifixion had already been identified as the Jew’s house, not God’s house. Sister White addresses when Christ made that declaration, and as her testimony proceeds she also addresses the forty years of extended mercy.

Utolsó templomtisztítása idején Jézus előadta a figyelmeztetést, hogy meneküljenek el Jeruzsálemből, amikor követői meglátják a pusztító utálatosságot, amelyről Dániel próféta szólt. Amikor először tisztította meg a templomot, kijelentette, hogy a zsidók Atyjának házát rablók barlangjává tették, de az utolsó alkalommal azt mondta: „a ti házatok” marad pusztán számotokra. Már a kereszt előtt, amely éppen bekövetkezni készült, a templomot, ahol a megfeszítéskor a kárpitnak ketté kellett hasadnia, már úgy azonosította, mint a zsidók házát, nem Isten házát. White testvérnő arra az időre tér ki, amikor Krisztus ezt a kijelentést tette, és bizonyságtétele előrehaladtával a meghosszabbított kegyelem negyven esztendejét is tárgyalja.

> “Christ’s words to the priests and rulers, ‘Behold, your house is left unto you desolate’ (Matthew 23:38), had struck terror to their hearts. They affected indifference, but the question kept rising in their minds as to the import of these words. An unseen danger seemed to threaten them. Could it be that the magnificent temple, which was the nation’s glory, was soon to be a heap of ruins? . . .

> Krisztusnak a papokhoz és a vezetőkhöz intézett szavai: „Íme, pusztán hagyatik néktek a ti házatok” (Máté 23:38), rettegéssel töltötték el szívüket. Közönyt színleltek, de e szavak jelentésének kérdése újra meg újra felmerült elméjükben. Úgy tűnt, valami láthatatlan veszedelem fenyegeti őket. Lehetséges volna, hogy a fenséges templom, amely a nemzet dicsősége volt, hamarosan romhalmazzá lesz?…

> “Christ gave His disciples a sign of the ruin to come on Jerusalem, and He told them how to escape: ‘When ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out; and let not them that are in the countries enter thereinto. For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled.’ This warning was given to be heeded forty years after, at the destruction of Jerusalem. The Christians obeyed the warning, and not a Christian perished in the fall of the city.” The Desire of Ages, 628, 630.

> „Krisztus jelt adott tanítványainak a Jeruzsálemre elkövetkező romlásról, és megmondta nekik, miként menekülhetnek meg: „Mikor pedig látjátok, hogy Jeruzsálemet hadseregek veszik körül, akkor tudjátok meg, hogy elközelgett annak pusztulása. Akkor akik Júdeában vannak, fussanak a hegyekbe; és akik annak közepette vannak, távozzanak el; és akik a mezőkön vannak, ne menjenek be oda. Mert ezek a bosszúállás napjai, hogy beteljesedjék mindaz, ami megíratott.” E figyelmeztetésnek negyven évvel később, Jeruzsálem pusztulásakor kellett engedelmeskedni. A keresztények engedelmeskedtek a figyelmeztetésnek, és a város bukásakor egyetlen keresztény sem veszett el.” Jézus élete, 628., 630.

Christ was crucified in the year 31, and nearly forty years later in the year 70, Jerusalem was destroyed after a three-and-a-half-year siege. How could Jerusalem have been destroyed at the cross in the year 31, if there was still three and a half years of probationary time identified as seventy weeks in Daniel chapter nine, verse twenty-four? How can these seeming inconsistencies be resolved? The easiest resolution is to simply identify the fact that when it comes to the close of the probationary time represented by the seventy weeks, that it must be understood as a progressive close of probation. This is true, but it removes any prophetic specificity when applying the waymarks of that history. I will try to explain.

