Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Forty-Eight

Dániel könyve – Száznegyvennyolcadik العدد

Unveiling the Prophetic Tables: Habakkuk’s Vision and Miller’s Dream

A prófétai táblák feltárása: Habakuk látomása és Miller álma

Author

Jeff Pippenger

Published

March 20, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The increase of knowledge that is represented by the vision of the Ulai River is what ultimately was written upon Habakkuk’s two tables.

Az ismeret gyarapodása, amelyet az Ulai folyóról szóló látomás jelképez, az, ami végső soron Habakuk két táblájára fel lett írva.

> “Interwoven with prophecies which they had regarded as applying to the time of the second advent was instruction specially adapted to their state of uncertainty and suspense, and encouraging them to wait patiently in the faith that what was now dark to their understanding would in due time be made plain.

> Azon próféciákkal összefonódva, amelyeket ők a második advent idejére vonatkozóknak tekintettek, olyan tanítás állt, amely különösképpen bizonytalanságuk és feszült várakozásuk állapotához volt szabva, és arra bátorította őket, hogy hittel türelmesen várjanak, mert ami most értelmük számára homályos, a maga idejében világossá lesz.

> “Among these prophecies was that of Habakkuk 2:1–4: ‘I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what He will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith.’

> „E próféciák között volt a Habakuk 2:1–4-ben található is: „Őrhelyemre állok, és felállok a toronyra, és figyelek, hogy meglássam, mit szól hozzám, és mit feleljek feddésemre. Az Úr pedig felelt nekem, és ezt mondta: Írd fel a látomást, és tedd világossá táblákra, hogy futhasson, aki olvassa azt. Mert a látomás még a kijelölt időre szól, de a végén megszólal, és nem hazudik: ha késik is, várj rá; mert bizonyosan bekövetkezik, nem marad el. Íme, felfuvalkodott az ő lelke, nem egyenes őbenne; az igaz pedig az ő hite által él.””

> “As early as 1842 the direction given in this prophecy to ‘write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it,’ had suggested to Charles Fitch the preparation of a prophetic chart to illustrate the visions of Daniel and the Revelation. The publication of this chart was regarded as a fulfillment of the command given by Habakkuk. No one, however, then noticed that an apparent delay in the accomplishment of the vision—a tarrying time—is presented in the same prophecy. After the disappointment, this scripture appeared very significant: ‘The vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry…. The just shall live by his faith.” The Great Controversy, 391, 392.

> Már 1842-ben e próféciában adott útmutatás, hogy „írd fel a látomást, és vésd táblákra, hogy könnyen olvasható legyen”, arra indította Charles Fitchet, hogy készítsen egy prófétikus táblázatot Dániel és a Jelenések könyvének látomásai szemléltetésére. E táblázat kiadását a Habakuknak adott parancs beteljesedéseként tekintették. Akkor azonban senki sem vette észre, hogy ugyanebben a próféciában a látomás beteljesedésének látszólagos késedelme — egy késedelem ideje — is bemutatásra kerül. A csalódás után ez az Írás igen jelentőségteljessé vált: „Mert e látomás bizonyos időre szól, de a végén szólni fog, és nem hazudik: ha késik is, várj rá; mert bizonyosan bekövetkezik, nem marad el…. Az igaz pedig az ő hite által él.” A nagy küzdelem, 391, 392.

The two tables of Habakkuk are prophetically two witnesses. Biblically, two witnesses are to be brought together to establish truth.

Habakuk két táblája prófétai értelemben két tanú. A Szentírás szerint két tanút kell egybehozni ahhoz, hogy az igazság megállapíttassék.

> But if he will not hear thee, then take with thee one or two more, that in the mouth of two or three witnesses every word may be established. Matthew 8:16.

> Ha pedig nem hallgat rád, végy magad mellé még egyet vagy kettőt, hogy két vagy három tanú szájával erősíttessék meg minden szó. Máté 8:16.

When Habakkuk’s two tables (the 1843 and 1850 pioneer charts) are overlaid with each other they confirm the truths that were the “jewels” of Miller’s dream. The mistake of 1843, represented upon the first table, when overlaid with the second table, establishes the “tarrying time” of the vision. Miller (the symbolic watchman of that history) asked what he was to say during the debate of his history.

Amikor Habakuk két tábláját (az 1843-as és 1850-es úttörői ábrákat) egymásra helyezzük, megerősítik azokat az igazságokat, amelyek Miller álmának „drágakövei” voltak. Az 1843-as tévedés, amely az első táblán van ábrázolva, amikor a második táblára helyezzük, megállapítja a látomás „késedelmének idejét”. Miller (annak a történelemnek jelképes őrállója) megkérdezte, mit kell mondania történelmének vitája idején.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. Habakkuk 2:1.

> Őrhelyemre állok, felmegyek a toronyba, és vigyázok, hogy lássam, mit szól hozzám, és mit feleljek, amikor megfedd engem. Habakuk 2:1.

The Lord instructed Miller to write the vision, and in his dream he placed the casket which contained the vision on a table in the center of his room.

Az Úr utasította Millert, hogy írja le a látomást, és álmában a látomást tartalmazó ládikát szobája közepén álló asztalra helyezte.

> And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. Habakkuk 2:2.

> Az Úr pedig felelt nekem, és ezt mondta: Írd le a látomást, és vésd fel jól olvashatóan táblákra, hogy fusson, aki olvassa azt. Habakuk 2:2.

The tables then identify the tarrying time and the first disappointment.

A táblázatok ezután azonosítják a késedelem idejét és az első csalódást.

> For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Habakkuk 2:3.

> Mert e látomás még meghatározott időre szól, de a végén megszólal, és nem hazudik: ha késik is, várj reá; mert bizonyosan eljön, nem marad el. Habakuk 2:3.

Then the two classes that are manifested based upon the increase of knowledge are represented.

Ezután a tudás növekedése alapján nyilvánvalóvá váló két osztály kerül bemutatásra.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:4.

