Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Five

Jóel könyve és a laodíceai Hetednapi Adventista Egyház – Ötödik szám

How Long? The Fifth Seal

Meddig még? Az ötödik pecsét

Author

Jeff Pippenger

Published

December 7, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

When “the light for that time is given” it is either “received” or “rejected.” The separation that is accomplished when the light is introduced is the work of the everlasting gospel, which includes not only the sealing of God’s people, but the separation of the wheat and the tares. The final testing and separation process began at 9/11, when the prophetic question asks, “how long?” and the prophetic answer is, “until the Sunday law.” The last mention of the symbol of “how long” is found in the fifth seal in the book of Revelation.

Amikor „az arra az időre szóló világosság adatik”, azt vagy „elfogadják”, vagy „elutasítják”. Az a különválasztás, amely akkor megy végbe, amikor a világosság bevezetésre kerül, az örökkévaló evangélium műve, amely magában foglalja nemcsak Isten népének elpecsételését, hanem a búza és a konkoly szétválasztását is. A végső próbatétel és különválasztás folyamata 9/11-kor kezdődött, amikor a prófétai kérdés így hangzik: „meddig?”, a prófétai válasz pedig ez: „a vasárnaptörvényig”. A „meddig” jelképének utolsó említése a Jelenések könyvének ötödik pecsétjében található.

> And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: And they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, holy and true, dost thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth?

> És amikor feltörte az ötödik pecsétet, láttam az oltár alatt azoknak a lelkét, akiket megöltek az Isten beszédéért és a bizonyságtételért, amelyhez ragaszkodtak. És nagy szóval kiáltottak, mondván: Meddig késel még, szent és igaz Úr, hogy ne ítélj és ne állj bosszút a mi vérünkért azokon, akik a földön laknak?

> And white robes were given unto every one of them; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled. Revelation 6:9–11.

> És fehér ruhák adattak mindegyiküknek; és megmondatott nekik, hogy még egy kevés ideig nyugodjanak, míg betelik szolgatársaiknak és testvéreiknek száma is, akiknek ugyanúgy meg kell öletniük, mint nekik. Jelenések 6:9–11.

Inspiration places the answer to the question of “how long” asked by the “souls of them that were slain” in future, when a second group of papal martyrs is made up. That begins at the Sunday law, and for this reason Sister White identifies Revelation chapter eighteen as the fulfilment of the second group of martyrs. There are two “voices” in the first five verses; the first voice marks 9/11 and the second voice calls men and women out of Babylon at the Sunday law. Sister White identifies the symbol of “how long” in the fifth seal with the first five verses of Revelation eighteen to outline 9/11 to the Sunday law. The focus is not on separation and sealing God’s people, but on the judgment of the papacy for murdering the martyrs of past history and those martyrs during the Sunday law crisis that make up the second group of papal martyrs.

Az ihletés a „meddig még” kérdésére, amelyet „a megölettek lelkei” tesznek fel, a jövőben adja meg a választ, amikor a pápai vértanúk egy második csoportja teljessé lesz. Ez a vasárnaptörvénynél kezdődik, és ezért Sister White A jelenések könyve tizennyolcadik fejezetét a vértanúk második csoportjának beteljesedéseként azonosítja. Az első öt versben két „hang” van; az első hang 9/11-et jelöli, a második hang pedig a vasárnaptörvénynél hívja ki a férfiakat és nőket Babilonból. Sister White az ötödik pecsétben a „meddig még” jelképét A jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének első öt versével azonosítja, hogy felvázolja a 9/11-től a vasárnaptörvényig terjedő időszakot. A hangsúly nem Isten népének elkülönítésén és elpecsételésén van, hanem a pápaság megítélésén, amiért meggyilkolta a múlt történelmének vértanúit, valamint azokat a vértanúkat a vasárnaptörvény válsága idején, akik a pápai vértanúk második csoportját alkotják.

> “When the fifth seal was opened, John the Revelator in vision saw beneath the altar the company that were slain for the Word of God and the testimony of Jesus Christ. After this came the scenes described in the eighteenth of Revelation, when those who are faithful and true are called out from Babylon. [Revelation 18:1–5, quoted.]” Manuscript Releases, volume 20, 14.

> „Amikor az ötödik pecsét feltöretett, János, a Jelenések könyvének látnoka, látomásban látta az oltár alatt azok seregét, akik Isten Igéjéért és Jézus Krisztus bizonyságtételéért ölettek meg. Ezután következtek a Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetében leírt jelenetek, amikor a hűségeseket és igazakat Babilonból hívják ki. [Jelenések 18:1–5, idézve.]” Manuscript Releases, 20. kötet, 14.

In the other passage where she identifies the martyrs of the fifth seal and the future and second group of martyrs who are made up in the Sunday law crisis, she says those scenes “would be in a period of time in the future.” The two voices of Revelation eighteen represent the “period of time in the future.” The first voice in the beginning at 9/11 and the second voice at the Sunday law

Abban a másik szakaszban, ahol az ötödik pecsét vértanúit, valamint a vértanúk jövőbeli és második csoportját azonosítja, amely a vasárnaptörvény válsága idején telik be, azt mondja, hogy azok a jelenetek „a jövő egy bizonyos időszakában” lesznek. A Jelenések tizennyolcadik fejezetének két hangja a „jövő egy bizonyos időszakát” jelképezi. Az első hang kezdetben, 9/11-kor hangzik, a második hang pedig a vasárnaptörvény idején.

> “‘And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: and they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, Holy and true, doest Thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth? And white robes were given unto every one of them [They were pronounced pure and holy]; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled’ [Revelation 6:9–11]. Here were scenes presented to John that were not in reality but that which would be in a period of time in the future.

> „„Amikor feltörte az ötödik pecsétet, láttam az oltár alatt azoknak lelkeit, akiket megöltek az Isten beszédéért és a bizonyságtételért, amelyet megtartottak; és nagy szóval kiáltottak, mondván: Meddig, ó Uram, szent és igaz, nem ítélsz még, és nem állsz bosszút vérünkért azokon, akik a földön laknak? És mindegyiküknek fehér ruha adatott [Tisztának és szentnek nyilváníttattak]; és megmondatott nekik, hogy még egy kevés ideig nyugodjanak, amíg betelik szolgatársaiknak és testvéreiknek száma is, akiket ugyanúgy meg fognak ölni, mint őket” [Jelenések 6:9–11]. Itt János előtt olyan jelenetek tárultak fel, amelyek nem a jelen valóságát ábrázolták, hanem azt, ami majd egy jövőbeli időszakban fog bekövetkezni.

> “Revelation 8:1–4 quoted.” Manuscript Releases, volume 20, 197.

> „Jelenések 8:1–4 idézve.” Kéziratközlemények, 20. kötet, 197.

Sister White associates the fulfillment of the formation of the second group of martyrs in the future and in the other passage she quotes Revelation 18:1–5, which identifies a voice in the first three verses and another voice in verses four and five. The first voice marks 9/11 when the great buildings of New York came down and the second voice is the Sunday law when God’s other flock is called out of Babylon. In the second passage she refers to Revelation chapter eight and the first four verses which identify the opening of the seventh seal, when coals from off the altar are cast to the earth which aligns with Pentecost, when fire came from heaven and illuminated the disciples, just as Elijah’s twelve stones were illuminated and as represented by tongues of fire upon the disciples.