Krisztust a 31. évben feszítették keresztre, és csaknem negyven évvel később, a 70. évben Jeruzsálem egy három és fél éves ostrom után elpusztult. Hogyan pusztulhatott volna el Jeruzsálem a kereszt idején, a 31. évben, ha még hátra volt három és fél év kegyelmi idő, amelyet Dániel könyve kilencedik fejezetének huszonnegyedik verse hetven hétként jelöl meg? Hogyan oldhatók fel ezek a látszólagos ellentmondások? A legegyszerűbb megoldás, ha egyszerűen felismerjük azt a tényt, hogy amikor a hetven hét által jelképezett kegyelmi idő lezárulásáról van szó, azt a kegyelemidő fokozatos lezárulásaként kell érteni. Ez igaz, de elveszít minden prófétai meghatározottságot, amikor e történelem jelzőpontjainak alkalmazásáról van szó. Megpróbálom megmagyarázni.

If Pentecost represents the soon-coming Sunday law where the other flock in Babylon is called out, why was it three and a half years after Pentecost that the gospel went to the Gentiles? Is the death of Christ or the death of Stephen a sign of the close of probation for ancient Israel? If Laodicean Adventism ceases to be a church at the soon-coming Sunday law, did the destruction of the temple in the year 70, represent the end of the temple of Laodicean Adventism at the Sunday law? What might appear as seeming inconsistencies is resolved by the application of “line upon line,” and when that application is employed the testimony of the waymarks we are identifying become very clear and concise.

Ha a pünkösd a hamarosan bekövetkező vasárnapi törvényt jelképezi, amikor Babilonban a másik nyáj kihívást kap, akkor miért történt az, hogy a pünkösd után három és fél évvel jutott el az evangélium a pogányokhoz? Krisztus halála vagy István halála jelzi-e a kegyelmi idő végét az ókori Izráel számára? Ha a laodiceai adventizmus az előttünk álló vasárnapi törvénynél megszűnik egyház lenni, vajon a templom Kr. u. 70-ben bekövetkezett pusztulása a laodiceai adventizmus templomának végét jelképezte-e a vasárnapi törvénynél? Ami látszólagos következetlenségeknek tűnhet, az a „sorról sorra” elvének alkalmazásával oldódik meg, és amikor ezt az alkalmazást használjuk, az általunk azonosított jelzőpontok bizonyságtétele igen világossá és tömörré válik.

The week that Christ confirmed the covenant is broken up into two equal periods of three and a half years. The first three and a half years begins at Christ’s baptism and ends with His death. Baptism is the symbol of His death and resurrection, so the beginning of that period of three and a half years is identical to the ending. In that period Christ presented the gospel exclusively to the Jews. The end of that three and a half years marks the beginning of the following three and a half years. The beginning of the second period of three and a half years begins with the death of Christ, and it ends with the death of Stephen. In that period the disciples presented the gospel exclusively to the Jews.

Az a hét, amelyben Krisztus megerősítette a szövetséget, két egyenlő, három és fél éves időszakra tagolódik. Az első három és fél év Krisztus keresztségével kezdődik, és az Ő halálával ér véget. A keresztség az Ő halálának és feltámadásának jelképe, ezért ennek a három és fél éves időszaknak a kezdete azonos a végével. Ebben az időszakban Krisztus az evangéliumot kizárólag a zsidóknak hirdette. Ennek a három és fél évnek a vége jelöli a következő három és fél év kezdetét. A második három és fél éves időszak Krisztus halálával kezdődik, és István halálával ér véget. Ebben az időszakban a tanítványok az evangéliumot kizárólag a zsidóknak hirdették.

Those two periods, which are separate prophetic lines, are to be brought together “line upon line.” Both beginnings and endings possess the signature of Alpha and Omega, for the beginning and ending histories are the same. Both periods of duration are identical, and the work that is carried out during each period is identical. Christ who is the First and the Last, is also the creator of all things, and in that regard He is the Creator of Truth. The Hebrew word “truth” was created by three Hebrew letters. The first letter, followed by the thirteenth letter, followed by the last letter of the Hebrew alphabet are combined to make the Hebrew word “truth.”

