Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Nine

Dániel könyve – Százkilencedik

Unveiling the Triple Application of Prophecy: The Prophetic Significance of Revelation Chapter Nine and the Modern Reformatory Movement

A prófécia hármas alkalmazásának feltárása: A Jelenések könyve kilencedik fejezetének prófétai jelentősége és a modern reformmozgalom

Author

Jeff Pippenger

Published

March 1, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The first half of Revelation chapter nine, identifies the fifth trumpet, which is the first woe, and the second half of the chapter identifies the sixth trumpet, which is the second woe. Both trumpets are graphically illustrated on the 1843 and the 1850 pioneer charts. When the last six verses of Daniel eleven were unsealed at the time of the end in 1989 with the collapse of the Soviet Union the reformatory movement of the one hundred and forty-four thousand began.

A Jelenések könyve kilencedik fejezetének első fele azonosítja az ötödik trombitát, amely az első jaj, a fejezet második fele pedig azonosítja a hatodik trombitát, amely a második jaj. Mindkét trombita szemléletesen van ábrázolva az 1843-as és az 1850-es úttörői táblázatokon. Amikor Dániel tizenegyedik fejezetének utolsó hat verse felnyittatott a vég idején, 1989-ben, a Szovjetunió összeomlásával, megkezdődött a száznegyvennégyezer reformmozgalma.

Among the truths recognized in 1989, were the great reformatory movements of Bible history, and that they all paralleled each other. All the prophets, and therefore every sacred history, including the sacred reformatory movements, illustrate the final great reformatory movement of the one hundred and forty-four thousand, which is also the mighty movement of the third angel. When the sealing process begins, so too, does the sprinkling of the latter rain. The unsealing of the reformatory movements in 1989, followed by the unsealing of the last six verses of Daniel eleven in 1992, produced an environment of resistance, as always occurs when a new and present truth is unsealed.

Az 1989-ben felismert igazságok között ott voltak a Biblia történetének nagy reformmozgalmai, valamint az, hogy ezek mind párhuzamban állnak egymással. Az összes próféta, és ennélfogva minden szent történelem, beleértve a szent reformmozgalmakat is, a száznegyvennégyezer végső nagy reformmozgalmát szemlélteti, amely egyúttal a harmadik angyal hatalmas mozgalma is. Amikor a pecsételés folyamata megkezdődik, ugyanakkor az utolsó eső hintése is megkezdődik. A reformmozgalmak 1989-ben történt feltárása, amelyet Dániel tizenegyedik fejezete utolsó hat versének 1992-ben történt feltárása követett, az ellenállás légkörét hozta létre, amint ez mindig bekövetkezik, amikor új és jelenvaló igazság tárul fel.

In the resistance of the truth of the last six verses of Daniel eleven, the Lord opened up the truth that the prophetic history of pagan Rome, combined with the prophetic history of papal Rome, as established upon two witnesses, identifies the prophetic history of modern Rome. The rule of the triple application of prophecy was recognized, and thereafter employed to defend against error and identify and establish truth. The rules that uphold that every reform line parallels the other reform lines, and the rules associated with a triple application of prophecy, became the bedrock of the rules that were established in the movement of the third angel, as had been typified by the rules established, employed, and published in the Millerite history.

Dániel tizenegyedik fejezete utolsó hat versének igazságával szembeni ellenállás során az Úr feltárta azt az igazságot, hogy a pogány Róma prófétai története a pápai Róma prófétai történetével egyesítve, két tanúbizonyság alapján megalapozva, a modern Róma prófétai történetét azonosítja. Felismerték a prófécia hármas alkalmazásának szabályát, és azt ezt követően a tévedéssel szembeni védekezésre, valamint az igazság azonosítására és megerősítésére használták. Azok a szabályok, amelyek azt tartják fenn, hogy minden reformvonal párhuzamos a többi reformvonallal, valamint a prófécia hármas alkalmazásához kapcsolódó szabályok, annak a szabályrendszernek az alapkövévé váltak, amely a harmadik angyal mozgalmában állíttatott fel, miként azt előképezte a millerita történelemben felállított, alkalmazott és közzétett szabályrendszer.

The triple application of prophecy as a rule, was unsealed for the movement of the one hundred and forty-four thousand, for they are the movement of the latter rain, and Islam of the third woe is the message of the latter rain. The principle of the triple application of prophecy was identified by the Lion of the tribe of Judah, well before Islam of the third woe arrived in history on September 11, 2001, for He desired that His last-day people would easily recognize the message represented by the arrival of the third woe when He returned His people to Jeremiah’s old paths.