White testvér a mártírok második csoportja kialakulásának beteljesedését a jövőhöz kapcsolja, a másik szakaszban pedig a Jelenések 18:1–5-öt idézi, amely az első három versben egy hangot, a negyedik és ötödik versben pedig egy másik hangot azonosít. Az első hang a 9/11-et jelöli, amikor New York nagy épületei leomlottak, a második hang pedig a vasárnaptörvény, amikor Isten más juhnyája kihívatik Babilonból. A második szakaszban a Jelenések könyve nyolcadik fejezetére és az első négy versre utal, amelyek a hetedik pecsét felnyitását azonosítják, amikor az oltárról vett parazsat a földre vetik; ez összhangban áll a pünkösddel, amikor tűz szállt alá a mennyből és megvilágosította a tanítványokat, miként Illés tizenkét köve is megvilágosíttatott, és amint azt a tanítványokon megjelenő tüzes nyelvek jelképezték.

## How Long? Zechariah & John

Meddig? Zakariás és János

How long is a prophetic symbol of the period of time from 9/11 unto the Sunday law which has been typified in the story of Mount Carmel, the history of the Millerites from 1840 to 1844, the history of Moses’ from the eighth to tenth plague, the witness of the martyrs of the fifth seal and in Zechariah the question is asked “how long” would it be until God had mercy upon Jerusalem that had been in Babylon for seventy years.

Meddig: prófétikus jelképe annak az időszaknak, amely szeptember 11-től a vasárnaptörvényig tart; ezt előképezte a Kármel-hegy története, a milleriták történelme 1840-től 1844-ig, Mózes története a nyolcadik csapástól a tizedikig, az ötödik pecsét mártírjainak bizonyságtétele, és Zakariásnál is elhangzik a kérdés: „Meddig” lesz még az, amíg Isten irgalmat nem gyakorol Jeruzsálem iránt, amely hetven évig Babilonban volt.

> Then the angel of the Lord answered and said, O Lord of hosts, how long wilt thou not have mercy on Jerusalem and on the cities of Judah, against which thou hast had indignation these threescore and ten years?

> Erre az ÚR angyala megszólalt, és ezt mondta: Seregek Ura, meddig nem könyörülsz még Jeruzsálemen és Júda városain, amelyekre e hetven esztendőn át haragudtál?

> And the Lord answered the angel that talked with me with good words and comfortable words.

> Az ÚR pedig jó szavakkal és vigasztaló beszédekkel felelt az angyalnak, aki velem beszélt.

> So the angel that communed with me said unto me, Cry thou, saying, Thus saith the Lord of hosts; I am jealous for Jerusalem and for Zion with a great jealousy. And I am very sore displeased with the heathen that are at ease: for I was but a little displeased, and they helped forward the affliction. Therefore thus saith the Lord; I am returned to Jerusalem with mercies: my house shall be built in it, saith the Lord of hosts, and a line shall be stretched forth upon Jerusalem. Cry yet, saying, Thus saith the Lord of hosts; My cities through prosperity shall yet be spread abroad; and the Lord shall yet comfort Zion, and shall yet choose Jerusalem. Zechariah 1:12–17.

> Ekkor a velem beszélő angyal ezt mondta nekem: Kiáltsd, mondván: Így szól a Seregek Ura: Nagy féltő szeretettel féltékenykedem Jeruzsálemért és a Sionért. Igen nagy haragra gerjedtem a gondtalanul élő pogány népek ellen; mert csak egy kevéssé haragudtam, de ők előmozdították a nyomorúságot. Azért így szól az Úr: Irgalommal térek vissza Jeruzsálemhez; benne felépül az én házam — ezt mondja a Seregek Ura —, és mérőzsinór feszül ki Jeruzsálem fölött. Kiálts ismét, mondván: Így szól a Seregek Ura: Városaim még bővelkedni fognak a jóban, és az Úr még megvigasztalja a Siont, és még kiválasztja Jeruzsálemet. Zakariás 1:12–17.

Sister White directly aligns Zechariah’s “threescore and ten years” (seventy years) that literal ancient Israel was in bondage to literal Babylon with the twelve hundred and sixty years from 538 unto 1798 that spiritual Israel (Christians) were in bondage to spiritual Babylon (Roman Catholicism).

White testvér közvetlen párhuzamot von Zakariás „hetven esztendeje” között, amely idő alatt a szó szerinti ősi Izráel a szó szerinti Babilon fogságában volt, és az 538-tól 1798-ig terjedő ezerkétszázhatvan év között, amely idő alatt a lelki Izráel (a keresztények) a lelki Babilon (a római katolicizmus) fogságában volt.

> “God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> „Isten földi egyháza e hosszú, könyörtelen üldöztetés ideje alatt éppoly valóságosan fogságban volt, mint Izráel fiai, akiket a száműzetés idején Babilonban tartottak fogságban.” Próféták és királyok, 714.

In 1798, at the end of the twelve hundred and sixty years the first of three messages represented as angels in Revelation fourteen arrived. The second arrived on April 19, 1844 and the third on October 22, 1844. The history symbolized by the question, “how long” is from 9/11 unto the Sunday law, and that period of time was typified in the beginning of Adventism in the Millerite movement of August 11, 1840 unto October 22, 1844. That period is symbolically illustrated by John the Revelator in chapter ten when John eats the little book that was sweet in his mouth, but became bitter in his stomach.

1798-ban, az ezerkétszázhatvan év végén megérkezett a Jelenések tizennegyedik fejezetében angyalokként ábrázolt három üzenet közül az első. A második 1844. április 19-én, a harmadik pedig 1844. október 22-én érkezett meg. A „meddig” kérdés által jelképezett történelem 9/11-től a vasárnapi törvényig tart, és ezt az időszakot az adventizmus kezdetén az 1840. augusztus 11-től 1844. október 22-ig terjedő millerita mozgalom példázta előre. Ezt az időszakot János, a Jelenések könyvének írója, a tizedik fejezetben jelképesen úgy szemlélteti, hogy János megeszi a kis könyvet, amely édes volt a szájában, de keserűvé vált a gyomrában.

> And the voice which I heard from heaven spake unto me again, and said, Go and take the little book which is open in the hand of the angel which standeth upon the sea and upon the earth. And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter.

> És a hang, amelyet a mennyből hallottam, ismét szólt hozzám, és ezt mondta: Menj, vedd el a nyitott kis könyvet, amely a tengeren és a földön álló angyal kezében van. Elmentem tehát az angyalhoz, és ezt mondtam neki: Add nekem a kis könyvet. Ő pedig így szólt hozzám: Vedd el, és edd meg; megkeseríti majd a gyomrodat, de a szádban édes lesz, mint a méz. És kivettem a kis könyvet az angyal kezéből, és megettem; és a számban édes volt, mint a méz; de amint megettem, megkeseredett a gyomrom.

> And he said unto me, Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings. Revelation 10:8–11.

> És monda nékem: Ismét prófétálnod kell sok népek, nemzetek, nyelvek és királyok előtt. Jelenések 10:8–11.

The history John is illustrating is represented by the book that was eaten, for the eating represented the Millerites coming to understand the message and their experience in proclaiming that message. So, when John is told immediately after that history is set forth that John must prophesy again, the prophesying that is being identified is the history of 1840 to 1844. John is told that the Millerite history from 1840 to 1844 is repeated in the history of the end of Adventism. As soon as John is told that he must prophesy again he is told to measure the temple.