Ezt a két időszakot, amelyek különálló prófétai vonalak, „sort sorra” kell egyesíteni. Mind a kezdetek, mind a végek az Alfa és az Ómega jegyét viselik, mert a kezdő és a záró történetek ugyanazok. Mindkét időtartam azonos, és az egyes időszakok során végzett munka is azonos. Krisztus, aki az Első és az Utolsó, egyúttal mindenek teremtője is, és ebben az értelemben Ő az Igazság Teremtője. A héber „igazság” szó három héber betűből alkottatott. A héber ábécé első betűje, amelyet a tizenharmadik betű követ, majd az utolsó betűje, együtt alkotják a héber „igazság” szót.

Both of the periods of three and a half years have Christ as the first and the last, for Christ is at the beginning of the first period at His baptism, as He is at the ending at His death in the first period. And Christ is at His death in the beginning of the second period and He is standing at the right hand of God at the ending of the second period. The number thirteen is the symbol of rebellion, and in both periods whether the gospel was presented in person by Christ, or in the second period by His disciples, the quibbling Jews rebelled against the message of the gospel.

Mindkét három és fél éves időszakban Krisztus az első és az utolsó, mert az első időszak kezdetén Krisztus a keresztségekor áll, miként az első időszak végén is ott van a halálakor. És Krisztus a második időszak kezdetén a halálában van jelen, a második időszak végén pedig Isten jobbján áll. A tizenhármas szám a lázadás jelképe, és mindkét időszakban, akár személyesen Krisztus hirdette az evangéliumot, akár a második időszakban az Ő tanítványai, a kötekedő zsidók fellázadtak az evangélium üzenete ellen.

Both periods are the same duration, possess the signature of Alpha and Omega, and identify the same gospel message. Those two periods are to be brought together “line upon line.” The methodology of “line upon line,” is the testing methodology of the latter rain. It is the methodology of the last days, and the truths which are identified and established by that methodology in the last days are what purges or purifies the sons of Levi during the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Mindkét időszak azonos hosszúságú, magán viseli az Alfa és az Omega ismertetőjegyét, és ugyanazt az evangéliumi üzenetet azonosítja. E két időszakot „sorra sor” kell egybeilleszteni. A „sorra sor” módszertana a késői eső próbára tevő módszertana. Ez az utolsó napok módszertana, és azok az igazságok, amelyeket ez a módszertan az utolsó napokban azonosít és megalapoz, azok tisztítják meg vagy teszik tisztává Lévi fiait a száznegyvennégyezer elpecsételése során.

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Isaiah 28:9–13.

> Kit tanítson ismeretre, és kivel értesse meg a tanítást? Azokkal, akiket elválasztottak a tejtől, és elszakítottak az emlőktől. Mert parancs parancsra jő, parancs parancsra; szabály szabályra, szabály szabályra; itt egy kevés, ott egy kevés: Mert dadogó ajkakkal és idegen nyelven fog szólni e néphez. Akiknek ezt mondta: Ez a nyugalom, amelyben megnyugtathatjátok a megfáradtat; és ez az enyhülés: de nem akartak hallani. Ezért az Úr szava így lőn nekik: parancs parancsra, parancs parancsra; szabály szabályra, szabály szabályra; itt egy kevés, ott egy kevés; hogy menjenek, és hanyatt essenek, összetöressenek, tőrbe essenek és foglyul ejtessenek. Ésaiás 28:9–13.

The next verse in Isaiah addresses the scornful men that rule the people of Jerusalem. For those scornful men, the “rest and the refreshing” (the latter rain), which they refused to “hear,” is what causes them to “go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.” That test was presented to them from another tongue, for Elijah, John the Baptist and William Miller were not trained in the theological schools of their respective histories. The latter rain message that tests Laodicean Adventism, is the message that is produced by the application of “line upon line.”

Ézsaiás következő verse a Jeruzsálem népét uraló csúfolódó férfiakhoz szól. E csúfolódó férfiak számára a „nyugalom és a felüdülés” (a késői eső), amelyet nem voltak hajlandók „meghallani”, az az, ami miatt „menjenek, és hátra essenek, és összetöressenek, és tőrbe jussanak, és elfogassanak”. Ez a próba más nyelv által táratott eléjük, mert Illés, Keresztelő János és William Miller saját történelmi korszakaik teológiai iskoláiban nem részesültek képzésben. A késői eső üzenete, amely próbára teszi a laodiceai adventizmust, az az üzenet, amely a „sorra sort” alkalmazása által jön létre.