A prófécia hármas alkalmazása mint szabály, felnyittatott a száznegyvennégyezer mozgalma számára, mert ők a késői eső mozgalma, és a harmadik jaj iszlámja a késői eső üzenete. A prófécia hármas alkalmazásának elvét Júda törzsének Oroszlánja azonosította jóval azelőtt, hogy a harmadik jaj iszlámja 2001. szeptember 11-én megérkezett a történelembe, mert azt kívánta, hogy végidei népe könnyen felismerje a harmadik jaj eljövetelével jelképezett üzenetet, amikor népét visszavezette Jeremiás ősi ösvényeire.

The pioneer understanding of the fifth and sixth trumpets as set forth in Revelation chapter nine, was understood to be the passage in the book of Revelation that was the most firmly and clearly supported by history. Uriah Smith begins his presentation of Revelation chapter nine by employing the words of the historian Keith to make that very point.

A kilencedik fejezetben feljegyzett ötödik és hatodik trombitára vonatkozó úttörői értelmezést úgy tekintették, mint a Jelenések könyvének azt a szakaszát, amelyet a történelem a legszilárdabban és a legvilágosabban alátámaszt. Uriah Smith a Jelenések kilencedik fejezetéről szóló fejtegetését Keith történetíró szavaival kezdi, éppen ennek a megállapításnak a hangsúlyozására.

> “For an exposition of this trumpet, we shall again draw from the writings of Mr. Keith. This writer truthfully says: ‘There is scarcely so uniform an agreement among interpreters concerning any other part of the Apocalypse as respecting the application of the fifth and sixth trumpets, or the first and second woes, to the Saracens and Turks. It is so obvious that it can scarcely be misunderstood. Instead of a verse or two designating each, the whole of the ninth chapter of the Revelation in equal portions, is occupied with a description of both.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 495.

> „E trombita magyarázatához ismét Mr. Keith írásaiból merítünk. E szerző helyesen mondja: »Aligha van a Jelenések könyvének bármely más részére nézve az értelmezők között olyan egyöntetű egyetértés, mint az ötödik és hatodik trombita, illetve az első és második jaj alkalmazását illetően a szaracénokra és a törökökre. Ez annyira nyilvánvaló, hogy aligha lehet félreérteni. Ahelyett, hogy mindegyiket csupán egy-két vers jelölné meg, a Jelenések könyve kilencedik fejezete egyenlő részekben teljes egészében mindkettő leírásával foglalkozik.« Uriah Smith, Daniel and Revelation, 495.

The chapter division of the first and second woes divides the history of the first woe, represented by Mohammed. It is geographically located by what the historian Alexander Keith calls the Saracens, which we would today call Arabia. The history of the second woe, represented by Osman 1, geographically located in Turkey, which the historian identifies as the Turks. The history of the first woe was located and fulfilled in Arabia, the birthplace of Islam and Mohammed. The history of the second woe was located and fulfilled in Turkey, the birthplace of the Ottoman Empire.

Az első és a második jaj fejezetekre tagolása megkülönbözteti az első jaj történetét, amelyet Mohamed képvisel. Földrajzilag ott helyezkedik el, amit Alexander Keith történetíró szaracénoknak nevez, amit ma Arábiának neveznénk. A második jaj története, amelyet I. Oszmán képvisel, földrajzilag Törökországban helyezkedik el, amelyet a történetíró a törökökkel azonosít. Az első jaj története Arábiában, az iszlám és Mohamed szülőföldjén helyezkedett el és ott teljesedett be. A második jaj története Törökországban, az Oszmán Birodalom szülőföldjén helyezkedett el és ott teljesedett be.

The history of the first woe, identifies a warfare that was directed against Rome by independent warriors whose only mutual alliance with one another was the religion of Islam. The history of the second woe, identifies a warfare that was directed against Rome by an organized religion and state power, which is called a Caliphate. In either case, the independent warfare against Rome in the history represented by Mohammed, or the organized warfare represented by Ottman, or the Ottoman Empire, the mode of warfare was to attack suddenly and unexpectedly. It was not a warfare that was carried out by dressing all the soldiers in the same-colored uniforms, then organizing the soldiers into a line and marching them forward into gunfire as was the military custom of that time. The word “assassin” is based upon the Islamic mode of warfare of striking suddenly and unexpectedly, and usually resulting in the death of the attacker also.

