Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Eighteen

Jézus Krisztus kinyilatkoztatása – Tizennyolcadik szám

The Sins of the Fathers

Az atyák bűnei

Author

Jeff Pippenger

Published

November 19, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In 1856, formerly Philadelphian Millerite Adventism was identified by James and Ellen White as Laodicean. James White then began to promote the message of Laodicea to the movement through the Review and Herald. In the same publication, in the same year, increased light concerning the “seven times” of Leviticus twenty-six was also presented in a series of eight articles by Hiram Edson whom the Whites’ regarded so highly that they named their first son after him. The series ended with the promise that it would be completed in the future, but it never again surfaced. At the transition point of the movement of the first angel, from Philadelphia to Laodicea, the movement stumbled over the “seven times” of Leviticus twenty-six, representing the very first ‘time prophecy’ which the angels of God had led William Miller to recognize and proclaim.

1856-ban James és Ellen White a korábban filadelfiai millerita adventizmust laodiceainak azonosította. Ezt követően James White a Review and Herald hasábjain kezdte hirdetni a mozgalom számára a laodiceai üzenetet. Ugyanebben a kiadványban, ugyanabban az évben a Leviticus huszonhatodik fejezetében szereplő „hét idő”-re vonatkozó megnövekedett világosság is bemutatásra került Hiram Edson nyolcrészes cikksorozatában, akit a White házaspár oly nagyra becsült, hogy első fiukat róla nevezték el. A sorozat azzal az ígérettel zárult, hogy a jövőben befejezésre kerül, de többé soha nem került ismét elő. Az első angyal mozgalmának Philadelphiából Laodiceába való átmeneti pontján a mozgalom megbotlott a Leviticus huszonhatodik fejezetének „hét idő”-jén, amely éppen azt a legelső „időpróféciát” jelképezte, amelynek felismerésére és hirdetésére Isten angyalai William Millert vezették.

The “seven times” was the chief corner-stone of the Millerite temple foundation. Every prophetic illustration of a sacred foundation is an illustration of Christ, for no other foundation can be laid than Christ.

A „hét idő” volt a millerita templom alapjának fő szegletköve. A szent alap minden prófétai szemléltetése Krisztus szemléltetése, mert Krisztuson kívül más alapot senki sem vethet.

> For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:11.

> Mert más alapot senki sem vethet azon kívül, amely vettetett, amely a Jézus Krisztus. 1Korinthus 3:11.

Not only is Christ the foundation, He is also the foundation stone which the builders rejected and thereafter stumbled over. He is the stone that ultimately becomes the head of the corner. In Millerite history the “seven times” was the symbol of that corner stone.

Krisztus nemcsak az alap, hanem az a sarokkő is, amelyet az építők megvetettek, és amelyben ezután megbotlottak. Ő az a kő, amely végül a szeglet fejévé lesz. A Millerita történelemben a „hét idő” volt annak a sarokkőnek a jelképe.

Christ confirmed the covenant with many for one week. The structure of the prophecy of “seven times” against the northern kingdom of Israel (that Hiram Edson had identified in the eight unfinished articles) reproduced the identical structure of the prophetic week that Christ confirmed the covenant in fulfillment of Daniel chapter nine, and verse twenty seven. The week that Christ was gathering Israel is the identical structure of the week that Christ scattered Israel. The scattering of ancient Israel was twenty-five hundred and twenty years, and the gathering of spiritual Israel was twenty-five hundred and twenty days. He gathered Israel to confirm the covenant and He scattered Israel, due to the quarrel of His covenant. To identify the “seven times” as the foundation stone of the Millerite temple is in perfect agreement with identifying Christ as the foundation stone. To reject that stone, is to reject Christ.

Krisztus egy hétre megerősítette a szövetséget sokakkal. Az Izrael északi királysága ellen szóló „hétszeres” prófécia szerkezete (amelyet Hiram Edson a nyolc befejezetlen cikkben azonosított) megismételte annak a prófétai hétnek azonos szerkezetét, amelyben Krisztus megerősítette a szövetséget Dániel könyve kilencedik fejezete huszonhetedik versének beteljesedéseként. Az a hét, amelyben Krisztus összegyűjtötte Izraelt, azonos szerkezetű azzal a héttel, amelyben Krisztus szétszórta Izraelt. Az ősi Izrael szétszóratása kétezer-ötszázhúsz év volt, a lelki Izrael összegyűjtése pedig kétezer-ötszázhúsz nap. Összegyűjtötte Izraelt, hogy megerősítse a szövetséget, és szétszórta Izraelt az Ő szövetségének pere miatt. A „hétszeres” mint a millerita templom alapköve azonosítása tökéletes összhangban áll Krisztusnak mint alapkőnek az azonosításával. E kő elvetése Krisztus elvetése.