When the first three and a half years of the week in which Christ confirmed the covenant is laid over the second three and a half years, we find prophetic light that clarifies any seeming inconsistencies that might arise in an inquiring mind. The week was when the Messenger of the Covenant was to confirm the covenant, and a biblical covenant must be confirmed with blood. The baptism and crucifixion of Christ and the stoning of Stephen all identify blood. Both lines represent the blood of the covenant, and those lines are confirming the covenant.

Amikor annak a hétnek az első három és fél esztendejét, amelyben Krisztus megerősítette a szövetséget, rávetítjük a második három és fél esztendőre, prófétai világosság tárul elénk, amely tisztáz minden látszólagos ellentmondást, amely a kutató elmében felmerülhet. Az a hét az az idő volt, amikor a Szövetség Követének meg kellett erősítenie a szövetséget, és a bibliai szövetséget vérrel kell megerősíteni. Krisztus keresztsége és keresztre feszítése, valamint István megkövezése egyaránt a vérre mutatnak. Mindkét vonal a szövetség vérét jelképezi, és ezek a vonalak a szövetséget erősítik meg.

When brought together “line upon line,” the baptism and crucifixion are the first waymark, and the crucifixion and stoning of Stephen are the last waymark. When brought together into one line we find the cross and Michael standing up at the death of Stephen as two witnesses of the Jews sealing their rejection of the gospel. The death of Christ, is also the death of His disciple Stephen, which is Passover when the two lines are combined. Three days later Christ is resurrected as the First Fruit offering.

Ha „szabályt szabályra” illesztve egybehozzuk őket, a keresztség és a keresztre feszítés az első jelzőpont, a keresztre feszítés és István megkövezése pedig az utolsó jelzőpont. Amikor egyetlen vonalba hozzuk őket, azt találjuk, hogy a kereszt és Mihály felállása István halálakor két tanúként áll a zsidók evangélium elutasításának megpecsételésére. Krisztus halála egyben az ő tanítványa, István halála is, amely a Páska, amikor a két vonal egyesül. Három nappal később Krisztus feltámad mint a zsengeáldozat.

> But now is Christ risen from the dead, and become the first fruits of them that slept. 1 Corinthians 15:20.

> Ámde Krisztus feltámadt a halottak közül, és azoknak zsengéje lett, akik elaludtak. 1Korinthus 15:20.

In between Passover and the feast of First Fruits on the third day is the beginning of the feast of Unleavened Bread. Unleavened bread does not “rise”, and Christ did not rise on the second day, He rose on the third day. Christ and Stephen die together in the “line upon line” application, but Stephen is resurrected after Christ for there is an order to the first fruit resurrection.

A páska és a harmadik napon tartott Első Zsengék ünnepe között kezdődik a Kovásztalan Kenyerek ünnepe. A kovásztalan kenyér nem „kel meg”, és Krisztus sem a második napon támadt fel, hanem a harmadik napon. Krisztus és István a „sor sor után” alkalmazásában együtt halnak meg, de István Krisztus után támad fel, mert rendje van az első zsengék feltámadásának.

> But every man in his own order: Christ the first fruits; afterward they that are Christ’s at his coming. 1 Corinthians 15:22.

> Mindenki azonban a maga rendje szerint: Krisztus, mint zsenge; azután azok, akik a Krisztuséi az ő eljövetelekor. 1Korinthus 15:22.

The Spring feasts cannot be separated from each other, for they are directly related to one another. In this sense, Pentecost represents the soon-coming Sunday law, when there will be a repetition of the pouring out of the Holy Spirit, and the second voice of Revelation chapter eighteen will then call those that do not currently know the gospel, to come out of Babylon. The word “Babylon,” is based upon the word, “Babel,” which means confusion, for it was in the fall of Babel that God confused the languages, and it was at Pentecost that God reverses the confusion of the languages in order to carry the gospel to the world. Thus Pentecost and the Sunday law align.