Az első jaj története olyan hadviselést azonosít, amelyet független harcosok intéztek Róma ellen, akiknek egymással való egyetlen kölcsönös szövetsége az iszlám vallása volt. A második jaj története olyan hadviselést azonosít, amelyet egy szervezett vallási és államhatalom intézett Róma ellen, amelyet kalifátusnak neveznek. Akár a Mohammed által jelképezett történetben megjelenő, Róma elleni független hadviselésről, akár az Ottman, vagyis az Oszmán Birodalom által jelképezett szervezett hadviselésről van szó, a hadviselés módja a hirtelen és váratlan támadás volt. Nem olyan hadviselés volt ez, amelyet úgy folytattak, hogy az összes katonát azonos színű egyenruhába öltöztették, majd a katonákat vonalba rendezték, és előremeneteltették őket a puskatűzbe, ahogyan az abban az időben bevett katonai szokás volt. Az „assassin” szó az iszlám hadviselési módon alapul, amelynek lényege a hirtelen és váratlan lecsapás, s amely rendszerint a támadó halálát is eredményezte.

The word “assassin” is derived from the Arabic word “hashshashin,” which comes from “hashish,” meaning “hashish” or “cannabis.” The term was originally used to refer to a secretive and fanatical group of Nizari Ismaili Muslims in the Middle East during the medieval period. The members of this group were known for their unconventional and often violent methods, including the use of political assassinations to achieve their goals. It is said that they would sometimes consume hashish to prepare for their missions, which led to the use of the term “hashshashin” or “assassins” in the Western world. The Assassins were active during the medieval period, primarily in Persia and Syria, and they played a significant role in various political conflicts and assassinations during that time. The term “assassin” eventually made its way into European languages, where it came to refer more broadly to individuals who carry out political or targeted killings.

A „merénylő” szó az arab „hashshashin” kifejezésből származik, amely a „hashish” szóból ered, s ennek jelentése „hasis” vagy „kannabisz”. E kifejezést eredetileg a középkor folyamán a Közel-Keleten működő nizári iszmáilita muszlimok egy titokzatos és fanatikus csoportjának megjelölésére használták. E csoport tagjai szokatlan és gyakran erőszakos módszereikről voltak ismertek, ideértve a politikai gyilkosságok alkalmazását céljaik elérése érdekében. Azt mondják, hogy küldetéseikre készülve olykor hasist fogyasztottak, s ez vezetett a „hashshashin”, illetve a nyugati világban az „assassins” elnevezés használatához. Az Asszaszinok a középkor folyamán tevékenykedtek, elsősorban Perzsiában és Szíriában, és jelentős szerepet játszottak az adott korszak különféle politikai konfliktusaiban és merényleteiben. A „merénylő” szó végül az európai nyelvekbe is bekerült, ahol tágabb értelemben azokra a személyekre kezdték alkalmazni, akik politikai indíttatású vagy célzott gyilkosságokat hajtanak végre.

This mode of warfare is an important prophetic characteristic of the three woes, for the prophetic role of Islam is to produce war. Islam as a symbol is all about warfare, and in Revelation chapter nine, Islam of the first and second woes is an illustration of their warfare. Their warfare is identified in the book of Revelation, as the action that angers the nations, just before probation closes.

A hadviselésnek ez a módja a három jaj fontos prófétai jellegzetessége, mert az iszlám prófétai szerepe az, hogy háborút idézzen elő. Az iszlám mint szimbólum teljesen a hadviselésről szól, és a Jelenések könyvének kilencedik fejezetében az első és a második jaj iszlámja hadviselésük szemléltetése. A Jelenések könyve ezt a hadviselést úgy azonosítja, mint azt a cselekvést, amely haragra ingerli a nemzeteket közvetlenül a kegyelemidő lezárulása előtt.

> And the nations were angry, and thy wrath is come, and the time of the dead, that they should be judged, and that thou shouldest give reward unto thy servants the prophets, and to the saints, and them that fear thy name, small and great; and shouldest destroy them which destroy the earth. Revelation 11:18.

> És megharagudtak a nemzetek, de eljött a te haragod, és a halottak ideje, hogy megítéltessenek, és hogy jutalmat adj szolgáidnak, a prófétáknak, és a szenteknek, és azoknak, akik félik a te nevedet, kicsinyeknek és nagyoknak; és hogy elpusztítsd azokat, akik pusztítják a földet. Jelenések 11:18.

The “nations” are made “angry”, just before God’s wrath comes, and God’s wrath, as represented in the book of Revelation, is the seven last plagues that come when human probation closes. There are three waymarks in the verse; the angering of the nations, the wrath of God, and the time to judge the dead. The judgment of the dead here referenced is the judgment of the wicked dead that occurs during the thousand-year millennium, and not the investigative judgment of the dead that began on October 22, 1844. Sister White is clear that the three waymarks in this verse are distinct, and occur in the order in the verse.