Az a történelem, amelyet János szemléltet, az elfogyasztott könyv által van ábrázolva, mert az evés azt jelképezte, hogy a milleriták megértették az üzenetet, valamint az e üzenet hirdetésében szerzett tapasztalatukat. Ezért, amikor közvetlenül e történelem bemutatása után János azt a kijelentést kapja, hogy ismét prófétálnia kell, az azonosított prófétálás az 1840-től 1844-ig terjedő történelem. János azt a kijelentést kapja, hogy a millerita történelem 1840 és 1844 között megismétlődik az adventizmus végidei történetében. Mihelyt János azt a kijelentést kapja, hogy ismét prófétálnia kell, rögtön azt is mondják neki, hogy mérje meg a templomot.

> And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:1, 2.

> És adaték nékem egy vesszőhöz hasonló nád; és az angyal megálla, mondván: Kelj fel, és mérd meg az Isten templomát, és az oltárt, és azokat, akik abban imádkoznak. De a templomon kívül való pitvart hagyd ki, és ne mérd meg; mert a pogányoknak adatott: és a szent várost tapodják negyvenkét hónapig. Jelenések 11:1, 2.

The work given to Adventism post-October 22, 1844 was represented by John as measuring or building the temple, in agreement with the promise set forth in Zechariah that “a line would be stretched forth upon Jerusalem” again—for the Lord would “yet choose Jerusalem.” The history represented at the beginning of Adventism with the Philadelphian movement of Millerite Adventism is repeated at the ending of Adventism with the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. At the great disappointment of October 22, 1844, a period of time, represented as “the days of the voice of the seventh angel” began.

Az adventizmusra 1844. október 22-e után bízott munkát János úgy ábrázolta, mint a templom megmérését vagy felépítését, összhangban a Zakariásnál adott ígérettel, miszerint „mérőzsinór feszíttetik ki Jeruzsálem felett” ismét — mert az Úr „még választja Jeruzsálemet”. Az a történet, amely az adventizmus kezdetén a millerita adventizmus filadelfiai mozgalmával volt ábrázolva, megismétlődik az adventizmus végén a száznegyvennégyezer filadelfiai mozgalmával. Az 1844. október 22-i nagy csalódás idején megkezdődött egy időszak, amelyet úgy jelképez a prófécia, mint „a hetedik angyal szavának napjai”.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Hanem a hetedik angyal szavának napjaiban, amikor trombitálni kezd, beteljesedik az Isten titka, amint megjelentette az ő szolgáinak, a prófétáknak. Jelenések 10:7.

The message was sweet to the Millerites when the Islamic time prophecy of the second woe was fulfilled just as the Millerites had predicted in advance of August 11, 1840. The message turned bitter in the stomach at the great disappointment of October 22, 1844. As soon as John finishes illustrating the history of 1840 to 1844, he is informed that he must do the very same thing (prophesy) again. Then he is told to measure Jerusalem, and when he does so he is aligning with Zechariah’s prophecy of the Lord choosing Jerusalem. From October 22, 1844 onward prophetic history is represented as the “days of the voice of the seventh angel.” The “days” of the message (voice) of the seventh angel (third woe) represent a period of time when the divinity of Christ would be permanently combined with humanity who were to be the one hundred and forty-four thousand. That work was delayed by the rebellion of 1863, and on 9/11 the sounding of the seventh angel (third woe) once again began to sound.

Az üzenet édes volt a milleriták számára, amikor a második jaj iszlám időpróféciája pontosan úgy teljesedett be, ahogyan azt a milleriták előre megjövendölték 1840. augusztus 11-e előtt. Az üzenet keserűvé vált a gyomorban 1844. október 22-ének nagy csalódásakor. Mihelyt János befejezi az 1840-től 1844-ig terjedő történelem szemléltetését, tudtára adják, hogy ugyanezt kell ismét megtennie (prófétálnia). Ezután azt a parancsot kapja, hogy mérje meg Jeruzsálemet, és amikor ezt megteszi, összhangba kerül Zakariásnak az Úr Jeruzsálem kiválasztásáról szóló próféciájával. 1844. október 22-étől kezdve a prófétai történelem a „hetedik angyal szavának napjaiként” van ábrázolva. A hetedik angyal üzenetének (szavának) „napjai” (harmadik jaj) egy olyan időszakot jelképeznek, amikor Krisztus istensége maradandóan egyesült volna azzal az emberi közösséggel, amelynek a száznegyvennégyezernek kellett lennie. Ezt a munkát az 1863-as lázadás késleltette, és 9/11-én a hetedik angyal trombitálása (harmadik jaj) ismét megszólalni kezdett.

In sacred history the Lord chose Jerusalem to place His name there, and his “name” is His character. Jerusalem and Zion are referenced by Zechariah when he states, “I am jealous for Jerusalem and for Zion with a great jealousy” and thereafter with, “the Lord shall yet comfort Zion, and shall yet choose Jerusalem.” Zion is comforted when it receives the Holy Spirit who is the “Comforter.” The comforting of the Holy Spirit began at 9/11 in agreement with Christ breathing on the disciples after His descent from meeting with the Father after His resurrection. The manifestation of the Holy Spirit was greatly increased at Pentecost. That season began with the first fruit offering being resurrected and it ended with the first fruit offering of Pentecost, when the entire world then heard the message.

A szent történelemben az Úr Jeruzsálemet választotta, hogy oda helyezze az Ő nevét, és az Ő „neve” az Ő jelleme. Zakariás Jeruzsálemre és Sionra utal, amikor így szól: „Nagy féltő szeretettel szeretem Jeruzsálemet és a Siont”, majd ezt követően: „még megvigasztalja az Úr a Siont, és még magáévá választja Jeruzsálemet.” Sion akkor vigasztaltatik meg, amikor befogadja a Szentlelket, aki a „Vigasztaló”. A Szentlélek vigasztaló munkája 9/11-kor kezdődött, összhangban azzal, hogy Krisztus a tanítványokra lehelt, miután feltámadása után visszatért az Atyával való találkozásból. A Szentlélek megnyilvánulása pünkösdkor nagy mértékben megsokasodott. Az az időszak az első zsenge kévéjének feltámadásával kezdődött, és a pünkösdi első zsengeáldozattal ért véget, amikor aztán az egész világ meghallotta az üzenetet.

> Comfort ye, comfort ye my people, saith your God. Speak ye comfortably to Jerusalem, and cry unto her, that her warfare is accomplished, that her iniquity is pardoned: for she hath received of the Lord’s hand double for all her sins. Isaiah 41:1, 2.

> Vigasztaljátok, vigasztaljátok népemet, mondja Istenetek. Szóljatok Jeruzsálem szívéhez, és kiáltsátok neki, hogy harca véget ért, hogy bűne megbocsáttatott; mert az Úr kezéből kétszeresen kapott minden bűnéért. Ézsaiás 41:1, 2.

The one hundred and forty-four thousand are sealed when “their iniquity is pardoned.” This occurs just before the Sunday law as they are lifted up as the Pentecostal first fruit offering while receiving the outpouring of the Holy Spirit without measure as the disciples typified at Pentecost. The sprinkling of rain that began at 9/11 becomes a full outpouring at the Sunday law. In the history the first fruit offering of 9/11 unto the first fruit offering at the Sunday law when the one hundred and forty-four thousand are sealed and prepared as an offering to be lifted up as an ensign from the Sunday law until the close of probation. That history is represented by the first three verses of Revelation eighteen announcing the fall of Babylon, which is the biblical symbol that represents a ‘doubling.’