> Íme, felfuvalkodott lelke nem egyenes őbenne; az igaz pedig az ő hite által él. Habakuk 2:4.

The two classes of worshippers would be manifested by the testing process of Daniel chapter twelve.

Az imádók két csoportja Dániel könyve tizenkettedik fejezetének megpróbáltatási folyamata által nyilvánulna meg.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> Ő pedig ezt mondta: Menj el, Dániel, mert e szavak be vannak zárva és le vannak pecsételve a vég idejéig. Sokan megtisztulnak, megfehérednek és megpróbáltatnak; de a gonoszok gonoszul cselekszenek, és a gonoszok közül senki sem érti meg; az értelmesek pedig megértik. Dániel 12:9–10.

The “wise” of Daniel are the wise virgins of Matthew twenty-five who were justified by faith, and the wicked were the foolish virgins who were lifted up in pride. At the end of Miller’s dream, the jewels represent the oil in the parable of the ten virgins, which was the message.

Dániel „bölcsei” a Máté huszonötödik fejezetében szereplő bölcs szüzek, akik hit által megigazultak, a gonoszok pedig a balga szüzek voltak, akik a kevélységben felfuvalkodtak. Miller álmának végén az ékkövek a tíz szűzről szóló példázat olaját jelképezik, amely az üzenet volt.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked.” Review and Herald, July 20, 1897.

> „Isten gyaláztatást szenved, amikor nem fogadjuk el azokat a közléseket, amelyeket nekünk küld. Így visszautasítjuk az aranyolajat, amelyet a lelkünkbe akarna tölteni, hogy azt továbbadjuk a sötétségben levőknek. Amikor elhangzik majd a hívás: „Ímé, jő a vőlegény; menjetek ki elébe”, azok, akik nem fogadták be a szent olajat, akik nem ápolták szívükben Krisztus kegyelmét, a balga szüzekhez hasonlóan azt fogják találni, hogy nincsenek készen Uruk fogadására. Nincs meg bennük az erő, hogy megszerezzék az olajat, és életük romba dől.” Review and Herald, 1897. július 20.

Miller’s jewels in the last days would shine ten times brighter, and both the number ten is a symbol of a test, as is light. In the last days, represented in the end of Miller’s dream, the light of truth represented upon Habakkuk’s tables produces a testing message, which in the parable of the ten virgins is the testing message of the Midnight Cry. That testing process is a repetition of the testing process of Millerite history, for the parable of the ten virgins is repeated to the very letter in the last days.

Miller ékszerei az utolsó napokban tízszer fényesebben ragyognának, és mind a tízes szám, mind pedig a világosság a próba jelképe. Az utolsó napokban, amelyeket Miller álmának befejezése ábrázol, a Habakuk tábláin megjelenített igazság világossága próbára tevő üzenetet hoz létre, amely a tíz szűz példázatában az Éjféli Kiáltás próbára tevő üzenete. Ez a próbára tevő folyamat a millerita történelem próbára tevő folyamatának megismétlődése, mert a tíz szűz példázata az utolsó napokban betű szerint ismétlődik meg.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „Gyakran utalnak nekem a tíz szűzről szóló példázatra, akik közül öt bölcs volt, és öt balga. E példázat beteljesedett, és a legapróbb részletekig be fog teljesedni, mert különleges alkalmazása van erre az időre nézve, és a harmadik angyal üzenetéhez hasonlóan beteljesedett, és az idők végezetéig továbbra is jelenvaló igazság marad.” Review and Herald, 1890. augusztus 19.

The experience of the tarrying time would be repeated to the very letter at the end of Miller’s dream, and his jewels would then shine ten times brighter than the sun, thus identifying that the jewels represent the final test in the parable of the ten virgins. Ten is the symbol of a test, and at the end of ten days Daniel and the three worthies were visually fairer and fatter than those who were eating the diet of Babylon. The proud in Habakkuk who lived by presumption, not faith, developed the character of Babylon. In Millerite history they became the daughters of Babylon, and in Habakkuk the papacy is used to identify their character.

A késedelem idejének tapasztalata Miller álmának legvégén betű szerint meg fog ismétlődni, és akkor drágakövei tízszer fényesebben ragyognak majd a napnál; ez pedig azonosítja, hogy a drágakövek a tíz szűzről szóló példázat végső próbáját jelképezik. A tíz a próba jelképe, és tíz nap végén Dániel és a három hűséges ifjú láthatóan szebbnek és kövérebbnek bizonyultak azoknál, akik Babilon eledelét ették. Habakuknál a kevélyek, akik nem hitből, hanem elbizakodottságból éltek, Babilon jellemét fejlesztették ki. A millerita történelemben Babilon leányaivá lettek, Habakuknál pedig a pápaság szolgál jellemük azonosítására.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Yea also, because he transgresseth by wine, he is a proud man, neither keepeth at home, who enlargeth his desire as hell, and is as death, and cannot be satisfied, but gathereth unto him all nations, and heapeth unto him all people: Shall not all these take up a parable against him, and a taunting proverb against him, and say, Woe to him that increaseth that which is not his! how long? and to him that ladeth himself with thick clay! Shall they not rise up suddenly that shall bite thee, and awake that shall vex thee, and thou shalt be for booties unto them? Because thou hast spoiled many nations, all the remnant of the people shall spoil thee; because of men’s blood, and for the violence of the land, of the city, and of all that dwell therein. Habakkuk 2:4–8.

> Ímé, felfuvalkodott az ő lelke, nem igaz őbenne; az igaz pedig az ő hite által él. Sőt, mivel a bor csalárddá teszi, kevély ember ő, és nem marad nyugton, aki kitágítja kívánságát, mint a Seol, és olyan, mint a halál, és meg nem elégszik, hanem magához gyűjt minden nemzetet, és összeszed magának minden népet: Vajon nem költenek-e majd mindezek őellene példázatot és gúnyos közmondást, és nem mondják-e: Jaj annak, aki gyarapítja azt, ami nem az övé! meddig még? és annak, aki magára sűrű agyagot rak! Vajon nem támadnak-e fel hirtelen, akik megmarnak téged, és nem serkennek-e fel, akik gyötörnek téged, és zsákmányul leszel nekik? Mivel sok nemzetet kifosztottál, a népek minden maradéka kifoszt téged; az emberek véréért, a föld ellen elkövetett erőszakért, a város ellen és minden benne lakó ellen elkövetett erőszakért. Habakuk 2:4–8.