A „nemzetek” „haragra gerjednek” közvetlenül azelőtt, hogy Isten haragja eljönne; Isten haragja pedig, amint azt a Jelenések könyve ábrázolja, az a hét utolsó csapás, amely akkor következik be, amikor az emberi kegyelemidő lezárul. Ebben az igeversben három jelzőpont van: a nemzetek haragra gerjedése, Isten haragja és a halottak megítélésének ideje. Az itt említett halottak megítélése a gonosz halottak ítélete, amely az ezeréves millenniumi időszak alatt történik, és nem a halottak vizsgálati ítélete, amely 1844. október 22-én kezdődött. White testvérnő világosan kijelenti, hogy az ebben az igeversben szereplő három jelzőpont különálló, és a versben szereplő sorrendben következik be.

> “I saw that the anger of the nations, the wrath of God, and the time to judge the dead were separate and distinct, one following the other, also that Michael had not stood up, and that the time of trouble, such as never was, had not yet commenced. The nations are now getting angry, but when our High Priest has finished His work in the sanctuary, He will stand up, put on the garments of vengeance, and then the seven last plagues will be poured out.

> „Láttam, hogy a nemzetek haragja, Isten haragja és a halottak megítélésének ideje különálló és egymástól világosan megkülönböztethető események voltak, amelyek egymást követték; továbbá azt is, hogy Mihály még nem állt fel, és hogy a nyomorúság ideje, amilyen még soha nem volt, még nem kezdődött el. A nemzetek most haragra gerjednek, de amikor a mi Főpapunk befejezi munkáját a szentélyben, fel fog állni, felölti a bosszúállás ruháit, és akkor kiöntetik a hét utolsó csapás.”

> “I saw that the four angels would hold the four winds until Jesus’ work was done in the sanctuary, and then will come the seven last plagues.” Early Writings, 36.

> „Láttam, hogy a négy angyal visszatartja a négy szelet, amíg Jézus be nem fejezi munkáját a szentélyben, és azután jön el a hét utolsó csapás.” Early Writings, 36.

The role of Islam in the last book of the Bible is to anger the nations, and they do this through warfare. The role of Islam in the first book of the Bible is to bring every man’s hand in the world together against Islam, represented as Ishmael.

Az iszlám szerepe a Biblia utolsó könyvében az, hogy haragra indítsa a nemzeteket, és ezt háború útján teszi. Az iszlám szerepe a Biblia első könyvében pedig az, hogy a világ minden emberének kezét egyesítse az iszlám ellen, amelyet Izmáel képvisel.

> And the angel of the Lord said unto her, Behold, thou art with child, and shalt bear a son, and shalt call his name Ishmael; because the Lord hath heard thy affliction. And he will be a wild man; his hand will be against every man, and every man’s hand against him; and he shall dwell in the presence of all his brethren. Genesis 16:11, 12.

> Az Úr angyala pedig ezt mondta neki: Íme, terhes vagy, és fiút fogsz szülni, s Ismáelnek nevezed őt; mert meghallotta az Úr a te nyomorúságodat. És ő vad ember lesz; keze mindenki ellen lesz, és mindenki keze őellene; és minden testvérének színe előtt fog lakni. 1Mózes 16:11, 12.

The word “hand,” as a symbol is like all biblical symbols, and it can have more than one meaning depending upon the context where it is used. By far the “hand,” as a symbol in Bible prophecy, is a symbol of warfare. The Hebrew word translated as “wild man,” is the word for the wild Arabian ass, which possesses several important prophetic implications, one of which is that the Arabian ass is a member of the Equidae family of animals, as is the horse. In Revelation chapter nine, and on both of the sacred charts of Habakkuk (the 1843 and 1850 pioneer charts), the horse is used as the symbol of the warfare represented by Islam of the three woes. The first and last mention of Islam, as represented in the book of Genesis, and the book of Revelation identify Islam with the symbol of the Equidae family (ass or horse), and they both emphasize the role of Islam as being to bring warfare to “every man” (the nations).

A „kéz” szó mint jelkép olyan, mint minden bibliai jelkép: több jelentése is lehet attól a szövegösszefüggéstől függően, amelyben használják. A „kéz” mint jelkép a bibliai próféciákban messze leginkább a hadviselés jelképe. A „vad ember”-nek fordított héber szó a vad arab szamár megnevezése, amely több fontos prófétai vonatkozással bír; ezek egyike az, hogy az arab szamár az egypatás patások családjába tartozik, miként a ló is. A Jelenések könyvének kilencedik fejezetében, valamint Habakuk mindkét szent táblázatán (az 1843-as és az 1850-es úttörő táblázatokon) a ló annak a hadviselésnek a jelképeként szerepel, amelyet a három jaj iszlámja képvisel. Az iszlám első és utolsó említése, amint azt Mózes első könyve és a Jelenések könyve ábrázolja, az iszlámot az egypatás patások családjának jelképével (szamár vagy ló) azonosítja, és mindkettő hangsúlyozza, hogy az iszlám szerepe az, hogy hadviselést hozzon „minden emberre” (a nemzetekre).