When Christ, in 1856, for the very first time in Christian history, stood knocking at the door of Laodicea, He was seeking to produce an increase of knowledge upon the stone of stumbling that the builders were about to set aside. Seven years later, or you might say, twenty-five hundred and twenty symbolic days later, Laodicean Adventism closed the door. Sadly, Adventism refused to see the increase of knowledge. A stone that you stumble over is a stone that you do not see, but it is still there.

Amikor Krisztus 1856-ban, a keresztény történelem folyamán legelső ízben, ott állt és zörgetett Laodicea ajtaján, arra törekedett, hogy a botránykövön tudásnövekedést hozzon létre, amelyet az építők éppen félre akartak vetni. Hét évvel később, vagy ha úgy tetszik, kétezer-ötszázhúsz jelképes nappal később, a laodiceai adventizmus bezárta az ajtót. Szomorú módon az adventizmus nem volt hajlandó meglátni a tudás növekedését. Az a kő, amelyben megbotlasz, olyan kő, amelyet nem látsz, de attól még ott van.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Népem elvész, mert nincs ismerete; mivel te megvetetted az ismeretet, én is megvetlek téged, hogy ne légy többé papom; mivel elfeledkeztél Istened törvényéről, én is elfeledkezem gyermekeidről. Hóseás 4:6.

The curse of the “seven times,” against the southern kingdom of Judah began in 677 BC and ended on October 22, 1844, along with the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, verse fourteen. The “seven times” is part of the very prophecy that has been identified as the “foundation and central pillar” of the Advent movement. The foundation and central pillar of Adventism was fulfilled at the very same time as several other prophecies. The “seven times,” the twenty-three hundred days, Malachi chapter three, Daniel chapter seven, verse thirteen, and the Matthew twenty-five parable of the ten virgins all were fulfilled on October 22, 1844. The date of October 22, 1844, is the foundational date of the Advent movement, and connected with that date, there is only one command that was identified.

A „hétszeres idő” átka, amely Júda déli királysága ellen szólt, Kr. e. 677-ben kezdődött, és Kr. u. 1844. október 22-én ért véget, együtt Dániel könyve nyolcadik fejezete tizennegyedik versének kétezer-háromszáz évével. A „hétszeres idő” része annak a próféciának, amelyet az adventmozgalom „alapjának és központi oszlopának” azonosítottak. Az adventizmus alapja és központi oszlopa pontosan ugyanabban az időben teljesedett be, mint több más prófécia. A „hétszeres idő”, a kétezer-háromszáz nap, Malakiás könyvének harmadik fejezete, Dániel könyve hetedik fejezetének tizenharmadik verse, valamint a Máté huszonötödik fejezetében található tíz szűzről szóló példázat mind 1844. október 22-én teljesedett be. 1844. október 22. dátuma az adventmozgalom alapvető dátuma, és ehhez a dátumhoz kapcsolódóan csak egyetlen parancs lett azonosítva.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> És az angyal, akit láttam a tengeren és a földön állani, felemelte kezét az égre, és megesküdt arra, aki örökkön-örökké él, aki teremtette az eget és a benne levőket, a földet és a benne levőket, a tengert és a benne levőket, hogy idő többé nem lesz. Jelenések 10:5, 6.

Sister White identifies the angel of Revelation chapter ten, that stood upon the earth and sea, as Jesus Christ.

White testvér a Jelenések könyve tizedik fejezetében bemutatott, a földön és a tengeren álló angyalt Jézus Krisztussal azonosítja.

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „A hatalmas angyal, aki Jánost oktatta, nem volt kisebb személyiség, mint Jézus Krisztus. Az, hogy jobb lábát a tengerre, bal lábát pedig a szárazföldre helyezte, megmutatja azt a szerepet, amelyet a Sátánnal folytatott nagy küzdelem zárójeleneteiben betölt. Ez a helyzet az egész föld feletti legfőbb hatalmát és tekintélyét jelzi.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, 7. kötet, 971.