The testing process brought upon the virgins of Matthew twenty-five produces a class of worshippers, who have developed the character of the king of the north (the papacy), who is also the power that “spoiled many nations.”

A Máté huszonöt szüzeire bocsátott próbatételi folyamat az imádók olyan osztályát hozza létre, akikben az északi király (a pápaság) jelleme fejlődött ki, aki egyúttal az a hatalom is, amely „sok nemzetet kifosztott”.

> Thus saith the Lord, Behold, a people cometh from the north country, and a great nation shall be raised from the sides of the earth. They shall lay hold on bow and spear; they are cruel, and have no mercy; their voice roareth like the sea; and they ride upon horses, set in array as men for war against thee, O daughter of Zion. We have heard the fame thereof: our hands wax feeble: anguish hath taken hold of us, and pain, as of a woman in travail. Go not forth into the field, nor walk by the way; for the sword of the enemy and fear is on every side. O daughter of my people, gird thee with sackcloth, and wallow thyself in ashes: make thee mourning, as for an only son, most bitter lamentation: for the spoiler shall suddenly come upon us. Jeremiah 6:22–26.

> Így szól az Úr: Ímé, nép jön észak földjéről, és nagy nemzet támad fel a föld széleiről. Íjat és dárdát ragadnak; kegyetlenek ők, és nem könyörülnek; szavuk zúg, mint a tenger; lovakon nyargalnak, hadrendbe állva, mint a harcra kész férfiak ellened, Sion leánya! Hallottuk hírét; kezeink erőtlenekké lettek; nyomorúság vett erőt rajtunk, és fájdalom, mint a szülő asszonyon. Ne menjetek ki a mezőre, és az úton se járjatok; mert ellenség kardja és rettegés van mindenfelé. Népem leánya, övezd fel magadat zsákruhával, és hempergőzz a hamuban; gyászolj, mint az egyszülöttért, tarts igen keserves siralmat; mert hirtelen tör reánk a pusztító. Jeremiás 6:22–26.

Habakkuk’s two classes are those who are justified by faith, and those who ate and drank the doctrines of Babylon. Those in the last days of Miller’s dream that are represented as virgins, either develop the character of Christ, and thus receive the seal of God, or they develop the character of the papacy and receive the mark of the beast.

Habakuk két csoportja azokból áll, akik hit által igazulnak meg, és azokból, akik ették és itták Babilon tanait. Azok, akik Miller álmának utolsó napjaiban szüzekként vannak ábrázolva, vagy Krisztus jellemét fejlesztik ki, és így megkapják Isten pecsétjét, vagy a pápaság jellemét fejlesztik ki, és megkapják a fenevad bélyegét.

> “The time has come for the true light to shine amid moral darkness. The third angel’s message has been sent forth to the world, warning men against receiving the mark of the beast or of his image in their foreheads or in their hands. To receive this mark means to come to the same decision as the beast has done, and to advocate the same ideas, in direct opposition to the word of God. Of all who receive this mark, God says, ‘The same shall drink of the wine of the wrath of God, which is poured out without mixture into the cup of his indignation; and he shall be tormented with fire and brimstone in the presence of the holy angels, and in the presence of the Lamb.’” Review and Herald, July 13, 1897.

> „Eljött az idő, hogy az igaz világosság felragyogjon az erkölcsi sötétség közepette. A harmadik angyal üzenete elküldetett a világnak, figyelmeztetve az embereket, hogy ne vegyék fel a fenevadnak vagy az ő képének bélyegét a homlokukra vagy a kezükre. E bélyeg felvétele azt jelenti, hogy valaki ugyanarra az elhatározásra jut, mint amelyre a fenevad jutott, és ugyanazokat az eszméket hirdeti, egyenes ellentétben Isten Igéjével. Mindazokról, akik felveszik ezt a bélyeget, Isten ezt mondja: »Az is inni fog az Isten haragjának borából, amely elegyítetlenül töltetett az ő haragjának poharába; és gyötrődni fog tűzben és kénkőben a szent angyalok előtt és a Bárány előtt.«” Review and Herald, 1897. július 13.

The virgins that drink the wine of Babylon will ultimately drink the wine of God’s wrath. In Isaiah, the drunkards of Ephraim manifest their blind drunkenness by turning things upside down, and that action is to be esteemed as “potter’s clay.”

A szüzek, akik Babilon borát isszák, végül Isten haragjának borát fogják inni. Ézsaiásnál Efraim részegei vak részegségüket azáltal mutatják meg, hogy mindent felforgatnak, és ez a cselekedet „fazekasagyagnak” tekintendő.

The identification of “the daily” as a symbol of Christ, turns the truth of “the daily” upside down, for “the daily,” is a satanic symbol. Miller’s identification of “the daily” as paganism is directly represented upon Habakkuk’s tables. Miller’s discovery of the passage in Thessalonians, which allowed him to understand that it was paganism that was “taken away,” in order for the “man of sin” who sits in the temple of God to be revealed, is the primary truth located in 2 Thessalonians, chapter two.

„A mindennapi”-nak Krisztus jelképeként való azonosítása a „mindennapi”-ra vonatkozó igazságot a feje tetejére állítja, mert „a mindennapi” sátáni jelkép. Millernek „a mindennapi”-val mint pogánysággal kapcsolatos azonosítása közvetlenül Habakuk tábláin van ábrázolva. Millernek a Thesszalonikaiakhoz írt levél ama szakaszának felismerése, amely lehetővé tette számára annak megértését, hogy a „pogányság” volt az, ami „elvétetett”, hogy ily módon nyilvánvalóvá legyen a „bűn embere”, aki az Isten templomában ül, a 2 Thesszalonika, 2. fejezetében található elsődleges igazság.