In the book of Revelation, chapter NINE, verse ELEVEN, the character of Islam is identified, for prophetically character is represented by a name. The name given to the king that rules over Islam reflects that first reference to Islam in the book of Genesis, where it is written that the character or spirit of Ishmael “shall dwell in the presence of all his brethren.” The king which rules over all of Islam is the spirit of Ishmael (their king), whose hand is “against every man”.

A Jelenések könyvének KILENCEDIK fejezetében, a TIZENEGYEDIK versben az iszlám jelleme azonosíttatik, mert prófétai értelemben a jellemet egy név jelképezi. Az iszlám fölött uralkodó királynak adott név visszatükrözi az iszlámnak azt az első említését a Teremtés könyvében, ahol meg van írva, hogy Ismáel jelleme vagy szelleme „minden ő atyjafiának szeme előtt lakozik”. Az a király, aki az egész iszlám fölött uralkodik, Ismáel szelleme (az ő királyuk), akinek keze „mindenki ellen” van.

> And they had a king over them, which is the angel of the bottomless pit, whose name in the Hebrew tongue is Abaddon, but in the Greek tongue hath his name Apollyon. Revelation 9:11.

> És királyuk volt felettük, a mélység angyala, akinek neve héberül Abaddon, görögül pedig Apollyon. Jelenések 9:11.

In the Old Testament, represented by the Hebrew, or the New Testament, represented by the Greek, the character that reigns over the adherents of the religion of Islam is identified as either Abaddon or Apollyon, which in either means “death and destruction.” Death and destruction are the character of Islam, whether represented in the Old or New Testaments. The specific characteristics of the spirit that rules within every adherent of Islam, in connection with the symbol of the ass or the horse are both elements of the First and the Last references to Islam. These two prophetic attributes possess the signature of Alpha and Omega. When Sister White identifies the message that brings the one hundred and forty-four thousand to life as the mighty army of the third angel, she states the following:

Az Ószövetségben, amelyet a héber képvisel, vagy az Újszövetségben, amelyet a görög képvisel, az iszlám vallás követői fölött uralkodó jellem vagy Abaddonként, vagy Apollyónként van azonosítva, amely mindkét esetben azt jelenti: „halál és pusztulás”. A halál és a pusztulás az iszlám jelleme, akár az Ó-, akár az Újszövetség képviseletében jelenik meg. Az iszlám minden követőjében uralkodó szellem sajátos jellemzői, a szamár vagy a ló jelképeivel összefüggésben, egyaránt az iszlámra vonatkozó első és utolsó utalások elemei. E két prófétai tulajdonság az Alfa és az Omega kézjegyét hordozza. Amikor White testvérnő úgy azonosítja azt az üzenetet, amely életre kelti a száznegyvennégyezeret, mint a harmadik angyal hatalmas seregét, a következőket mondja:

> “Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> „Az angyalok visszatartják a négy szelet, amelyet egy elszabadulni és az egész föld színén végigvágtatni készülő, dühödt ló jelképez, s amely útjában pusztulást és halált hordoz.”

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live. We need to see that the way is narrow, and the gate strait. But as we pass through the strait gate, its wideness is without limit.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> „Aludjunk-e éppen az örökkévaló világ közvetlen küszöbén? Legyünk-e tompák, hidegek és holtak? Ó, bárcsak egyházainkban Isten Lelke és lehelete áradna népébe, hogy talpra álljanak és éljenek. Meg kell látnunk, hogy az út keskeny, és a kapu szoros. Ám amikor áthaladunk a szoros kapun, annak tágassága határtalan.” Manuscript Releases, 20. kötet, 217.

The four winds are held during the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and the four winds are an “angry horse” that bears “death and destruction in its path.” On September 11, 2001 the third woe arrived into prophetic history bringing “death and destruction,” thus “angering the nations,” when it struck the spiritual glorious land “suddenly and unexpectedly.” On October 7, 2023, the third woe, continued on its path of “death and destruction” thus further “angering the nations” when it attacked the literal glorious land “suddenly and unexpectedly.” The first unexpected attack marked the beginning of the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and the recent attack on October 7, 2023, marks the beginning of the ending period or “binding off” of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. Shall we sleep on the very verge of the eternal world?