Christ took the position of standing upon the sea and earth to represent His supreme authority. He then lifted up His hand and commanded that “there should be time no longer.” Christ was entering into covenant with the Millerites and He gave them one command, just as He gave Abraham when he entered into covenant with him. He commanded Abraham to circumcise the male children. When he entered into covenant with a chosen people in the history of Moses, He gave many commands, and those commands included the direction that only the priests could touch the ark. He raised His hand and swore on October 22, 1844, that prophetic time should no longer be incorporated into biblical prophecies. Jesus had addressed the subject of “times and seasons” when He ascended to heaven in a cloud of angels, thus typifying the ascension of the two witnesses as the ensign. What He commanded then was about “times and seasons.”

Krisztus azért foglalta el azt a helyzetet, hogy a tengeren és a földön álljon, hogy legfőbb hatalmát jelképezze. Ezután fölemelte kezét, és kijelentette, hogy „idő többé nem lészen”. Krisztus szövetségre lépett a milleritákkal, és egy parancsot adott nekik, miként Ábrahámnak is adott, amikor szövetségre lépett vele. Ábrahámnak megparancsolta, hogy metélje körül a fiúgyermekeket. Amikor Mózes történetében egy választott néppel lépett szövetségre, sok parancsot adott, és e parancsok között az az utasítás is szerepelt, hogy a ládát csak a papok érinthetik. 1844. október 22-én fölemelte kezét, és megesküdött, hogy a prófétai idő többé nem foglaltatik bele a bibliai próféciákba. Jézus már akkor szólt az „időkről és alkalmakról”, amikor angyalok felhőjében a mennybe emelkedett, ily módon előképezve a két tanú mint zászló felemeltetését. Amit akkor megparancsolt, az az „időkről és alkalmakról” szólt.

> When they therefore were come together, they asked of him, saying, Lord, wilt thou at this time restore again the kingdom to Israel? And he said unto them, It is not for you to know the times or the seasons, which the Father hath put in his own power. But ye shall receive power, after that the Holy Ghost is come upon you: and ye shall be witnesses unto me both in Jerusalem, and in all Judaea, and in Samaria, and unto the uttermost part of the earth. Acts 1:6–8.

> Amikor azért összegyűltek, megkérdezték tőle, mondván: Uram, vajon ebben az időben állítod-e helyre ismét a királyságot Izráelnek? Ő pedig ezt mondta nekik: Nem a ti dolgotok, hogy ismerjétek az időket vagy alkalmakat, amelyeket az Atya a maga hatalmába helyezett. Hanem erőt kaptok, miután a Szentlélek eljön reátok; és tanúim lesztek nékem úgy Jeruzsálemben, mint egész Júdeában és Samáriában, és a föld végső határáig. Apostolok cselekedetei 1:6–8.

Jesus did not say that there were no times and seasons, for speaking through Solomon he had confirmed that there are “times and seasons.”

Jézus nem azt mondta, hogy nincsenek idők és alkalmak, mert Salamon által szólva megerősítette, hogy vannak „idők és alkalmak”.

> To every thing there is a season, and a time to every purpose under the heaven: Ecclesiastes 3:1.

> Mindennek rendelt ideje van, és ideje van az ég alatt minden akaratnak: Prédikátor 3:1.

There are “times and seasons” within the biblical record that are testimonies to Palmoni, the “Wonderful Numberer”, but as of October 22, 1844, God’s people have been commanded to never again present a prophetic message that is hung upon time. The counsel of Jesus to the disciples just before He ascended represents the history just before His purified people are lifted up as an ensign in Revelation chapter eleven, and it agrees with the command He gave on October 22, 1844. At the foundational date of Adventism, Christ commanded that there were to be no more prophetic messages based upon time, and at His ascension which typified the ascension of the two witnesses in Revelation eleven he repeated that command.

A bibliai feljegyzésben vannak „idők és alkalmak”, amelyek Palmoni, a „Csodálatos Számláló” bizonyságai; ám 1844. október 22-e óta Isten népe azt a parancsot kapta, hogy soha többé ne hirdessen olyan prófétai üzenetet, amely időre van függesztve. Jézusnak a tanítványokhoz intézett tanácsa közvetlenül mennybemenetele előtt azt a történelmet szemlélteti, amely közvetlenül azelőtt zajlik, hogy megtisztított népe zászlóként felemeltetik a Jelenések könyve tizenegyedik fejezetében, és összhangban áll azzal a paranccsal, amelyet 1844. október 22-én adott. Az adventizmus alapdátumán Krisztus megparancsolta, hogy ne legyenek többé időre alapozott prófétai üzenetek, és mennybemenetelekor, amely a Jelenések könyve 11. fejezetében szereplő két tanú felemeltetésének előképe volt, megismételte ezt a parancsot.