A tavaszi ünnepeket nem lehet egymástól elválasztani, mert közvetlen kapcsolatban állnak egymással. Ebben az értelemben a pünkösd a hamarosan eljövendő vasárnaptörvényt jelképezi, amikor megismétlődik a Szentlélek kitöltetése, és ekkor a Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének második hangja hívja majd ki Babilonból azokat, akik jelenleg még nem ismerik az evangéliumot. A „Babilon” szó a „Bábel” szón alapul, amelynek jelentése: zűrzavar, mert Bábel bukásakor Isten összezavarta a nyelveket, és pünkösdkor Isten visszafordítja a nyelvek összezavarását, hogy az evangélium eljusson a világhoz. Így a pünkösd és a vasárnaptörvény egybeesik.

At Pentecost the gift of languages was given to the disciples, but their message then was still restricted to the Jews. When both lines are brought together Pentecost occurs in the year 34, when Stephen was stoned and the gospel was then carried to those who do not currently know the gospel.

Pünkösdkor a nyelvek ajándéka adatott a tanítványoknak, üzenetük azonban akkor még mindig a zsidókra korlátozódott. Amikor mindkét vonalat egybevetjük, a pünkösd a 34. évre esik, amikor Istvánt megkövezték, és az evangélium akkor vitetett azokhoz, akik jelenleg nem ismerik az evangéliumot.

Stephen represents those who are resurrected “at His coming,” but who have died with Him. The First Fruit offering marks the resurrection of Christ on the third day, and it also marks the beginning of the Feast of Weeks, which is also the feast of Pentecost, and which commemorates the giving of the Ten Commandments at Sinai.

István azokat jelképezi, akik „az Ő eljövetelekor” támadnak fel, de akik Vele együtt haltak meg. A zsengeáldozat Krisztusnak a harmadik napon történt feltámadását jelöli, és egyúttal a Hetek ünnepének kezdetét is, amely egyben a Pünkösd ünnepe is, és amely a Tízparancsolatnak a Sínai-hegynél történt adását állítja emlékezetbe.

October 22, 1844, aligns with the cross, for among other proofs Sister White aligns the disappointment of the disciples after the cross with the disappointment that followed October 22, 1844. Both the cross and October 22, 1844, prefigure the soon-coming Sunday law. Pentecost also typifies the soon coming Sunday law, but Pentecost came fifty-two days after the cross. The cross, which was typified by Passover, ushers in a series of feasts which commemorate the old paths of ancient Israel from the night the angel of death passed over Egypt, through to the giving of the law. Though the feasts possess their own distinctions, they are inseparably linked to each other. It is therefore accurate to apply the complete fifty-two days from Passover to Pentecost as one singular waymark.

1844. október 22-e összhangban áll a kereszttel, mert egyéb bizonyítékok mellett White testvérnő a tanítványoknak a kereszt utáni csalódását ahhoz a csalódáshoz igazítja, amely 1844. október 22-ét követte. Mind a kereszt, mind 1844. október 22-e előképe a hamarosan bekövetkező vasárnapi törvénynek. Pünkösd szintén a hamarosan bekövetkező vasárnapi törvény előképe, csakhogy Pünkösd ötvenkét nappal a kereszt után következett. A kereszt, amelyet a páska jelképezett előre, ünnepek sorát vezeti be, amelyek az ősi Izráel régi ösvényeit örökítik meg attól az éjszakától kezdve, amikor a halál angyala elkerülte Egyiptomot, egészen a törvény adásáig. Bár az ünnepeknek megvannak a maguk sajátos megkülönböztető jegyei, elválaszthatatlanul kapcsolódnak egymáshoz. Ezért helyes a teljes ötvenkét napot, a páska ünnepétől Pünkösdig, egyetlen útjelzőként alkalmazni.