A négy szelet visszatartják a száznegyvennégyezer elpecsételése idején, és a négy szél egy „haragos ló”, amely útjában „halált és pusztítást” hordoz. 2001. szeptember 11-én a harmadik jaj belépett a prófétai történelembe, „halált és pusztítást” hozva, s így „megharagítva a nemzeteket”, amikor „hirtelen és váratlanul” lesújtott a dicsőséges szellemi földre. 2023. október 7-én a harmadik jaj továbbhaladt „halál és pusztítás” útján, s így tovább „megharagítva a nemzeteket”, amikor „hirtelen és váratlanul” megtámadta a szó szerinti dicsőséges földet. Az első váratlan támadás a száznegyvennégyezer elpecsételése időszakának kezdetét jelezte, a 2023. október 7-i közelmúltbeli támadás pedig a száznegyvennégyezer elpecsételése befejező időszakának, vagyis „lezárásának” kezdetét jelzi. Vajon aludjunk az örökkévaló világ legkülső peremén?

On both sacred pioneer charts Islam of the first and second woes is graphically illustrated by Islamic warriors riding upon their warhorses. The rider upon the warhorse of the first woe in both illustrations is carrying a spear, and the rider of the horse representing the second woe, is firing a rifle. The distinction is plainly identified in Revelation chapter nine, for it was in the history of the second woe, that gunpowder was invented and first used in warfare. Commenting on verses seventeen through nineteen, of Revelation chapter nine, Uriah Smith records the following:

Mindkét szent úttörői ábrán az első és a második jaj iszlámja szemléletesen úgy van ábrázolva, mint iszlám harcosok, akik harci lovaikon vágtatnak. Az első jaj harci lován ülő lovas mindkét ábrázoláson dárdát tart, a második jajt jelképező ló lovasa pedig puskát süt el. A különbségtétel világosan azonosítható a Jelenések könyve kilencedik fejezetében, mert a második jaj történetének idején találták fel a lőport, és akkor alkalmazták azt először a hadviselésben. A Jelenések könyve kilencedik fejezetének tizenhetediktől tizenkilencedikig terjedő verseihez fűzött megjegyzésében Uriah Smith a következőket jegyzi fel:

> “The first part of this description may have reference to the appearance of these horsemen. Fire, representing a color, stands for red, ‘as red as fire’ being a frequent term of expression; jacinth, or hyacinth, for blue; and brimstone, for yellow. And these colors greatly predominated in the dress of these warriors; so that the description, according to this view, would be accurately met in the Turkish uniform, which was composed largely of red, or scarlet, blue, and yellow. The heads of the horses were in appearance as the heads of lions to denote their strength, courage, and fierceness; while the last part of the verse undoubtedly has reference to the use of gunpowder and firearms for purposes of war, which were then but recently introduced. As the Turks discharged their firearms on horseback, it would appear to the distant beholder that the fire, smoke, and brimstone issued out of the horses’ mouths, as illustrated by the accompanying plate.

> „E leírás első része vonatkozhat e lovasok megjelenésére. A tűz, mint valamely színt jelölő kifejezés, a vöröset jelenti, mivel a „tűzpiros” gyakori szófordulat; a jácint, illetve a hiacint a kéket; a kén pedig a sárgát. És e színek nagy mértékben uralkodtak e harcosok öltözetében; úgyhogy e felfogás szerint a leírás pontosan megfelelne a török egyenruhának, amely nagyrészt vörösből, vagy skarlátból, kékből és sárgából állt. A lovak feje megjelenésében olyan volt, mint az oroszlánok feje, hogy erejüket, bátorságukat és vadságukat jelezze; míg a vers utolsó része kétségtelenül a lőpor és a lőfegyverek hadi célokra való használatára utal, amelyeket akkoriban csak nemrég vezettek be. Mivel a törökök lóháton sütötték el lőfegyvereiket, a távoli szemlélő számára úgy tűnhetett, hogy a tűz, a füst és a kén a lovak szájából jön ki, amint azt a mellékelt ábra szemlélteti.

> “Respecting the use of firearms by the Turks in their campaign against Constantinople, Elliott (Horae Apocalypticae, Vol. I, pp. 482–484) thus speaks:—‘It was to “the fire and the smoke and the sulphur,” to the artillery and firearms of Mahomet, that the killing of the third part of men, i.e., the capture of Constantinople, and by consequence the destruction of the Greek empire, was owing. Eleven hundred years and more had now elapsed since her foundation by Constantine. In the course of them, Goths, Huns, Avars, Persians, Bulgarians, Saracens, Russians, and indeed the Ottoman Turks themselves, had made their hostile assaults, or laid siege against it. But the fortifications were impregnable by them. Constantinople survived, and with it the Greek empire. Hence the anxiety of the Sultan Mahomet to find that which would remove the obstacle. “Canst thou cast a cannon,” was his question to the founder of cannon that deserted to him, “of the size sufficient to batter down the wall of Constantinople?” Then the foundry was established at Adrianople, the cannon cast, the artillery prepared, and the siege began.’