> “Let all our brethren and sisters beware of anyone who would set a time for the Lord to fulfill His word in regard to His coming, or in regard to any other promise He has made of special significance. ‘It is not for you to know the times or the seasons, which the Father hath put in His own power.’ False teachers may appear to be very zealous for the work of God, and may expend means to bring their theories before the world and the church; but as they mingle error with truth, their message is one of deception, and will lead souls into false paths. They are to be met and opposed, not because they are bad men, but because they are teachers of falsehood and are endeavoring to put upon falsehood the stamp of truth.” Testimonies to Ministers, 55.

> „Óvakodjék minden testvérünk és testvérnőnk bárkitől, aki időt akarna meghatározni arra nézve, mikor teljesíti be az Úr az Ő igéjét az Ő eljövetelére vonatkozóan, vagy bármely más, általa tett, különös jelentőségű ígéretre vonatkozóan. „Nem a ti dolgotok tudni az időket vagy alkalmakat, amelyeket az Atya a maga hatalmába helyezett.” Hamis tanítók úgy tűnhetnek fel, mint akik igen buzgók Isten munkája iránt, és eszközöket is fordíthatnak arra, hogy elméleteiket a világ és a gyülekezet elé tárják; de mivel a tévelyt az igazsággal elegyítik, üzenetük megtévesztés, és lelkeket hamis ösvényekre vezet. Szembe kell velük szállni, és ellen kell állni nekik, nem azért, mert rossz emberek, hanem mert a hamisság tanítói, és arra törekednek, hogy a hamisságra az igazság pecsétjét üssék.” Testimonies to Ministers, 55.

Sister White was clear that we will never have a message of time identifying anything of special significance, not simply His Second Coming. Time prophecy, which was the theme of the Millerite movement, ended on October 22, 1844, and the only command associated with that foundational date was that time should never be used in the presentation of God’s message again.

White testvér világossá tette, hogy soha nem lesz olyan időre vonatkozó üzenetünk, amely valami különös jelentőségű dolgot azonosítana, nem csupán az Ő második eljövetelét. Az időprófécia, amely a millerita mozgalom témája volt, 1844. október 22-én véget ért, és az egyetlen parancs, amely ehhez az alapvető dátumhoz kapcsolódott, az volt, hogy az időt soha többé ne használják fel Isten üzenetének bemutatásában.

In the beginning movement of the first angel, at the very point of the transition from Philadelphia to Laodicea, increased light was given upon the foundational truth of the Millerite movement. Seven years later, or twenty-five hundred and twenty symbolic days later, or a “wilderness” later, in 1863, the foundational stone of the “seven times” was set aside by the builders.

Az első angyal mozgalmának kezdeti szakaszában, éppen a Philadelphiából Laodiceába való átmenet pontján, megnövekedett világosság adatott a millerita mozgalom alapvető igazságára vonatkozóan. Hét évvel később, vagyis kétezer-ötszázhúsz jelképes nappal később, avagy egy „puszta” múltán, 1863-ban a „hét idő” alapkövét a builders félretették.

In the ending movement of the third angel, at the very point of transition from Laodicea to Philadelphia a test that includes a confession of the sins of the fathers is given. The test of the foundation for the fathers was the “seven times,” which was their foundation stone. Would the ending movement disregard the only command associated with the foundational date, as their father’s disregarded their foundational stone?

A harmadik angyal záró mozzanatában, éppen a Laodíceából Filadelfiába való átmenet pontján olyan próba adatik, amely magában foglalja az atyák bűneinek megvallását. Az atyák számára az alap próbája a „hét idő” volt, amely az ő alapkővük volt. Vajon a záró mozgalom semmibe venné az egyetlen parancsolatot, amely az alapdátummal kapcsolatos, miként atyáik semmibe vették az ő alapkövüket?

Yes. They most certainly did that very thing. They repeated the sins of their fathers.

Igen. Kétségtelenül éppen ezt tették. Megismételték atyáik bűneit.