> “I read on, and could find no other case in which it [the daily] was found, but in Daniel. I then [by the aid of a concordance] took those words which stood in connection with it, ‘take away;’ he shall take away the daily; ‘from the time the daily shall be taken away,’ etc. I read on, and thought I should find no light on the text; finally I came to 2 Thessalonians 2:7, 8. ‘For the mystery of iniquity doth already work; only he who now letteth will let, until he be taken out of the way, and then shall that wicked be revealed,’ etc. And when I had come to that text, O, how clear and glorious the truth appeared! There it is! That is the daily! Well, now, what does Paul mean by ‘he who now letteth,’ or hindereth? By ‘the man of sin,’ and the ‘wicked,’ Popery is meant. Well, what is it which hinders Popery from being revealed? Why, it is Paganism; well, then, ‘the daily’ must mean Paganism.’—William Miller, Second Advent Manual, page 66.” Advent Review and Sabbath Herald, January 6, 1853.

> „Tovább olvastam, és nem találtam más esetet, amelyben az [a mindennapi] előfordult volna, csak Dániel könyvében. Ezután [egy konkordancia segítségével] elővettem azokat a szavakat, amelyek vele kapcsolatban álltak: „elvétetik”; elvéteti a mindennapit; „attól az időtől fogva, hogy elvétetik a mindennapi” stb. Tovább olvastam, és azt gondoltam, hogy nem találok világosságot e szövegre; végül eljutottam a 2 Thessalonika 2:7–8-hoz. „Mert a törvénytelenség titkos bűne már munkálkodik; csakhogy annak, aki azt most visszatartja, félre kell tétetnie az útból, és akkor jelenik meg ama törvénytaposó” stb. És amikor ahhoz az igéhez értem, ó, milyen világosan és dicsőségesen tűnt fel az igazság! Ott van! Az a mindennapi! Nos hát, mit ért Pál azon, hogy „aki azt most visszatartja”, vagy akadályozza? A „bűn embere” és a „törvénytaposó” alatt a pápaság értendő. Nos hát, mi az, ami megakadályozza, hogy a pápaság megjelenjék? Hát a pogányság; tehát akkor „a mindennapi” szükségképpen a pogányságot jelenti.” —William Miller, Second Advent Manual, 66. oldal. Advent Review and Sabbath Herald, 1853. január 6.

The meaning of “the daily” in Thessalonians, which Miller discovered, is the primary truth of the passage. When Paul identifies those who do not love the truth, and who will therefore receive strong delusion, he is most certainly identifying the hatred of truth in the general sense, but the truth which is directly referenced in the passage is the truth that “the daily,” represents pagan Rome.

A „mindennapi” jelentése a Thesszalonikabeliekhez írt levélben, amelyet Miller felismert, a szakasz elsődleges igazsága. Amikor Pál azokat azonosítja, akik nem szeretik az igazságot, és ezért erős tévelygést fognak kapni, kétségtelenül az igazság iránti gyűlöletet azonosítja általános értelemben; de az az igazság, amelyre a szakasz közvetlenül utal, az az igazság, hogy a „mindennapi” a pogány Rómát jelképezi.

> The light of the body is the eye: if therefore thine eye be single, thy whole body shall be full of light. But if thine eye be evil, thy whole body shall be full of darkness. If therefore the light that is in thee be darkness, how great is that darkness! No man can serve two masters: for either he will hate the one, and love the other; or else he will hold to the one, and despise the other. Ye cannot serve God and mammon. Matthew 6:22–24.

> A test lámpása a szem. Ha azért a te szemed tiszta, egész tested világos lesz. Ha pedig a te szemed gonosz, egész tested sötét lesz. Ha tehát a benned levő világosság sötétség: mekkora akkor a sötétség! Senki sem szolgálhat két úrnak: mert vagy az egyiket gyűlöli, és a másikat szereti; vagy az egyikhez ragaszkodik, és a másikat megveti. Nem szolgálhattok Istennek és a mammonnak. Máté 6:22–24.

There is only a love for truth, or a hatred of the truth. There is no middle ground. The strong delusion that comes upon the foolish virgins of Matthew twenty-five is based upon their rejection of the light of Miller’s jewels that represent the final test. Ancient Israel’s final test, was their tenth test, and Miller’s jewels shine ten times brighter in the last days. The symbol of the rejection of Miller’s jewels is “the daily,” which the drunkards of Ephraim turned upside down in the third generation of Adventism. “The daily” is a satanic symbol of paganism. The drunkards introduced a counterfeit jewel, which they brought from apostate Protestantism that identifies “the daily,” as a symbol of Christ.

Csak az igazság iránti szeretet létezik, vagy az igazság gyűlölete. Nincs középút. Az az erős tévelygés, amely Máté huszonötének balga szüzeire száll, azon alapul, hogy elutasítják Miller drágaköveinek világosságát, amelyek a végső próbát jelképezik. Az ősi Izráel végső próbája a tizedik próbája volt, és Miller drágakövei tízszer fényesebben ragyognak az utolsó napokban. Miller drágaköveinek elutasításának jelképe „a mindennapi”, amelyet Efraim részegjei az adventizmus harmadik nemzedékében a feje tetejére állítottak. „A mindennapi” a pogányság sátáni jelképe. A részegek bevezettek egy hamis drágakövet, amelyet a hitehagyott protestantizmusból hoztak, s amely „a mindennapit” Krisztus jelképének azonosítja.

Miller’s understanding of his jewels was limited by the history in which he was raised up. Convinced the Second Coming was the next prophetic event, the deadly wound of the papacy in 1798, could only represent the fourth and final earthly kingdom of Daniel two. Miller was also limited in his understanding of “the daily,” for his testimony is that through revelation he was led to a specific method of study, in which he stated that he used his Bible, Cruden’s Concordance and read some newspapers. His decision to study in that manner had simply come into his mind.