> „Ami a törökök lőfegyvereinek Konstantinápoly elleni hadjáratukban való használatát illeti, Elliott (Horae Apocalypticae, I. köt., 482–484. o.) így szól:—„A „tűznek, a füstnek és a kénkőnek”, vagyis Mahomet tüzérségének és lőfegyvereinek volt tulajdonítható az emberek egyharmadának megölése, azaz Konstantinápoly elfoglalása, s ennek következtében a görög birodalom pusztulása. Most már tizenegyszáz évnél is több telt el azóta, hogy Constantinus megalapította azt. Ez idő alatt gótok, hunok, avarok, perzsák, bolgárok, szaracénok, oroszok, sőt maguk az oszmán törökök is ellenséges támadásokat intéztek ellene, vagy ostrom alá vették. De erődítményei bevehetetlenek voltak számukra. Konstantinápoly fennmaradt, és vele együtt a görög birodalom is. Innen eredt Mahomet szultán aggodalma, hogy megtalálja azt, ami elháríthatja az akadályt. „Tudsz-e önteni egy ágyút” — ez volt a kérdése ahhoz az ágyúöntőhöz, aki hozzá pártolt — „akkora méretben, hogy lerombolhassa Konstantinápoly falát?” Ekkor állították fel az öntödét Adrianopolyban, kiöntötték az ágyút, előkészítették a tüzérséget, és megkezdődött az ostrom.”

> “It well deserves remark, how Gibbon, always the unconscious commentator on the Apocalyptic prophecy, puts this new instrumentality of war into the foreground of his picture, in his eloquent and striking narrative of the final catastrophe of the Greek empire. In preparation for it, he gives the history of the recent invention of gunpowder, ‘that mixture of saltpeter, sulphur, and charcoal;’ tells of its earlier use by the Sultan Amurath, and also, as before said, of Mahomet’s foundry of larger cannon at Adrianople; then, in the progress of the siege itself, describes how ‘the volleys of lances and arrows were accompanied with the smoke, the sound, and the fire of the musketry and cannon;’ how ‘the long order of the Turkish artillery was pointed against the walls, fourteen batteries thundering at once on the most accessible places;’ how ‘the fortifications which had stood for ages against hostile violence were dismantled on all sides by the Ottoman cannon, many breaches opened, and near the gate of St. Romanus, four towers leveled with the ground:’ how, as ‘from the lines, the galleys, and the bridge, the Ottoman artillery thundered on all sides, the camp and city, the Greeks and the Turks, were involved in a cloud of smoke, which could only be dispelled by the final deliverance or destruction of the Roman empire:’ how ‘the double walls were reduced by the cannon to a heap of ruins:’ and how the Turks at length ‘rising through the breaches,’ ‘Constantinople was subdued, her empire subverted, and her religion trampled in the dust by the Moslem conquerors.’ I say it well deserves observation how markedly and strikingly Gibbon attributes the capture of the city, and so the destruction of the empire, to the Ottoman artillery. For what is it but a comment on the words of our prophecy? ‘By these three was the third part of men killed, by the fire, and by the smoke, and by the sulphur, which issued out of their mouths.’

> „Méltán érdemel figyelmet, hogy Gibbon, aki mindig öntudatlan magyarázója az apokaliptikus próféciának, a háborúnak ezt az új eszközét állítja képe előterébe a görög birodalom végső katasztrófájáról szóló ékesszóló és megragadó elbeszélésében. Ennek előkészítéseként ismerteti a lőpor közelmúltbeli feltalálásának történetét, „a salétrom, kén és faszén ama keverékéét”; beszél annak korábbi használatáról Amurát szultán által, valamint — miként előbb már említettük — Mahomet nagyobb ágyúinak öntödéjéről Adrianopoliban; majd magának az ostromnak a folyamán leírja, miként „a lándzsák és nyilak sortüzeit a puskák és ágyúk füstje, zaja és tüze kísérte”; miként „a török tüzérség hosszú vonala a falak ellen irányult, tizennégy üteg dörgött egyszerre a leginkább megközelíthető helyekre”; miként „az erődítményeket, amelyek évszázadokon át ellenálltak az ellenséges erőszaknak, az oszmán ágyúk minden oldalon lerombolták, sok rést nyitottak, és a Szent Romanus kapu közelében négy tornyot a földdel tettek egyenlővé”: miként, amint „a vonalakból, a gályákról és a hídról az oszmán tüzérség minden oldalról dörgött, a tábor és a város, a görögök és a törökök, füstfelhőbe burkolóztak, melyet csak a római birodalom végső megszabadulása vagy pusztulása oszlathatott el”: miként „a kettős falakat az ágyúk romhalmazzá tették”: és miként a törökök végül „a réseken át feltörve”, „Konstantinápoly meghódoltatott, birodalma megdőlt, és vallását a mohamedán hódítók a porba tiporták.” Mondom, méltán érdemel megfigyelést, milyen határozottan és szemléletesen tulajdonítja Gibbon a város elfoglalását, és így a birodalom pusztulását, az oszmán tüzérségnek. Mert mi ez, ha nem magyarázata próféciánk e szavainak? „Ez a három ölte meg az emberek harmadrészét: a tűz, a füst és a kén, amely azoknak szájából jött ki.”