For this reason, the cross, the death of Stephen, and Pentecost all prefigure the soon coming Sunday law, when the progressive executive judgment upon Modern Babylon begins, as the second voice of Revelation chapter eighteen begins to call God’s other flock out of Babylon. It is at that waymark that the executive judgment upon Jerusalem arrived, though God in His mercy deferred the actual destruction of the temple and city nearly forty years after the cross to the year 70. The destruction of ancient Jerusalem represents the beginning of the progressive executive judgment that begins in the United States when “national apostasy is followed by national ruin.”

Ezért a kereszt, István halála és a pünkösd egyaránt az hamarosan bekövetkező vasárnapi törvényt vetíti előre, amikor a progresszív végrehajtó ítélet a modern Babilon felett kezdetét veszi, miközben a Jelenések tizennyolcadik fejezetének második hangja megkezdi Isten másik nyájának kihívását Babilonból. Ezen a jelzőpontnál érkezett el a végrehajtó ítélet Jeruzsálem felett, noha Isten irgalmában a templom és a város tényleges pusztulását csaknem negyven évvel a kereszt után, Kr. u. 70-ig elhalasztotta. Az ősi Jeruzsálem pusztulása annak a progresszív végrehajtó ítéletnek a kezdetét jelképezi, amely az Egyesült Államokban veszi kezdetét, amikor „a nemzeti hitehagyást nemzeti romlás követi.”

Truth is established upon the testimony of two, and in the two lines of three and a half years that Christ confirmed the covenant we find two witnesses of a death and resurrection that is associated with the history that identifies the soon-coming Sunday law. That Sunday law in Revelation chapter eleven, is identified as the “hour of the great earthquake.” That “hour” is directly connected to two witnesses that gave a testimony of three and a half years. Their testimony ends with their death and resurrection.

Az igazság két tanú bizonyságtételére épül, és abban a két, három és fél éves időszakban, amelyben Krisztus megerősítette a szövetséget, két tanúbizonyságát találjuk egy halálnak és feltámadásnak, amely ahhoz a történelemhez kapcsolódik, amely azonosítja a hamarosan bekövetkező vasárnaptörvényt. Ez a vasárnaptörvény a Jelenések könyve tizenegyedik fejezetében „a nagy földrengés órájaként” van azonosítva. Ez az „óra” közvetlen kapcsolatban áll két tanúval, akik három és fél évig tettek bizonyságot. Bizonyságtételük halálukkal és feltámadásukkal ér véget.

Their testimony of three and a half years, followed by their death and resurrection has been represented by the death and resurrection of both Jesus and Stephen, for “line upon line,” Stephen is represented as being resurrected with Christ. In the feast of First Fruits, two primary offerings were presented.

Az ő három és fél éves tanúságtételüket, amelyet haláluk és feltámadásuk követett, mind Jézus, mind István halála és feltámadása jelképezte; mert „parancsra új parancs, szabályra új szabály”, István úgy jelenik meg, mint aki Krisztussal együtt támad fel. Az Első Zsengék ünnepén két elsőrendű áldozatot mutattak be.

One was a lamb without blemish, and the other an offering of barley. The barley represented the crop to follow, and the lamb represented Christ. Christ was resurrected on the third day, and Stephen represented those that follow, and the barley represented the crop that was to follow. The two witnesses in Revelation eleven testified for three and a half years, after which they were then slain and then were resurrected three and a half days later. Those two witnesses had been typified by Christ, who was the First Fruits, for they represent the one hundred and forty-four thousand, who are also first fruits.

Az egyik egy hibátlan bárány volt, a másik pedig árpaáldozat. Az árpa az utána következő termést jelképezte, a bárány pedig Krisztust. Krisztus a harmadik napon feltámadt, István pedig azokat jelképezte, akik következnek, és az árpa azt a termést jelképezte, amelynek következnie kellett. A Jelenések könyve tizenegyedik fejezetében szereplő két tanú három és fél évig tett bizonyságot, azután megölették őket, majd három és fél nappal később feltámadtak. E két tanút Krisztus előképezte, aki az első zsenge volt, mert ők a száznegyvennégyezeret jelképezik, akik szintén első zsengék.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. And I heard a voice from heaven, as the voice of many waters, and as the voice of a great thunder: and I heard the voice of harpers harping with their harps: And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the first fruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:1–5.