A száznegyvennégyezer akkor pecsételtetik el, amikor „bűnük megbocsáttatott”. Ez közvetlenül a vasárnaptörvény előtt történik, amikor pünkösdi zsengeáldozatként felemeltetnek, miközben mérték nélkül részesülnek a Szentlélek kiáradásában, amint azt a tanítványok Pünkösdkor előképezték. Az esőnek az a meghintése, amely 9/11-kor kezdődött, a vasárnaptörvénynél teljes kiáradássá válik. Abban a történelmi szakaszban a 9/11-i zsengeáldozattól a vasárnaptörvénynél bemutatott zsengeáldozatig, amikor a száznegyvennégyezer elpecsételtetik és áldozatként készíttetik elő arra, hogy a vasárnaptörvénytől a kegyelemidő lezárultáig zászlóként emeltessék fel. Ezt a történelmi szakaszt a Jelenések tizennyolcadik fejezetének első három verse ábrázolja, amelyek Babilon bukását hirdetik; ez az a bibliai szimbólum, amely a „megkettőződést” jelképezi.

> And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. For all nations have drunk of the wine of the wrath of her fornication, and the kings of the earth have committed fornication with her, and the merchants of the earth are waxed rich through the abundance of her delicacies. Revelation 18:1–3.

> És ezek után láttam egy másik angyalt leszállni a mennyből, akinek nagy hatalma volt; és a föld megvilágosodott az ő dicsőségétől. És teljes erejével, hatalmas szóval kiáltott, mondván: Leomlott, leomlott a nagy Babilon, és ördögök lakóhelyévé lett, minden tisztátalan lélek tanyájává, és minden tisztátalan és gyűlöletes madár ketrecévé. Mert minden nemzet ivott paráznasága haragjának borából, és a föld királyai paráználkodtak vele, és a föld kereskedői az ő fényűzésének bőségéből gazdagodtak meg. Jelenések 18:1–3.

Throughout the Scriptures a doubling of phrases or words represents the perfect fulfillment of the fall of Babylon in the last days. It is the signature of Alpha and Omega who always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing. Babylon’s two falls are represented as Nimrod and Belshazzar. Nimrod was the beginning of Babylon, when it was simply Babel. Nimrod’s fall represented Belshazzar’s fall and the message of the second angel and the angel of Revelation eighteen is that the fall of Nimrod at the beginning of Babylon represented the fall of Belshazzar at the end, for Alpha and Omega always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing

Az egész Szentíráson át a kifejezések vagy szavak megkettőzése Babilon bukásának tökéletes beteljesedését jelképezi az utolsó napokban. Ez Alfa és Ómega ismertetőjegye, aki mindig valamely dolog végét annak kezdetével szemlélteti. Babilon két bukását Nimród és Baltazár jeleníti meg. Nimród volt Babilon kezdete, amikor még csupán Bábel volt. Nimród bukása Baltazár bukását jelképezte, és a második angyal, valamint a Jelenések tizennyolcadik fejezetének angyala üzenete az, hogy Nimród bukása Babilon kezdetén Baltazár bukását jelképezte a végén, mert Alfa és Ómega mindig valamely dolog végét annak kezdetével szemlélteti.

Nimrod’s tower was brought down as a symbol of his fall and he typified the fall of the Twin Towers on 9/11. Belshazzar’s fall was the writing on the wall, marking the end of Babylon’s seventy-year reign as the first kingdom of Bible prophecy, and thus typifying the fall of the United States at the end of Isaiah twenty-three’s symbolic “seventy years, according to the days of one king” representing the history of the United States from 1798 unto the Sunday law. Belshazzar’s writing on the wall, represents when the wall of separation of church and state falls at the Sunday law, which is the very point where the sixth kingdom of Bible prophecy ends, just as Belshazzar was slain on that very night. The handwriting on the wall is the law that is written that overturns the wall of separation of church and state in the Constitution.

Nimród tornyát lerombolták mint bukásának jelképét, és ő előképe volt az Ikertornyok 9/11-i bukásának. Belsazár bukását az írás jelezte a falon, amely Babilon hetvenéves uralmának végét jelölte mint a bibliai prófécia első királyságát, és ezáltal előképezi az Egyesült Államok bukását Ézsaiás huszonharmadik fejezetének jelképes „hetven éve” végén, „egy király napjai szerint”, amely az Egyesült Államok történetét ábrázolja 1798-tól a vasárnapi törvényig. Belsazár falra írt ítélete azt jelképezi, amikor az egyház és az állam szétválasztásának fala leomlik a vasárnapi törvény által, pontosan annál a pontnál, ahol a bibliai prófécia hatodik királysága véget ér, miként Belsazárt is még azon az éjszakán megölték. A falra írt kézjegy az a megírt törvény, amely a Constitutionben felforgatja az egyház és az állam szétválasztásának falát.

The ‘history’ represented from 9/11 unto the Sunday law and thereafter to the close of human probation and the seven last plagues is the historical period that is symbolized within God’s word by a doubling of phrases or words. In that period the Holy Spirit is poured out, beginning with a sprinkling from 9/11 unto the Sunday law and thereafter the full outpouring. The Holy Spirit has been represented by Christ as the “Comforter” who, when he came would show God’s people all things.

A „történelem”, amelyet szeptember 11-től a vasárnapi törvényig, majd azt követően az emberi kegyelemidő lezárulásáig és az utolsó hét csapásig terjedően ábrázolnak, az a történelmi időszak, amelyet Isten Igéje szókapcsolatok vagy szavak megkettőzésével jelképez. Abban az időszakban a Szentlélek kitöltetik, kezdve egy meghintéssel szeptember 11-től a vasárnapi törvényig, azután pedig a teljes kitöltetéssel. A Szentlelket Krisztus úgy ábrázolta mint a „Vigasztalót”, aki, amikor eljön, Isten népének minden dolgot megmutat.

> But the Comforter, which is the Holy Ghost, whom the Father will send in my name, he shall teach you all things, and bring all things to your remembrance, whatsoever I have said unto you. John 14:26.

> A Vigasztaló pedig, aki a Szentlélek, akit az Atya az én nevemben küld, ő megtanít majd titeket mindenre, és eszetekbe juttat mindent, amit mondtam nektek. János 14:26.

The Holy Spirit is conveyed to the one hundred and forty-four thousand through the “golden oil,” which is also the “rain,” and is also the “Comforter.” When represented as the “Comforter” the Holy Spirit is identifying a special manifestation of the Holy Spirit.

A Szentlélek a száznegyvennégyezerhez az „aranyolaj” által jut el, amely egyúttal az „eső” is, és ugyanakkor a „Vigasztaló” is. Amikor a Szentlélek mint a „Vigasztaló” jelenik meg, a Szentlélek egy különleges megnyilatkozását azonosítja.

God’s people have always possessed the Holy Spirit when they have met the requirements of the gospel, but the times of genuine sacred revival, “as in former years,” when a special manifestation of the Holy Spirit for a corporate body, the Holy Spirit is represented as the Comforter. More importantly the corporate body are having their memories’ exercised by the Comforter as he “brings all things to their “remembrance.” This confirms that those people participating in the manifestation have the genuine experience, for the Holy Spirit is participating in the activities of their minds, for he is influencing the thinking process as he brings “all things to your remembrance.”