Their fathers did not sin in the foundational date, for among other things they were still Philadelphians at that foundational date. Their fathers failed their foundational test when they transformed into Laodicea and rejected the “seven times” along with its increasing light.

Atyáik nem vétkeztek az alapító időpontban, mert többek között abban az alapító időpontban még filadelfiaiak voltak. Atyáik akkor buktak el alapvető próbájukban, amikor Laodiceává alakultak át, és elvetették a „hétszer”-t annak növekvő világosságával együtt.

Their foundational failure in 1863, was preceded by seven years of Christ knocking on the door of their Laodicean hearts. Seven years is symbolic of the “seven times” and of the “wilderness.” After the “wilderness” from 1856 to 1863, they failed their foundational test.

Alapvető kudarcukat 1863-ban Krisztus hét esztendeig tartó kopogtatása előzte meg laodiceai szívük ajtaján. A hét év a „hét idő” és a „puszta” jelképe. Az 1856-tól 1863-ig tartó „puszta” után elbuktak alapvető próbatételükben.

In the first disappointment of the movement of the third angel God’s people sinned, by rejecting the only command directly associated with the foundational date. They chose to incorporate time prediction into the prophetic message, when they knew better. In so doing they repeated the sin of Moses, neglecting to circumcise his son and the sin of Uzzah touching the ark, which he knew he was forbidden to do. The movement of the third angel did what they knew was not right! If anyone wishes to paint over that fact, then use the rest of the can of paint, to cover the truth that Moses, and Uzzah both sinned and manifested rebellion against God’s will as they typified the first disappointment of the very last of all the reform lines—the reform line that every reform line pointed forward to. The illustrations of the first disappointment in the reform lines bear the signature of Alpha and Omega, and the record therein is for the benefit of God’s people, even if God’s people refuse to be benefited thereby.

A harmadik angyal mozgalmának első csalódásában Isten népe vétkezett azáltal, hogy elvetette az egyetlen parancsot, amely közvetlenül az alapdátumhoz kapcsolódott. Úgy döntöttek, hogy időmeghatározást építenek be a prófétai üzenetbe, jóllehet tudták, hogy ezt nem volna szabad. Ezzel megismételték Mózes bűnét, amikor elmulasztotta körülmetélni a fiát, valamint Uzzá bűnét, amikor megérintette a ládát, noha tudta, hogy ezt tilos megtennie. A harmadik angyal mozgalma azt tette, amiről tudta, hogy nem helyes! Ha valaki ezt a tényt el akarja fedni, akkor használja fel a festékesdoboz maradékát is arra, hogy elfedje azt az igazságot, hogy Mózes és Uzzá egyaránt vétkeztek, és Isten akarata elleni lázadást nyilvánítottak meg, miközben a reformvonalak közül a legutolsó legelső csalódását jelképezték — azt a reformvonalat, amelyre minden reformvonal előre mutatott. A reformvonalak első csalódásának szemléltetései magukon viselik az Alfa és az Omega kézjegyét, és a bennük foglalt feljegyzés Isten népének javára van, még akkor is, ha Isten népe megtagadja, hogy abból haszna legyen.

The movement of the first angel was given a period of seven years, which is a symbol of the wilderness of the “seven times,” to accept the Laodicean message along with the light of the “seven times.” The curse of the “seven times” is the curse of being spewed out of the mouth of the Lord. In 1863, they repeated the work of rebuilding Jericho, a work that contained a “curse.” The seven years from 1856, to 1863, are a miniature illustration of the rebellion of the fathers of ancient Israel’s sin that brought upon them the curse of “seven times.” Modern Israel repeated the sins of their fathers in 1863.

Az első angyal mozgalmának hét évnyi időszak adatott, amely a „hétszeres idők” pusztájának jelképe, hogy elfogadja a laodiceai üzenetet a „hétszeres idők” világosságával együtt. A „hétszeres idők” átka annak az átka, hogy az Úr kiköpi őket az Ő szájából. 1863-ban megismételték Jerikó újjáépítésének munkáját, egy olyan munkát, amely „átkot” hordozott magában. Az 1856-tól 1863-ig terjedő hét esztendő kicsinyített szemléltetése az ókori Izráel atyáinak bűnös lázadásának, amely rájuk hozta a „hétszeres idők” átkát. A modern Izráel 1863-ban megismételte atyái bűneit.