> És látám, és ímé, a Bárány áll vala Sion hegyén, és ővele száznegyvennégyezer, akiknek homlokára az ő Atyjának neve vala felírva. És hallék szózatot az égből, mint sok vizeknek zúgását, és mint nagy mennydörgésnek szavát; és hallám hárfásoknak szavát, akik hárfáikon játszanak vala. És mintegy új éneket éneklének a királyiszék előtt, és a négy lelkes állat előtt, és a vének előtt; és senki sem tanulhatta meg azt az éneket, hanem csak a száznegyvennégyezer, akik megváltattak a földről. Ezek azok, akik asszonyokkal nem fertőztették meg magukat; mert szüzek. Ezek azok, akik követik a Bárányt, valahová megy. Ezek az emberek közül váltattak meg, zsengéül Istennek és a Báránynak. És az ő szájukban nem találtatott álnokság; mert feddhetetlenek az Isten királyiszéke előtt. Jelenések 14:1–5.

The barley offering on the feast of First Fruits represented the crop that was to follow, and Stephen in the year 34, followed Christ’s death in the year 31, though “line upon line,” they died at the same waymark. In relation to the first fruit offerings, Christ was the lamb that was slain and Stephen was the barley. According to Paul “Christ” is “the first fruits of them that slept,” and then “afterward they that are Christ’s at his coming.” The one hundred and forty-four thousand are first fruits, and they are those “which follow the Lamb whithersoever he goeth.”

Az első zsengék ünnepén bemutatott árpaáldozat az utána következő termést jelképezte, és István Kr. u. 34-ben Krisztus Kr. u. 31-ben bekövetkezett halálát követte, jóllehet „sort sorra” véve ugyanazon útjelzőnél haltak meg. Az első zsengeáldozatokkal összefüggésben Krisztus volt a megöletett Bárány, István pedig az árpa. Pál szerint „Krisztus” „az elszunnyadtak zsengéje”, azután pedig „azok, akik Krisztuséi az ő eljövetelekor”. A száznegyvennégyezer zsenge, és ők azok, „akik követik a Bárányt, valahová megy”.

In the “hour” of the “great earthquake” of Revelation chapter eleven, the two witnesses that have prophesied for three and a half years, only to be slain and lie in the streets for three and a half days, are resurrected. They are those represented by Stephen who prophetically was resurrected with Jesus, but also after Jesus. They are therefore resurrected “three and a half days,” after they are murdered by the beast that ascended from the bottomless pit. The same “hour,” that they are resurrected they ascend to heaven as an ensign. The process of their resurrection and ascension is carefully outlined in God’s prophetic Word, and it includes that they were typified by the literal death of Stephen, thus representing a spiritual death that is accomplished upon the two witnesses as they are transformed from the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the third angel.

A Jelenések könyve tizenegyedik fejezetének „nagy földrengés” idejében bekövetkező „órájában” feltámad a két tanú, akik három és fél évig prófétáltak, majd megölettek, és három és fél napig az utcákon hevertek. Ők azok, akiket István jelképezett, aki prófétai értelemben Jézussal együtt, de Jézus után is feltámadt. Ezért ők „három és fél nap” múlva támadnak fel, miután megöli őket a mélységből feljövő fenevad. Ugyanabban az „órában”, amelyben feltámadnak, jelképként fel is mennek a mennybe. Feltámadásuk és mennybemenetelük folyamata gondosan körvonalazva van Isten prófétai Igéjében, és magában foglalja azt is, hogy előképük István szó szerinti halála volt; ez tehát egy lelki halált jelképez, amely a két tanún teljesedik be, miközben a harmadik angyal laodiceai mozgalmából a harmadik angyal filadelfiai mozgalmába alakulnak át.

We will continue this study in the next article.

Ezt a tanulmányt a következő cikkben folytatjuk.

> “One thing is certain: those Seventh-day Adventists who take their stand under Satan’s banner will first give up their faith in the warnings and reproofs contained in the Testimonies of God’s spirit.