Isten népe mindenkor birtokában volt a Szentléleknek, amikor eleget tett az evangélium követelményeinek; ám a valódi, szent ébredés idején, „mint a hajdani esztendőkben”, amikor a Szentlélek különleges megnyilatkozása egy közösségi testület számára adatik, a Szentlélek Vigasztalóként van bemutatva. Még fontosabb, hogy e közösségi testület emlékezete a Vigasztaló által gyakoroltatik, amint ő „mindeneket” az ő „eszetekbe juttat”. Ez megerősíti, hogy azok az emberek, akik részt vesznek e megnyilatkozásban, valódi tapasztalattal rendelkeznek, mert a Szentlélek részt vesz elméjük működésében, mivel befolyásolja a gondolkodási folyamatot, amikor „mindeneket eszetekbe juttat”.

Human memory combines to make up the higher nature of man with the other components such as judgment, intelligence, reason and conscience, which the apostle Paul labels as “the mind.” The higher nature is either the carnal mind or it’s the mind of Christ.

Az emberi emlékezet az ítélőképességgel, az értelemmel, az értelemmel és a lelkiismerettel együtt alkotja az ember magasabb rendű természetét, amelyet Pál apostol „az elmének” nevez. Ez a magasabb rendű természet vagy a testies elme, vagy Krisztus értelme.

> Because the carnal mind is enmity against God: for it is not subject to the law of God, neither indeed can be. Romans 8:7.

> Mert a testi gondolkodás ellenségeskedés Istennel szemben; minthogy Isten törvényének nem veti alá magát, mert nem is teheti. Róma 8:7.

> For who hath known the mind of the Lord, that he may instruct him? But we have the mind of Christ. 1 Corinthians 2:16.

> Mert ki ismerte meg az Úr értelmét, hogy oktathatná őt? Bennünk pedig Krisztus értelme van. 1Korinthus 2:16.

The lower nature, or flesh is made up of the nervous, emotional, and hormonal systems associated with the senses which are the “avenues of the soul.” The higher nature is designed to rule over the lower and as such is represented as the fortress, and the fortress is constantly under attack from the senses (the lower nature), and the attacks are made against the fortress through the avenues that lead into the fortress. Within the fortress of the higher nature there is a command center, or what Sister White calls the citadel. The citadel is the Most Holy Place in the sanctuary, which is divided into two basic divisions. The courtyard is the flesh, or lower nature, and to come into the courtyard or also to transfer the blood into the holy place required passing through a curtain or veil. The courtyard is bookended by the veils.

Az alsóbb természet, vagyis a test az idegrendszerből, az érzelmi rendszerből és a hormonális rendszerből áll, amelyek az érzékekhez kapcsolódnak, s ezek a „lélek útvonalai”. A felsőbb természet arra rendeltetett, hogy uralkodjék az alsóbb fölött, és mint ilyen, erődként van ábrázolva; az erőd pedig állandó támadás alatt áll az érzékek részéről (az alsóbb természet felől), és a támadások az erőd ellen azokon az útvonalakon keresztül irányulnak, amelyek az erődbe vezetnek. A felsőbb természet erődjén belül található egy irányító központ, vagy amit White testvérnő a fellegvárnak nevez. A fellegvár a szentélyben a Szentek Szentje, amely két alapvető részre oszlik. Az udvar a test, vagyis az alsóbb természet, és ahhoz, hogy valaki belépjen az udvarba, illetve hogy a vért átvigyék a szent helyre, egy függönyön vagy kárpiton kellett áthaladni. Az udvart a kárpitok határolják mindkét végén.

> By a new and living way, which he hath consecrated for us, through the veil, that is to say, his flesh. Hebrews 10:20.

> Azon az új és élő úton, amelyet ő szentelt nekünk a kárpiton, vagyis az ő testén át. Zsidókhoz írt levél 10:20.

The sanctuary is divided into two parts; the courtyard and sanctuary. The sanctuary in turn is divided into two parts as is the higher nature. The higher nature breaks down into two areas. One of those areas is represented as the holy place and the other the Most Holy Place. The holy place represents the mental activities necessary for humanity to function, but the Most Holy Place is the area where God and Man meet. The Most Holy Place is the throne room of God, and those who are converted are seated in heavenly places with Christ.

A szentély két részre oszlik: az udvarra és a szentélyre. A szentély pedig viszont két részre oszlik, miként a magasabb természet is. A magasabb természet két területre tagolódik. E területek egyike a Szenthelyként, a másik pedig a Szentek Szentjeként jelenik meg. A Szenthely azokat a szellemi tevékenységeket jelképezi, amelyek az emberiség működéséhez szükségesek, a Szentek Szentje azonban az a terület, ahol Isten és az ember találkozik. A Szentek Szentje Isten trónterme, és akik megtértek, Krisztussal együtt a mennyei helyekre ültettettek.

> And hath raised us up together, and made us sit together in heavenly places in Christ Jesus. Ephesians 2:6.

> És vele együtt feltámasztott minket, és vele együtt a mennyeiekbe ültetett a Krisztus Jézusban. Efézus 2:6.

The verse is taken from a passage where several verses prior, but absolutely in the same flow of thought, Jesus is seated in heavenly places, just as are His people.

Ez a vers egy olyan szakaszból származik, amelyben néhány verssel korábban — de ugyanabban a gondolatmenetben — Jézus a mennyei helyeken ül, miként az Ő népe is.

> Which he wrought in Christ, when he raised him from the dead, and set him at his own right hand in the heavenly places. Ephesians 1:20.

> Amelyet Krisztusban munkált, amikor feltámasztotta őt a halálból, és a maga jobbjára ültette a mennyei helyeken. Efézus 1:20.

Christ and His people are seated together in the Most Holy Place. Christ was resurrected and then sat down in heavenly places and His people are raised up and seated in the throne room of the Most Holy Place. Paul identifies that those who are raised in verse six have been resurrected from sin in the previous verse.

Krisztus és az Ő népe együtt ülnek a Szentek Szentjében. Krisztus feltámadt, majd helyet foglalt a mennyei helyeken, és az Ő népe is feltámasztatott, és helyet kapott a Szentek Szentjének tróntermében. Pál azonosítja, hogy azok, akik a hatodik versben feltámasztattak, az előző vers szerint a bűnből támadtak fel.

> Even when we were dead in sins, hath quickened us together with Christ, (by grace ye are saved) And hath raised us up together, and made us sit together in heavenly places in Christ Jesus. Ephesians 1:5, 6.

> Még amikor halottak voltunk a bűnökben, megelevenített minket együtt a Krisztussal (kegyelemből van üdvösségetek), és együtt feltámasztott, és együtt ültetett a mennyei helyekre Krisztus Jézusban. Efezus 1:5, 6.

The perfect fulfillment of the passage from Ephesians are the two witnesses of Revelation eleven, eleven who are resurrected and then taken up into heaven as an ensign—but also to be seated in heavenly places. In the Most Holy Place the two witnesses are representing humanity in the very presence of God, and their justification for being seated there is the badge which they each possess. That badge is the seal of God, and the seal of God represents that the human has become one with the divine, and that seal is represented by the fact that the Comforter, who is the Holy Spirit is abiding within the Most Holy Place of ‘their’ higher nature. The Most Holy Place is the throne room of God where divine and human are combined, and it represents the human temple whose higher nature includes a Most Holy Place where both divinity and humanity are seated together.