The movement of the third angel failed the test of the first disappointment as surely as did Moses and Uzzah. They were then slain in the streets for a “wilderness” period of three and a half days. They are now being formed into bodies by the sound of the Comforter. The sound of the Comforter is being given through the “voice” in the wilderness, and they are now being confronted with the test, not of time setting, but of the “seven times.” They already failed the test of time setting.

A harmadik angyal mozgalma éppoly bizonyosan elbukott az első csalódás próbáján, mint Mózes és Uzza. Ekkor megölettek az utcákon egy „pusztai” időszakra, három és fél napra. Most a Vigasztaló hangja által testekké formáltatnak. A Vigasztaló hangja a pusztában szóló „hang” által adatik, és most nem az időmegállapítás, hanem a „hét idő” próbájával szembesíttetnek. Az időmegállapítás próbáján már elbuktak.

They are not being tested as to whether they believe the “seven times” is a valid truth, for they have previously given testimony that they accept the “seven times” as a valid prophecy. They have confessed to believe the prophecy of twenty-five hundred and twenty years of scattering. But they may be unaware that there is a new testing light of the “seven times.” They are standing where their fathers stood in 1856. The new light is that the three and a half days of Revelation eleven, is not simply identifying the French Revolution, but it is now a present truth reality.

Nem az képezi a próba tárgyát, hogy vajon hisznek-e abban, hogy a „hét idő” érvényes igazság, mert korábban már bizonyságot tettek arról, hogy a „hét időt” érvényes próféciaként fogadják el. Megvallották, hogy hisznek a kétezer-ötszázhúsz éves szétszóratás próféciájában. Lehetséges azonban, hogy nincsenek tudatában annak, hogy a „hét idővel” kapcsolatban új próbatételi világosság van. Ott állnak, ahol atyáik álltak 1856-ban. Az új világosság az, hogy a Jelenések tizenegyedik fejezetének három és fél napja nem pusztán a francia forradalmat azonosítja, hanem most a jelenvaló igazság valósága.

Is the opening up of the hidden history of the seven thunders, and opening of the seventh seal actually two witnesses that identify that the Revelation of Jesus Christ is now being unsealed? If it is, is it actually true that the entire book of Revelation is speaking of the last days? If that is true, then does the three and a half days represent the tarrying time in the virgin’s parable? If it does, then does the remedy of the “seven times” actually represent a command that must be met by those who participated in the Nashville prediction of July 18, 2020?

Vajon a hét mennydörgés rejtett történetének feltárulása és a hetedik pecsét felnyitása valójában két tanú-e, amelyek azonosítják, hogy Jézus Krisztus kinyilatkoztatása most feltöretik? Ha igen, akkor valóban igaz-e, hogy a Jelenések egész könyve az utolsó napokról szól? Ha ez igaz, akkor a három és fél nap a szüzek példázatában szereplő késedelem idejét jelképezi-e? Ha igen, akkor a „hétszer” gyógymódja valójában olyan parancsot jelképez-e, amelynek azoknak kell megfelelniük, akik részt vettek a 2020. július 18-i nashville-i próféciában?

Wow! There is a test for you! Do those that wake up and realize they are in the tarrying time, actually have to repent for their sins, and their father’s sins at the end of the three and a half days? Was it really a sin to disregard the command not to employ time in a prediction?

Micsoda! Íme, egy próba számodra! Vajon azoknak, akik felébrednek és felismerik, hogy a késedelem idejében vannak, valóban meg kell-e bánniuk bűneiket és atyáik bűneit a három és fél nap végén? Vajon valóban bűn volt figyelmen kívül hagyni azt a parancsot, hogy ne alkalmazzanak időt egy jövendölésben?

For those who took the position that the failed prediction of Nashville was somehow God’s intended purpose, and who thereafter have attempted to uphold that claim, I would add another observation, beyond the sin of employing time in God’s prophecies. What happened with the false prediction of Nashville was not simply a manifestation of rebellion to Christ’s command in 1844, it was an action that told those outside of Adventism that the predictions found in the Spirit of Prophecy are faulty. It was a reproach upon the writings of the Spirit of Prophecy. It provides evidence for those in the world that the writings of Ellen White are as important as the writings of Joseph Smith, or of Nostradamus. The precious words of Ellen White were corrupted with the vile words of our rebellion. It wasn’t only a rebellion against Christ, who is the Word of God, it was simultaneously a rebellion against the Spirit of Prophecy. John was being persecuted in the isle that is called Patmos, not because he placed his human opinion above the Bible and Spirit of Prophecy, but because he obeyed those two witnesses.