Millernek az ékszereiről való megértése korlátozott volt annak a történelemnek a következtében, amelyben elhívatott. Mivel meg volt győződve arról, hogy a Második Eljövetel a következő prófétai esemény, a pápaság 1798-ban elszenvedett halálos sebe csakis Dániel második fejezetének negyedik és egyben utolsó földi királyságát jelképezhette. Miller megértése „a mindennapi”-ról szintén korlátozott volt, mert bizonyságtétele szerint kijelentés által vezettetett egy meghatározott tanulmányozási módszerhez, amelyről azt mondta, hogy Bibliáját, Cruden konkordanciáját használta, és olvasott néhány újságot. Döntése, hogy ilyen módon tanulmányozzon, egyszerűen az elméjébe ötlött.

> “During, the twelve years I was a deist, I read all histories I could find; but now I loved the Bible It taught of Jesus! But still there was a good deal of the Bible that was dark to me. In 1818 or 19, while conversing with a friend! To whom I made a visit, and who had known and [heard] me talk while I was a deist, he inquired, in rather a significant manner, ‘What do you think of this text, and that?’ referring to the old texts I objected to while a deist. I understood what he was about, and replied—If you will give me time, I will tell you what they mean. ‘How long time do you want?’ I don’t know, but I will tell you, I replied, for I could not believe that God had given a revelation that could not be understood. I then resolved to study my Bible, believing I could find out what the Holy Spirit meant. But as soon as I had formed this resolution the thought came to me—‘Suppose you find a passage that you cannot understand, what will you do?’ This mode of studying the Bible then came to my mind:—I will take the words of such passages, and trace them through the Bible, and find out their meaning in this way. I had Cruden’s Concordance, which I think is the best in the world; so I took that and my Bible, and set down to my desk, and read nothing else, except the newspapers a little, for I was determined to know what my Bible meant. Apollos Hale, The Second Advent Manual, 65.

> „Az alatt a tizenkét év alatt, amíg deista voltam, minden történeti művet elolvastam, amelyet csak találtam; most azonban megszerettem a Bibliát: Jézusról tanított! Mindazonáltal a Bibliának még mindig jó része homályos volt számomra. 1818-ban vagy 1819-ben, miközben egy barátommal beszélgettem, akinél látogatást tettem, s aki ismert engem, és [hallotta], hogyan beszéltem, amikor deista voltam, meglehetősen sokatmondó módon megkérdezte: „Mit gondolsz erről az igéről, meg arról?” — utalva azokra a régi szövegekre, amelyek ellen deistaként kifogást emeltem. Megértettem, mire céloz, és így feleltem: ha időt adsz nekem, megmondom, mit jelentenek. „Mennyi időre van szükséged?” Nem tudom — válaszoltam —, de meg fogom mondani; mert nem tudtam elhinni, hogy Isten olyan kinyilatkoztatást adott volna, amelyet ne lehetne megérteni. Ekkor elhatároztam, hogy tanulmányozni fogom a Bibliámat, abban a hitben, hogy meg tudom találni, mit értett a Szentlélek. Ám amint meghoztam ezt az elhatározást, ez a gondolat támadt bennem: „Tegyük fel, hogy találsz egy szakaszt, amelyet nem tudsz megérteni — mit fogsz tenni?” Ekkor a Biblia tanulmányozásának ez a módja jutott eszembe: veszem az efféle szakaszok szavait, végigkövetem őket a Bibliában, és ily módon derítem ki a jelentésüket. Megvolt nekem Cruden konkordanciája, amely véleményem szerint a legjobb a világon; így hát elővettem azt és a Bibliámat, leültem az íróasztalomhoz, és semmi egyebet nem olvastam, legfeljebb egy keveset az újságokból, mert el voltam szánva arra, hogy megtudjam, mit jelent a Bibliám. Apollos Hale, The Second Advent Manual, 65.”

Miller’s jewels were not simply recognized by his method of study, but also by direct revelation from God.

Miller drágaköveit nem csupán tanulmányozási módszere által ismerték fel, hanem Isten közvetlen kinyilatkoztatása által is.

> “God sent His angel to move upon the heart of a farmer who had not believed the Bible, to lead him to search the prophecies. Angels of God repeatedly visited that chosen one, to guide his mind and open to his understanding prophecies which had ever been dark to God’s people. The commencement of the chain of truth was given to him, and he was led on to search for link after link, until he looked with wonder and admiration upon the Word of God. He saw there a perfect chain of truth. That Word which he had regarded as uninspired now opened before his vision in its beauty and glory. He saw that one portion of Scripture explains another, and when one passage was closed to his understanding, he found in another part of the Word that which explained it. He regarded the sacred Word of God with joy and with the deepest respect and awe.” Early Writings, 230.

> „Isten elküldte angyalát, hogy megindítsa egy olyan földműves szívét, aki nem hitt a Bibliában, és elvezesse őt a próféciák kutatására. Isten angyalai ismételten meglátogatták ezt a kiválasztottat, hogy gondolatait vezessék, és értelme előtt megnyissák azokat a próféciákat, amelyek addig mindig homályosak voltak Isten népe számára. Az igazság láncolatának kezdete adatott meg neki, és arra vezettetett, hogy egyik láncszemet a másik után kutassa, mígnem csodálattal és ámulattal tekintett Isten Igéjére. Ott az igazság tökéletes láncolatát látta. Az az Ige, amelyet korábban nem ihletettnek tartott, most szépségében és dicsőségében tárult fel látása előtt. Meglátta, hogy az Írás egyik része megmagyarázza a másikat, és amikor egy szakasz zárva volt értelme előtt, az Ige másik részében megtalálta azt, ami azt megmagyarázta. Isten szent Igéjét örömmel, valamint a legmélyebb tisztelettel és áhítattal szemlélte.” Early Writings, 230.

When Sister White states that “God sent His angel” to Miller, it is identifying that Gabriel was the angel sent to Miller, for “His angel,” is a term assigned to Gabriel.