Az efezusi levélből vett szakasz tökéletes beteljesedését a Jelenések könyve tizenegyedik fejezetének két tanúja jelenti: azok a tanúk, akik feltámadnak, majd jelként felvitetnek a mennybe — de egyúttal azért is, hogy a mennyei helyeken üljenek. A Szentek Szentjében a két tanú az emberiséget képviseli magának Istennek a jelenlétében, és annak igazolása, hogy ott ülhetnek, az a jelvény, amellyel mindegyikük rendelkezik. Ez a jelvény Isten pecsétje, és Isten pecsétje azt fejezi ki, hogy az ember eggyé lett az istenivel; ezt a pecsétet pedig az a tény jelképezi, hogy a Vigasztaló, aki a Szentlélek, „az ő” magasabb természetük Szentek Szentjében lakozik. A Szentek Szentje Isten trónterme, ahol az isteni és az emberi egyesül, és az emberi templomot jelképezi, amelynek magasabb természete magában foglal egy Szentek Szentjét, ahol az istenség és az emberség együtt foglal helyet.

The outpouring of the “Comforter” is the sealing of the one hundred and forty-four thousand and it marks a change in salvational history, for at that time, the church changes from the church militant to the church triumphant. At that time, it changes from the Laodicean movement of the one hundred and forty-four thousand unto the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. At that time, it changes from the experience of the seventh church unto the experience of the sixth church and the sixth church was the Millerites. A prophetic characteristic of the sixth church of Philadelphia as it was fulfilled by the Millerite movement, is that it was never a church. It was only a movement all the way to 1856 when both of the Whites identified the movement as Laodicean. Seven years later the legal church was formed.

A „Vigasztaló” kitöltetése a száznegyvennégyezer elpecsételése, és ez változást jelez az üdvösségtörténetben, mert abban az időben az egyház a küzdő egyházból diadalmas egyházzá változik. Abban az időben a száznegyvennégyezer laodiceai mozgalmából a száznegyvennégyezer filadelfiai mozgalmába megy át. Abban az időben a hetedik egyház tapasztalatából a hatodik egyház tapasztalatába lép át, és a hatodik egyház a milleriták voltak. A filadelfiai hatodik egyház egyik prófétai jellegzetessége, amint az a millerita mozgalomban teljesedett be, az, hogy az soha nem volt egyház. Mindvégig csupán mozgalom volt egészen 1856-ig, amikor mindkét White a mozgalmat laodiceaiként azonosította. Hét évvel később megalakult a jogi egyház.

The salvational change at the Sunday law was typified by the salvational change at Pentecost which marked the inauguration of Christ as High Priest.

A vasárnaptörvénynél bekövetkező üdvtörténeti változást az a pünkösdkor bekövetkező üdvtörténeti változás előképezte, amely Krisztus főpappá való beiktatásának kezdetét jelezte.

> “The Pentecostal outpouring was Heaven’s communication that the Redeemer’s inauguration was accomplished. According to His promise He had sent the Holy Spirit from heaven to His followers as a token that He had, as priest and king, received all authority in heaven and on earth, and was the Anointed One over His people.” Acts of the Apostles, 38.

> „A pünkösdi kiáradás a Menny közlése volt arról, hogy a Megváltó beiktatása megtörtént. Ígérete szerint elküldte a Szentlelket a mennyből követőinek annak jeléül, hogy papként és királyként megkapott minden hatalmat mennyen és földön, és hogy Ő a Felkent népe felett.” Az apostolok története, 38.

When the latter rain is poured out without measure upon the one hundred and forty-four thousand at the Sunday law it will be “Heaven’s communication” that the church militant has ended and the church triumphant has arrived. The inauguration of Christ at Pentecost in the sanctuary above, typifies the anointing of the one hundred and forty-four thousand at the Sunday law.

Amikor a vasárnaptörvény idején mérték nélkül kiárad a késői eső a száznegyvennégyezerre, az „A menny közlése” lesz arról, hogy a küzdő egyház véget ért, és a diadalmas egyház megérkezett. Krisztus pünkösdkor történt beiktatása a mennyei szentélyben előképezi a száznegyvennégyezer felkenetését a vasárnaptörvény idején.

The “Pentecostal” outpouring identifying that Christ was the Anointed One represented His anointing in the inaugural ceremony in heaven, but He had also been anointed at His baptism. His baptism (9/11) unto Pentecost (the Sunday law) is also represented again three and a half years after His baptism by His actual death, burial and resurrection (feast of first fruits). 9/11 is therefore represented at His baptism and also at His resurrection. His symbolic resurrection and his literal resurrection mark the beginning of two prophetic lines that each end at Pentecost. Both histories begin with the resurrection of the first fruit offering.

A Krisztus mint Felkent voltát azonosító „pünkösdi” kitöltetés az Ő mennyei beiktatási szertartásán történt felkenetését jelképezte, de megkeresztelkedésekor is felkenetett. Az Ő keresztsége (9/11) és a pünkösd (a vasárnaptörvény) közötti időszakot három és fél évvel a keresztsége után ismét az Ő tényleges halála, temetése és feltámadása (az első zsenge ünnepe) is jelképezi. Ennélfogva a 9/11 az Ő keresztségében és az Ő feltámadásában egyaránt megjelenik. Az Ő jelképes feltámadása és az Ő szó szerinti feltámadása két prófétai vonal kezdetét jelölik, amelyek mindegyike pünkösdben végződik. Mindkét történet az első zsenge-áldozat feltámadásával kezdődik.

> But now is Christ risen from the dead, and become the firstfruits of them that slept. For since by man came death, by man came also the resurrection of the dead. For as in Adam all die, even so in Christ shall all be made alive. But every man in his own order: Christ the firstfruits; afterward they that are Christ’s at his coming. 1 Corinthians 15:20–23.

> Ámde Krisztus feltámadt a halottak közül, zsengéjük lett azoknak, akik elaludtak. Mert mivel ember által van a halál, ember által van a halottak feltámadása is. Mert amiképpen Ádámban mindnyájan meghalnak, azonképpen Krisztusban is mindnyájan megeleveníttetnek. Mindenki pedig a maga rendje szerint: első zsenge Krisztus; azután akik a Krisztuséi, az ő eljövetelekor. 1 Korinthus 15:20–23.

Christ is the first fruit offering at His resurrection marking the beginning of the “Pentecostal season” which ends with the first fruit offering of Pentecost. Christ’s resurrection is barley and the wheat are those who “afterward” “are Christ’s at his coming.” Those who are “afterward” of Christ’s resurrection are “they that are Christ’s at his coming,” thus representing the final ingathering of faithful souls at the end of the world, as represented by those three thousand souls that were gathered at Pentecost.

Krisztus feltámadásakor a zsengeáldozat, amely a „pünkösdi időszak” kezdetét jelzi, s ez a Pünkösd zsengeáldozatával ér véget. Krisztus feltámadása az árpa, a búza pedig azok, akik „azután” „a Krisztuséi az ő eljövetelekor”. Azok, akik Krisztus feltámadásának „azután”-jához tartoznak, „akik a Krisztuséi az ő eljövetelekor”; így tehát a hűséges lelkek végső begyűjtését jelképezik a világ végén, amint azt az a háromezer lélek ábrázolja, akik Pünkösdkor gyűjtettek egybe.

The verse also addresses the resurrection in terms of death. Death began with Adam and passes upon all men, but it does so “in” “order.” In the book of Acts Peter records that when the book of Joel was then being fulfilled, men were to send their sins beforehand to judgment that they might be blotted out, when the times of refreshing came from the presence of the Comforter. Christ was not looking at the books of judgment to blot out sin at that time, for judgment was over eighteen hundred years in the future.