> „Egy dolog bizonyos: azok a hetednapi adventisták, akik a Sátán zászlaja alá állnak, először hitüket adják fel az Isten Lelkének bizonyságtételeiben foglalt figyelmeztetésekben és feddésekben.”

> “The call to greater consecration and holier service is being made, and will continue to be made. Some who are now voicing Satan’s suggestions will come to their senses. There are those in important positions of trust who do not understand the truth for this time. To them the message must be given. If they receive it, Christ will accept them, and will make them workers together with him. But if they refuse to hear the message, they will take their stand under the black banner of the Prince of Darkness.

> „A nagyobb odaszentelődésre és szentebb szolgálatra szóló felhívás elhangzik, és továbbra is hangozni fog. Némelyek, akik most Sátán sugallatait hangoztatják, magukhoz fognak térni. Vannak olyanok fontos bizalmi tisztségekben, akik nem értik a jelen időre szóló igazságot. Nekik el kell juttatni az üzenetet. Ha elfogadják azt, Krisztus elfogadja őket, és az ő munkatársaivá teszi őket. De ha megtagadják, hogy meghallják az üzenetet, a Sötétség Fejedelmének fekete zászlaja alá állnak.”

> “I am instructed to say that the precious truth for this time is open more and more clearly to human minds. In a special sense men and women are to eat of Christ’s flesh and drink of his blood. There will be a development of the understanding, for the truth is capable of constant expansion. The divine originator of truth will come into closer and still closer communion with those who follow on to know him. As God’s people receive his word as the bread of heaven, they will know that his goings forth are prepared as the morning. They will receive spiritual strength, as the body receives physical strength when food is eaten.

> „Azt a megbízatást kaptam, hogy kijelentsem: az erre az időre szóló drága igazság egyre világosabban tárul fel az emberi elmék előtt. Különleges értelemben férfiaknak és nőknek Krisztus testét kell enniük és az ő vérét kell inniuk. Az értelem fejlődni fog, mert az igazság folytonos kibontakozásra képes. Az igazság isteni szerzője mind szorosabb és szorosabb közösségre lép azokkal, akik továbbhaladnak az ő megismerésében. Amint Isten népe mennyei kenyérként fogadja be az ő igéjét, meg fogják ismerni, hogy az ő kijövetele kész, mint a hajnal. Lelki erőt fognak nyerni, miként a test fizikai erőt nyer, amikor táplálékot vesz magához.”

> “We do not half understand the Lord’s plan in taking the children of Israel from Egyptian bondage, and leading them through the wilderness into Canaan.

> „Félig sem értjük az Úr tervét abban, hogy Izráel gyermekeit kiszabadította az egyiptomi szolgaságból, és a pusztán át Kánaánba vezette őket.

> “As we gather up the divine rays shining from the gospel, we shall have a clearer insight into the Jewish economy, and a deeper appreciation of its important truths. Our exploration of truth is yet incomplete. We have gathered up only a few rays of light. Those who are not daily students of the Word will not solve the problems of the Jewish economy. They will not understand the truths taught by the temple service. The work of God is hindered by a worldly understanding of his great plan. The future life will unfold the meaning of the laws that Christ, enshrouded in the pillar of cloud, gave to his people.” Spalding and Magan, 305, 306.

> „Amint összegyűjtjük az evangéliumból ragyogó isteni sugarakat, világosabb betekintést nyerünk a zsidó rendtartásba, és mélyebben fogjuk értékelni annak fontos igazságait. Az igazság kutatása még nem teljes. Csupán néhány fénysugarat gyűjtöttünk össze. Azok, akik nem a mindennapokban tanulmányozzák az Igét, nem fogják megoldani a zsidó rendtartás problémáit. Nem fogják megérteni a templomi szolgálat által tanított igazságokat. Isten munkáját akadályozza nagy tervének világi értelmezése. Az eljövendő élet tárja majd fel azoknak a törvényeknek az értelmét, amelyeket Krisztus a felhőoszlopba burkolózva adott népének.” Spalding and Magan, 305, 306.

Back to Articles