Amikor White testvér kijelenti, hogy „Isten elküldte angyalát” Millerhez, ezzel azt azonosítja, hogy a Millerhez küldött angyal Gábriel volt, mert a „maga angyala” kifejezés Gábrielre vonatkozó megjelölés.

> “The words of the angel, ‘I am Gabriel, that stand in the presence of God,’ show that he holds a position of high honor in the heavenly courts. When he came with a message to Daniel, he said, ‘There is none that holdeth with me in these things, but Michael [Christ] your Prince.’ Daniel 10:21. Of Gabriel the Saviour speaks in the Revelation, saying that ‘He sent and signified it by His angel unto His servant John.’ Revelation 1:1.” The Desire of Ages, 99.

> „Az angyal szavai: »Én Gábriel vagyok, aki az Isten színe előtt állok«, azt mutatják, hogy a mennyei udvarokban nagy tisztességű tisztséget tölt be. Amikor üzenettel jött Dánielhez, ezt mondta: »Senki sincs, aki mellettem tartana ezekben, csak Mihály [Krisztus], a ti fejedelmetek.« Dániel 10:21. Gábrielről a Megváltó a Jelenések könyvében így szól, mondván, hogy »elküldte és megjelentette az ő angyala által az ő szolgájának, Jánosnak«. Jelenések 1:1.” Jézus élete, 99.

Gabriel and the other angels guided Miller’s “mind and” opened “to his understanding prophecies which had ever been dark to God’s people.” His message was not simply developed through his method of study, but also by Divine revelation. The very method he employed to study the Bible just came into his mind. When God brings truth to our mind, it is a Divine revelation as opposed to arriving at truth through the process of rightly dividing the Bible. Miller did both, but Divine revelation was a part of how Miller came to understand the subject of “the daily.”

Gábriel és a többi angyal irányították Miller „elméjét”, és „megnyitották értelme előtt azokat a próféciákat, amelyek mindaddig homályosak voltak Isten népe számára”. Üzenete nem pusztán tanulmányozási módszerének eredményeként formálódott ki, hanem isteni kijelentés által is. Maga a módszer is, amelyet a Biblia tanulmányozására alkalmazott, egyszerűen az elméjébe jutott. Amikor Isten az elménkbe hozza az igazságot, az isteni kijelentés, szemben azzal, amikor az igazságra a Biblia helyes felosztásának folyamata által jutunk el. Miller mindkettőt gyakorolta, de az isteni kijelentés is része volt annak, ahogyan Miller eljutott „a szüntelen” tárgyának megértésére.

Miller would not have recognized the gender oscillation of Daniel chapter eight, verses nine through twelve, for all he had was the Bible and a concordance that is void of any information concerning the biblical languages. He would not have seen the distinction between ‘sur’ and ‘rum’ which are both translated as “take away.” He would have not seen the distinction between ‘miqdash’ and ‘qodesh’ which are both translated as “sanctuary.”

Miller nem ismerhette volna fel Dániel könyve nyolcadik fejezete kilencedik–tizenkettedik verseinek nemi váltakozását, hiszen mindössze a Biblia és egy olyan konkordancia állt rendelkezésére, amely semmiféle tájékoztatást nem nyújtott a bibliai nyelvekre vonatkozóan. Nem láthatta volna a különbséget a „sur” és a „rum” között, amelyeket egyaránt „elvenni”-nek fordítanak. Nem láthatta volna a különbséget a „miqdash” és a „qodesh” között sem, amelyeket egyaránt „szentély”-nek fordítanak.

He would not have seen the truth of the word ‘tamid’ that is found one hundred and four times in the Bible. The truth he could not have seen (which is also the truth that he did see), was that of the one hundred and four times that the Hebrew word ‘tamid’ is used in the Bible, but only in the book of Daniel is the Hebrew word ‘tamid,’ used as a noun. ‘Tamid’ is the Hebrew word that means “continual”, and is translated as “the daily” in the book of Daniel.

Nem láthatta volna meg a Biblia száznégyszer előforduló „tamid” szó igazságát. Az az igazság, amelyet nem láthatott meg (s amely egyúttal az az igazság is, amelyet meglátott), az volt, hogy a Biblia száznégy alkalommal használja a héber „tamid” szót, de főnévként csak Dániel könyvében fordul elő a héber „tamid” szó. A „tamid” az a héber szó, amelynek jelentése „szüntelen”, és Dániel könyvében „a mindennapi”-ként van fordítva.

Only in the book of Daniel is the word used as a noun, and the other ninety-nine times it is used as an adverb. For this reason, when the translators of the King James Bible were confronted with Daniel using the word five times as a noun, when all the other writers of the Bible used the word ninety-nine times as an adverb, they were forced by the weight of evidence to “correct” Daniel’s use of the word as a noun. In order to “correct” Daniel, they added the word “sacrifice” to the word, and thus turned a noun into an adverb. And then in order to correct the translators, Ellen White was inspired to record that she, “saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry.”

Csak Dániel könyvében szerepel e szó főnévként, míg a másik kilencvenkilenc alkalommal határozószóként fordul elő. Ezért amikor a King James Biblia fordítói azzal szembesültek, hogy Dániel ötször főnévként használja a szót, miközben a Biblia többi írója kilencvenkilenc alkalommal határozószóként használta, a bizonyítékok súlya arra kényszerítette őket, hogy Dániel főnévi szóhasználatát „kijavítsák”. Dániel „kijavítása” érdekében a szóhoz hozzáadták az „áldozat” szót, és ezáltal a főnevet határozószóvá alakították. Ezután pedig, hogy a fordítókat kijavítsa, Ellen White ihletést kapott annak feljegyzésére, hogy ő „a ‘Daily’-val kapcsolatban azt látta, hogy a ‘sacrifice’ szót emberi bölcsesség illesztette be, és az nem tartozik a szöveghez; továbbá hogy az Úr annak helyes értelmezését azoknak adta, akik az ítélet órájának kiáltását hirdették.”