Az igevers a feltámadásról is a halál összefüggésében szól. A halál Ádámmal kezdődött, és minden emberre átterjed, de ezt „rendben” teszi. Az Apostolok Cselekedeteinek könyvében Péter feljegyzi, hogy amikor Jóel könyve akkor beteljesedett, az embereknek előre kellett küldeniük bűneiket az ítéletre, hogy eltöröltessenek, amikor eljöttek a felüdülés idei a Vigasztaló jelenlétéből. Krisztus akkor nem az ítélet könyveire tekintett, hogy eltörölje a bűnt, mert az ítélet még több mint ezer-nyolcszáz évre a jövőben volt.

The reference to “every man in his order” begins with Adam, and thus identifies the judgment of the dead from Adam onward until the times of refreshing arrive. When the latter rain arrives, the judgment passes from the dead unto the living. In the period of time represented by the verse (from Christ’s resurrection unto Pentecost), from the barley first fruits until the first fruits of the wheat, the rain is falling during the judgment of the living and as the rain falls, the message represented by the rain is separating the wheat from the tares. At the Sunday law, which is Pentecost, the wheat no longer is mixed with tares and the first fruit wheat offering of two wave loaves is lifted up. The purification process from 9/11 unto the Sunday law is also represented in Malachi three when the Messenger of the Covenant purifies and also purges the Levites and He does so by “fire.” “Fire” is a symbol of a message as represented by tongues of fire at Pentecost. In the history under consideration the separation of the two classes which produces the one hundred and forty-four thousand who are the two wave loaves represented by the first fruits of Pentecost were to be thoroughly baked, for they were the only offering that included an emblem of sin.

A hivatkozás arra, hogy „minden ember a maga rendje szerint”, Ádámmal kezdődik, és így azonosítja a halottak ítéletét Ádámtól kezdve egészen addig, amíg elérkeznek a felüdülés idei. Amikor elérkezik a késői eső, az ítélet a halottakról az élőkre száll át. Az igevers által jelképezett időszakban (Krisztus feltámadásától Pünkösdig), az árpa zsengéitől a búza zsengéiig, az eső az élők ítélete alatt hullik, és miközben hullik az eső, az eső által jelképezett üzenet választja külön a búzát a konkolytól. A vasárnaptörvénynél, amely Pünkösd, a búza többé nincs összekeveredve a konkollyal, és a két lengetett kenyérből álló első zsenge búzaáldozat felemeltetik. A szeptember 11-től a vasárnaptörvényig tartó megtisztítási folyamat Malakiás harmadik fejezetében is megjelenik, amikor a Szövetség Követe megtisztítja és meg is tisztogatja a lévitákat, és ezt „tűz” által teszi. A „tűz” egy üzenet jelképe, miként azt a pünkösdi tüzes nyelvek is szemléltetik. Az itt vizsgált történelemben a két osztály elkülönítése, amely létrehozza a száznegyvennégyezeret, akik a Pünkösd zsengéi által jelképezett két lengetett kenyér, teljesen átsütendő volt, mert ez volt az egyetlen áldozat, amely a bűn jelképét magában foglalta.

Those two wave loaves were leavened, and leaven is a symbol of sin. That leaven was destroyed in the fire of the oven, as represented by the refiner’s fire of the Messenger of the Covenant. Isaiah in chapter twenty-seven identifies a debate that begins at 9/11, which he calls “the day of the east wind.” The passage teaches that it is through the debate that the sins of Israel are atoned for. The “debate” is between the true latter rain message and all the other false latter rain messages that exist. A message is “fire,” and “fire” is what the Messenger of the Covenant employs to purify and purge. The debate over the latter rain message removes the leaven from the Pentecostal first fruit wheat offering that is lifted up at the Sunday law. The one hundred and forty-four thousand are the Pentecostal first fruit wheat offering, who overcome by the justification of His blood and the sanctification of their testimony for even though it is the Word that sanctifies it only does so when the word is conveyed as a message. The presentation of the message allows the one hundred and forty-four thousand to live and the presentation of a false latter rain message produces death.

Az a két lengetett kenyér kovászos volt, és a kovász a bűn jelképe. Az a kovász a kemence tüzében semmisült meg, amint azt a Szövetség Követének tisztító tüze szemlélteti. Ésaiás a huszonhetedik fejezetben azonosít egy vitát, amely 9/11-kor kezdődik, s amelyet ő „a keleti szél napjának” nevez. Az igehely azt tanítja, hogy Izráel bűnei e vita által nyernek engesztelést. A „vita” az igaz késői eső üzenete és az összes többi hamis késői eső-üzenet között zajlik, amely létezik. Az üzenet „tűz”, és a „tűz” az, amit a Szövetség Követe a megtisztítás és a kiégetés eszközeként használ. A késői eső üzenete körüli vita távolítja el a kovászt a vasárnapi törvény idején felemelt pünkösdi első zsenge búzaáldozatból. A száznegyvennégyezer a pünkösdi első zsenge búzaáldozat, akik az Ő vére által való megigazulás és bizonyságtételük megszentelődése által győznek, mert noha az Ige az, ami megszentel, ezt csak akkor teszi, amikor az ige üzenetként közöltetik. Az üzenet bemutatása teszi lehetővé, hogy a száznegyvennégyezer éljen, míg egy hamis késői eső-üzenet bemutatása halált eredményez.

> And they overcame him by the blood of the Lamb, and by the word of their testimony; and they loved not their lives unto the death. Revelation 12:11.

> És legyőzték őt a Bárány vérével és bizonyságtételük igéjével; és életüket mindhalálig nem kímélték. Jelenések 12:11.

The one hundred and forty-four thousand follow Christ in overcoming as He overcame, for prophetically they follow Christ.

A százhuszonnégyezer úgy követi Krisztust a győzelemben, ahogyan ő győzött, mert prófétai értelemben Krisztust követik.

> These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:4.

> Ezek azok, akik asszonyokkal nem szennyezték be magukat, mert szüzek. Ezek azok, akik követik a Bárányt, valahová csak megy. Ezek vétettek meg az emberek közül zsengéül Istennek és a Báránynak. Jelenések 14:4.

Here in verse four of Revelation fourteen the one hundred and forty-four thousand are identified as “first fruits.” They are also identified as “virgins” and inspiration has informed us that the parable of the ten virgins of Matthew twenty-five illustrates the experience of the Adventist people. Not only are they “virgins” they are not “defiled with woman,” for the testing and separation process that produced the one hundred and forty-four thousand produced a distinction between the one hundred and forty-four thousand and “all” the false religions. “These” follow the Lamb whithersoever he goeth, and as first fruit offerings they must follow Christ in His death, burial and resurrection.

Itt, a Jelenések könyve tizennegyedik fejezetének negyedik versében, a száznegyvennégyezer úgy van azonosítva, mint „zsenge”. Ugyancsak „szüzekként” vannak azonosítva, és az ihlet tudtunkra adta, hogy a Máté huszonötödik fejezetében található tíz szűzről szóló példázat az adventnép tapasztalatát szemlélteti. Nemcsak „szüzek”, hanem nincsenek is „asszonnyal megfertőztetve”, mert az a megpróbáltatási és elkülönítési folyamat, amely létrehozta a száznegyvennégyezret, különbséget tett a száznegyvennégyezer és „minden” hamis vallás között. „Ezek” követik a Bárányt, valahová csak megy, és mint zsengeáldozatoknak, követniük kell Krisztust az Ő halálában, temetésében és feltámadásában.