> “‘VERSE 18. By these three was the third part of men killed, by the fire, and by the smoke, and by the brimstone, which issued out of their mouths. 19. For their power is in their mouth, and in their tails; for their tails were like unto serpents, and had heads, and with them they do hurt.’

> „18. vers. E három által öletett meg az emberek harmadrésze: a tűz, a füst és a kénkő által, amely az ő szájukból jött ki. 19. Mert az ő erejük az ő szájukban van, és az ő farkaikban; mert az ő farkaik a kígyókhoz hasonlók voltak, és fejeik voltak, és azokkal ártanak.”

> “These verses express the deadly effect of the new mode of warfare introduced. It was by means of these agents,—gunpowder, firearms, and cannon,—that Constantinople was finally overcome, and given into the hands of the Turks.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 510–514.

> „E versek az ekként bevezetett új hadviselési mód halálos hatását fejezik ki. Ezen eszközök — a lőpor, a kézifegyverek és az ágyúk — által győzetett le végül Konstantinápoly, és adatott a törökök kezébe.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 510–514.

We will continue the study of the third woe, in the next article.

A következő cikkben folytatjuk a harmadik jaj tanulmányozását.

> “I awoke from my sleep last night with a great burden upon my mind. I was delivering a message to our brethren and sisters, and it was a message of warning and instruction concerning the work of some who are advocating erroneous theories as to the reception of the Holy Spirit, and its operation through human agencies.

> „Az elmúlt éjszaka nagy teherrel a lelkemen ébredtem fel álmomból. Éppen üzenetet intéztem fivéreinkhez és nővéreinkhez, s ez intő és oktató üzenet volt némelyek munkájára vonatkozóan, akik téves elméleteket hirdetnek a Szentlélek befogadásáról és annak emberi eszközökön keresztül való működéséről.

> “I was instructed that fanaticism similar to that which we were called to meet after the passing of the time in 1844 would come in among us again in the closing days of the message, and that we must meet this evil just as decidedly now as we met it in our early experiences.

> „Arra kaptam útmutatást, hogy az 1844-ben letelt idő után közöttünk fellépőkhöz hasonló rajongás ismét be fog törni közénk az üzenet záró napjaiban, és hogy ezzel a rosszal most éppoly határozottan kell szembeszállnunk, mint ahogyan korai tapasztalataink idején szembeszálltunk vele.

> “We are standing on the threshold of great and solemn events. Prophecies are fulfilling. Strange and eventful history is being recorded in the books of heaven—events which it was declared should shortly precede the great day of God. Everything in the world is in an unsettled state. The nations are angry, and great preparations for war are being made. Nation is plotting against nation, and kingdom against kingdom. The great day of God is hasting greatly. But although the nations are mustering their forces for war and bloodshed, the command to the angels is still in force, that they hold the four winds until the servants of God are sealed in their foreheads.” Selected Messages, book 1, 221.

> „Nagy és ünnepélyes események küszöbén állunk. A próféciák teljesednek. Különös és eseménydús történelem íródik a menny könyveiben — olyan események, amelyekről kijelentetett, hogy rövidesen meg fogják előzni Isten nagy napját. A világon minden nyugtalan állapotban van. A nemzetek haragszanak, és nagy előkészületek folynak a háborúra. Nemzet nemzet ellen, és ország ország ellen fondorkodik. Isten nagy napja igen sietve közeleg. De noha a nemzetek összegyűjtik erőiket a háborúra és vérontásra, az angyaloknak adott parancs még mindig érvényben van, hogy tartsák vissza a négy szelet mindaddig, amíg Isten szolgái el nem pecsételtetnek homlokukon.” Selected Messages, 1. könyv, 221.

Back to Articles