Miller, by his own testimony, was seeking to understand “the daily,” which he ultimately did in 2 Thessalonians. But also, by his own testimony, when seeking to understand a word, he would consider every place the word was used, and the word is used ninety-nine other times in the Bible. Yet his testimony of “the daily,” is that he found it nowhere but in the book of Daniel, when he stated, “I read on, and could find no other case in which it [the daily] was found, but in Daniel.” Miller was led to the jewels not alone by his method of study, but also by divine revelation that was given to him through the ministry of angels.

Miller a saját tanúságtétele szerint „a mindennapi”-t igyekezett megérteni, amit végül a 2 Thesszalonikában tett meg. De ugyanígy, saját tanúságtétele szerint, amikor egy szó megértésére törekedett, megvizsgált minden helyet, ahol az a szó előfordult, s ez a szó a Bibliában még kilencvenkilenc más alkalommal is előfordul. Mégis, „a mindennapi”-ról szóló tanúságtétele az, hogy sehol máshol nem találta meg, csak Dániel könyvében, amikor ezt mondta: „Tovább olvastam, és nem találtam más esetet, amelyben az [a mindennapi] előfordult volna, csak Dánielnél.” Millert nem csupán tanulmányozási módszere vezette el a drágakövekhez, hanem az isteni kinyilatkoztatás is, amely az angyalok szolgálata által adatott neki.

This is why his understanding of “the daily,” was correct, but limited. He could not recognize that of the five times “the daily” is referenced in the book of Daniel, that one of the three times “the daily” is “taken away,” represented a different meaning than the other two times. One time “the daily” is used with the Hebrew word ‘rum’ and the other two times it is used with the Hebrew word ‘sur.’ Both words are translated as take away, but ‘rum’ in Daniel chapter eight, verse eleven means to lift up and exalt, and in chapter eleven, verse thirty-one, and chapter twelve, verse eleven, the word ‘sur’ means to remove.

Ezért „a mindennapi”-ról alkotott értelmezése helyes volt, de korlátozott. Nem tudta felismerni, hogy a Dániel könyvében előforduló öt alkalom közül, amikor „a mindennapi” említésre kerül, a három alkalom közül az egyik, amikor „a mindennapi” „elvétetik”, más jelentést képvisel, mint a másik kettő. Egy alkalommal „a mindennapi” a héber „rum” szóval szerepel, a másik két alkalommal pedig a héber „sur” szóval. Mindkét szót úgy fordítják, hogy elvesz vagy elvétet, de a „rum” a Dániel nyolcadik fejezetének tizenegyedik versében azt jelenti, hogy felemel és felmagasztal, míg a tizenegyedik fejezet harmincegyedik versében és a tizenkettedik fejezet tizenegyedik versében a „sur” szó jelentése: eltávolít.

The theologians that eat and drink the Babylonian diet, argue that whether you remove a thing or whenever you lift up a thing, they both represent a type of removal, so both words are to be understood as possessing the same meaning. They argue that the three times “the daily,” is “taken away” always means to remove, and in doing so, they identify that Daniel was careless in his choice of words. They do not openly say that, but by inference they teach that Daniel should have used the word ‘sur’ in all three occurrences, for according to the theologians he supposedly meant the same thing each time “the daily” was “taken away.”

A teológusok, akik a babiloni étrenden élnek és isznak, azzal érvelnek, hogy akár eltávolítanak valamit, akár felemelnek valamit, mindkettő az eltávolítás egy típusát jelképezi, ezért mindkét szót úgy kell érteni, mint amely ugyanazzal a jelentéssel bír. Azzal érvelnek, hogy a „mindennapi” három alkalommal, amikor „elvétetik”, mindig azt jelenti, hogy eltávolítják, és eközben azt állítják, hogy Dániel gondatlan volt a szavak megválasztásában. Ezt nyíltan nem mondják ki, de következtetésükben azt tanítják, hogy Dánielnek mindhárom előfordulásnál a „sur” szót kellett volna használnia, mert a teológusok szerint állítólag minden alkalommal ugyanazt értette azalatt, hogy a „mindennapi” „elvétetik”.

They do the same thing with the words ‘miqdash’ and ‘qodesh’ which are both translated as “sanctuary,” in verses eleven through fourteen in chapter eight. In each reference of “sanctuary” in those four verses, they insist they all represent God’s sanctuary. By inference again, Daniel should have simply used ‘qodesh’ in all three references, and not used ‘miqdash’ in verse eleven. Miller would not have recognized the distinction between those words, but the modern theologians do, and when they do, they insist that no distinction should be acknowledged. Yet Miller, who did not recognize the distinctions between the words, came to an opposite understanding of the modern theologians.

Ugyanezt teszik a 8. fejezet tizenegyedik–tizennegyedik verseiben szereplő „miqdash” és „qodesh” szavakkal is, amelyeket mindkettőt „szentély”-nek fordítanak. A „szentély” mindegyik előfordulására nézve ebben a négy versben azt állítják, hogy valamennyi Isten szentélyét jelöli. Ebből következően Dánielnek mindhárom hivatkozásban egyszerűen a „qodesh” szót kellett volna használnia, és nem a tizenegyedik versben a „miqdash”-t. Miller nem ismerte volna fel e szavak közötti különbséget, a modern teológusok azonban igen, és amikor felismerik, azt erőltetik, hogy semmiféle különbséget ne ismerjenek el. Mégis Miller, aki nem ismerte fel a szavak közötti különbségeket, a modern teológusokéval ellentétes megértésre jutott.

The reality is that Daniel was a careful writer, who knew the Hebrew language and was judged as ten times smarter than all the other wise men of Babylon. If anyone knew the proper usage of the Hebrew language, and how it was to be correctly represented in that particular history, it was Daniel. If Daniel employed different words, it was because they were meant to convey different meanings, which he purposely sought to represent. When Daniel’s distinct use of the words that are translated as “sanctuary” or as “take away” are acknowledged, they uphold Miller’s understanding of “the daily,” which was recognized by Miller in the very passage where Paul identifies that those who hate truth are destined to receive strong delusion.