In Revelation chapter eleven, verse eleven the two witnesses that are to be lifted up as an ensign are first killed, then in three and a half days they are resurrected as a first fruit offering, as was Christ. The first fruit offering that was and is Christ, included the blood of the covenant being shed in order to redeem those who had been bankrupt with a Laodicean experience. In one verse, (verse four) all this brief summary of the various lines of prophetic light associated with the one hundred and forty-four thousand is set forth. And it is set forth in Revelation 144 by the hand of Palmoni, the wonderful numberer. A doubling in Scripture represents the history of the latter rain and the latter rain is where and when the Comforter is poured out upon God’s people.

A Jelenések könyve tizenegyedik fejezetének tizenegyedik versében a két tanú, akiket jelként fel kell emelni, először megöletik, majd három és fél nap múlva első zsengeáldozatként feltámasztatnak, miként Krisztus is. Az első zsengeáldozat, aki Krisztus volt és aki Krisztus, magában foglalta a szövetség vérének kiontását annak érdekében, hogy megváltsa azokat, akik laodiceai tapasztalatuk miatt csődbe jutottak. Egyetlen versben (a negyedik versben) kerül bemutatásra mindezeknek a prófétai világosság különböző vonalainak rövid összefoglalása, amelyek a száznegyvennégyezerhez kapcsolódnak. És ez a Jelenések 144-ben kerül bemutatásra Palmoni, a csodálatos Számláló keze által. Az Írásban a megkettőzés a késői eső történetét jelképezi, és a késői eső az, ahol és amikor a Vigasztaló kitöltetik Isten népére.

> How beautiful upon the mountains are the feet of him that bringeth good tidings, that publisheth peace; that bringeth good tidings of good, that publisheth salvation; that saith unto Zion, Thy God reigneth! Thy watchmen shall lift up the voice; with the voice together shall they sing: for they shall see eye to eye, when the Lord shall bring again Zion. Break forth into joy, sing together, ye waste places of Jerusalem: for the Lord hath comforted his people, he hath redeemed Jerusalem. The Lord hath made bare his holy arm in the eyes of all the nations; and all the ends of the earth shall see the salvation of our God. Depart ye, depart ye, go ye out from thence, touch no unclean thing; go ye out of the midst of her; be ye clean, that bear the vessels of the Lord. Isaiah 52:7–11.

> Mily szépek a hegyeken annak lábai, aki örömhírt visz, aki békességet hirdet; aki jónak örömhírét viszi, aki szabadulást hirdet; aki ezt mondja Sionnak: Uralkodik a te Istened! Őrállóid felemelik szavukat; együttesen ujjonganak, mert szemről szemre látják, amikor az Úr visszahozza Siont. Törjetek ki örömre, énekeljetek együtt, Jeruzsálem romjai; mert megvigasztalta népét az Úr, megváltotta Jeruzsálemet. Feltűrte az Úr szent karját minden nemzet szeme láttára; és meglátja a föld minden határa a mi Istenünk szabadítását. Távozzatok, távozzatok, menjetek ki onnan, tisztátalant ne illessetek; menjetek ki belőle, tisztuljatok meg, akik az Úr edényeit hordozzátok. Ézsaiás 52:7–11.

Zion H6726 is the same as H6725 which means “the sense of conspicuousness; a monumental or guiding pillar: – sign, title, waymark.” Zion is a symbol of the ensign of the one hundred and forty-four thousand and in the passage they have already received the latter rain for they have already published and presented the good tidings of peace. Just as specific to that fact is that they see “eye to eye” which represents the disciples at Pentecost, for the ten days prior to Pentecost represents a period of unification. The Lord “hath,” (representing past tense) has already accomplished three things for those who bring good tidings. He hath “comforted his people,” “redeemed Jerusalem” and “made bare his holy arm in the eyes of all the nations.”

A Sion H6726 ugyanaz, mint a H6725, amelynek jelentése: „a feltűnőség értelme; emlékszerű vagy irányt mutató oszlop: – jel, cím, útjelző.” Sion a száznegyvennégyezer zászlajának jelképe, és e szakaszban ők már elnyerték a késői esőt, mert már közzétették és előadták a békesség örömhírét. Ugyanezt a tényt sajátos módon jelzi az is, hogy „szemtől szembe” látnak, ami a tanítványokat ábrázolja pünkösdkor, mert a pünkösdöt megelőző tíz nap az egyesülés időszakát jelképezi. Az Úr „meg-”, (ami a múlt időt képviseli) már három dolgot véghezvitt azokért, akik jó hírt hoznak. „Megvigasztalta népét”, „megváltotta Jeruzsálemet” és „föltárta szent karját minden nemzet szeme láttára.”

He “comforted” His people at 9/11, marking the beginning of a testing process of Malachi chapter three that concludes at the Sunday law when He lifts up the ensign of the first fruit offerings as represented by making “bare his holy arm in the eyes of all the nations.” He comforts, redeems and lifts up the one hundred and forty-four thousand. At 9/11 He comforts and begins the purification process where He redeems His people and then lifts them up as an ensign, or as Malachi says “the offering of Judah and Jerusalem be pleasant” “as in days of old.”

Népét 9/11-kor „megvigasztalta”, ezzel megjelölve a Malakiás harmadik fejezetében leírt próbatételi folyamat kezdetét, amely a vasárnapi törvénynél ér véget, amikor fölemeli az első zsengeáldozatok zászlaját, amint azt az jelképezi, hogy „feltűrte szent karját minden nemzet szeme láttára”. Ő megvigasztalja, megváltja és fölemeli a száznegyvennégyezeret. 9/11-kor megvigasztal, és megkezdi a megtisztítás folyamatát, amelyben megváltja népét, majd zászlóként fölemeli őket, vagy amint Malakiás mondja: „Júdának és Jeruzsálemnek áldozata kedves lesz” „mint a régi napokban.”

> And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:3, 4.

> És leül mint az ezüst finomítója és megtisztítója; és megtisztítja Lévi fiait, és megtisztítja őket, mint az aranyat és az ezüstöt, hogy igazságban vigyenek áldozatot az Úrnak. Akkor kedves lesz az Úr előtt Júda és Jeruzsálem áldozata, mint a régi napokban és mint a hajdani esztendőkben. Malakiás 3:3, 4.

We will bring our considerations of “how long” to a conclusion in the next article.

A „meddig” kérdésére vonatkozó vizsgálódásainkat a következő cikkben zárjuk le.

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> „„Akinek szórólapátja kezében van, és megtisztítja szérűjét, és gabonáját csűrbe takarítja.” Máté 3:12. Ez a tisztítás egyik ideje volt. Az igazság szavai által a polyva elválasztatott a búzától. Mivel sokan túlságosan hiúk és önigazak voltak ahhoz, hogy elfogadják a feddést, túlságosan világszeretők ahhoz, hogy az alázat életét vállalják, elfordultak Jézustól. Sokan ma is ugyanezt teszik. A lelkek ma is próbára tétetnek, miként azok a tanítványok a kapernaumi zsinagógában. Amikor az igazság eljut a szívhez, látják, hogy életük nincs összhangban Isten akaratával. Felismerik, hogy teljes változásra van szükségük; de nem hajlandók felvenni az önmegtagadó munka terhét. Ezért megharagszanak, amikor bűneik nyilvánvalóvá lesznek. Megbotránkozva távoznak, miként a tanítványok is elhagyták Jézust, zúgolódva: „Kemény beszéd ez; ki hallgathatja ezt?”” Jézus élete, 392.

Back to Articles