A valóság az, hogy Dániel gondos író volt, aki ismerte a héber nyelvet, és Babilon minden más bölcsénél tízszerte értelmesebbnek ítéltetett. Ha bárki ismerte a héber nyelv helyes használatát, és azt, miként kell azt ebben a sajátos történeti összefüggésben helyesen visszaadni, az Dániel volt. Ha Dániel különböző szavakat használt, az azért volt, mert azoknak különböző jelentéseket kellett közvetíteniük, amelyeket ő szándékosan igyekezett kifejezésre juttatni. Amikor elismerjük, hogy Dániel különbséget tesz azon szavak használatában, amelyeket „szenthely”-nek vagy „elvenni”-nek fordítanak, ezek megerősítik Miller értelmezését „a mindennapi”-ról, amelyet Miller éppen abban az igeszakaszban ismert fel, ahol Pál kijelenti, hogy akik gyűlölik az igazságot, azok erős tévelygés befogadására vannak rendelve.

Those who hate the truth and believe the lie which produces strong delusion, are also represented as the drunkards of Ephraim, who are represented in two classes. One class is the learned leadership and the other class is the unlearned who will only hear what the learned teach them. They are those who hide beneath lies, and who make a covenant with death. They are the foolish virgins of Matthew twenty-five, and those whose soul is lifted up in Habakkuk two. They are those who reject the foundational truths of Miller’s dream, which shine ten times brighter at the end (representing the tenth and final test for modern Israel), as typified by the tenth and final test for ancient Israel.

Akik gyűlölik az igazságot, és hisznek a hazugságnak, amely erős tévelygést szül, egyúttal Efraim részegeiként is vannak ábrázolva, akik két osztályra tagolódnak. Az egyik osztály a tanult vezetőség, a másik pedig a tanulatlanoké, akik csak azt hajlandók meghallani, amit a tanultak tanítanak nekik. Ők azok, akik a hazugságok alatt rejtőznek meg, és akik szövetséget kötnek a halállal. Ők a Máté huszonötödik fejezetének balga szüzei, és azok, akiknek lelke felfuvalkodott a Habakuk kettőben. Ők azok, akik elvetik Miller álmának alapvető igazságait, amelyek a vég idején tízszer fényesebben ragyognak (a modern Izráel számára adott tizedik és végső próbát jelképezve), amint azt az ősi Izráel tizedik és végső próbája előképezte.

We will continue this study in the next article.

E tanulmányt a következő cikkben folytatjuk.

> And the Lord said unto Moses, How long will this people provoke me? and how long will it be ere they believe me, for all the signs which I have shewed among them? I will smite them with the pestilence, and disinherit them, and will make of thee a greater nation and mightier than they. And Moses said unto the Lord, Then the Egyptians shall hear it, (for thou broughtest up this people in thy might from among them) And they will tell it to the inhabitants of this land: for they have heard that thou Lord art among this people, that thou Lord art seen face to face, and that thy cloud standeth over them, and that thou goest before them, by day time in a pillar of a cloud, and in a pillar of fire by night. Now if thou shalt kill all this people as one man, then the nations which have heard the fame of thee will speak, saying, Because the Lord was not able to bring this people into the land which he sware unto them, therefore he hath slain them in the wilderness.

> És monda az Úr Mózesnek: Meddig ingerel még engem ez a nép? És meddig nem hisznek még nekem mindazok után a jelek után, amelyeket közöttük tettem? Megverem őket döghalállal, és elvetem őket; téged pedig náluknál nagyobb és erősebb nemzetté teszlek. Mózes pedig monda az Úrnak: Akkor meghallják ezt az egyiptomiak, mert a te erőddel hoztad fel e népet közülük, és elmondják e föld lakosainak; mert hallották, hogy te, Uram, e nép között vagy, hogy te, Uram, színről színre megjelenel, és hogy a te felhőd áll felettük, és hogy előttük jársz nappal felhőoszlopban, éjjel pedig tűzoszlopban. Most azért, ha e népet egy emberként megölöd, akkor a nemzetek, amelyek hallották a te híredet, ezt fogják mondani: Mivel az Úr nem volt képes bevinni ezt a népet arra a földre, amelyet megesküdött nekik, azért ölte meg őket a pusztában.

> And now, I beseech thee, let the power of my Lord be great, according as thou hast spoken, saying, The Lord is longsuffering, and of great mercy, forgiving iniquity and transgression, and by no means clearing the guilty, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation. Pardon, I beseech thee, the iniquity of this people according unto the greatness of thy mercy, and as thou hast forgiven this people, from Egypt even until now. And the Lord said, I have pardoned according to thy word: But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. Numbers 14:11–24.

> És most kérlek, legyen nagy az én Uram hatalma, amint szóltál, mondván: Az Úr hosszantűrő és nagy irgalmú, megbocsátja a hamisságot és a vétket, de a bűnöst semmiképpen nem hagyja büntetés nélkül; meglátogatja az atyák bűnét a fiakban harmad- és negyedíziglen. Bocsásd meg, kérlek, e nép hamisságát a te irgalmasságod nagysága szerint, miképpen megbocsátottál e népnek Egyiptomtól fogva mind ez ideig. Az Úr pedig monda: Megbocsátottam a te beszéded szerint; de életemre mondom, hogy az Úr dicsőségével betelik az egész föld. Mert mindazok a férfiak, akik látták az én dicsőségemet és csodatételeimet, amelyeket Egyiptomban és a pusztában cselekedtem, és immár tízszer kísértettek engem, és nem hallgattak az én szómra: bizony nem látják meg azt a földet, amely felől megesküdtem atyáiknak, és senki azok közül, akik ingereltek engem, nem fogja azt meglátni. De az én szolgámat, Kálebet, mivel más lélek volt benne, és tökéletesen követett engem, beviszem arra a földre, amelyre bement, és az ő magva fogja bírni azt. 4Mózes 14:11–24.

Back to Articles