Azok számára, akik azt az álláspontot foglalták el, hogy Nashville meghiúsult előrejelzése valamiképpen Isten szándékolt célja volt, és akik ezt az állítást azután is igyekeztek fenntartani, hozzátennék még egy további észrevételt, azon a bűnön túl, hogy időt alkalmaztak Isten próféciáiban. Ami Nashville hamis előrejelzésével történt, nem pusztán Krisztus 1844-ben adott parancsával szembeni lázadás megnyilvánulása volt, hanem olyan cselekedet, amely az adventizmuson kívül állóknak azt üzente, hogy a Prófétaság Lelkében található kijelentések hibásak. Gyalázatot hozott a Prófétaság Lelkének írásaira. Bizonyítékul szolgál a világ számára arra nézve, hogy Ellen White írásai éppoly jelentősek, mint Joseph Smith vagy Nostradamus írásai. Ellen White drága szavai megrontattak a mi lázadásunk hitvány szavaival. Nem csupán Krisztus ellen volt ez lázadás, aki Isten Igéje, hanem egyidejűleg a Prófétaság Lelke ellen is. Jánost azon a szigeten, mely Patmosznak neveztetik, nem azért üldözték, mert emberi véleményét a Biblia és a Prófétaság Lelke fölé helyezte, hanem azért, mert engedelmeskedett e két tanúnak.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. Revelation 1:9.

> Én, János, aki atyátokfia is vagyok, és társatok a nyomorúságban, valamint a Jézus Krisztus országában és békességes tűrésében, a Patmosznak nevezett szigeten voltam az Isten beszédéért és a Jézus Krisztus bizonyságtételéért. Jelenések 1:9.

We repeated the sins of our father Moses at our first disappointment, and we need to confess this. We need to confess this for we are now at 1856. There is now new light about the “seven times,” just as there was then. We are now at the transition from Laodicea to Philadelphia as the beginning movement was at the transition of Philadelphia to Laodicea in 1856. In 1856, our fathers stopped the publication of the increase of knowledge concerning the “seven times.” We might not be able to stop the publication of that light, but we certainly can close the doors of our hearts against this light. We can pretend, as the original Seventh-day Adventist builders did, that the stone was not actually there, and continue to stumble over it. Our problem is that we don’t have over a century to put our heads in the sand, for the judgments are already beginning.

Első csalódásunk idején megismételtük atyánk, Mózes bűneit, és ezt meg kell vallanunk. Ezt meg kell vallanunk, mert most 1856-nál tartunk. Most új világosság van a „hét időről”, éppen úgy, ahogyan akkor is volt. Most a Laodiceából Filadelfiába való átmenetnél vagyunk, miként a kezdeti mozgalom 1856-ban a Filadelfiából Laodiceába való átmenetnél volt. 1856-ban atyáink megszüntették a „hét időre” vonatkozó ismeret gyarapodásának közzétételét. Lehet, hogy e világosság közzétételét nem tudjuk megakadályozni, de szívünk ajtaját bizonyosan bezárhatjuk e világosság előtt. Úgy tehetünk, ahogyan az eredeti hetednapi adventista építők tették, mintha a kő valójában nem is lett volna ott, és továbbra is megbotolhatunk benne. A mi problémánk az, hogy nincs több mint egy évszázadunk arra, hogy homokba dugjuk a fejünket, mert az ítéletek már megkezdődtek.

If we allow the Alpha and Omega to teach us with the principle that the end of a thing is illustrated by the beginning of a thing, we can easily see that Alpha and Omega is demonstrating that the prediction of Nashville was typified by our fathers. When we acknowledge this truth, we then will be confronted with the reality that since the prediction every effort to produce some type of human logic to justify the failed prediction was nothing more than a fig leaf. Then we will see that God has not been walking with us while we have been in the enemy’s land. He has been there, but only in the sense that He has been knocking on the doors of hearts, seeking entrance. If the fig leaf of human logic is removed, then we might also see that the denial, or the flawed human logic we have employed to justify the Nashville prediction, is evidence that we have been walking contrary to Christ.

Ha megengedjük az Alfának és Ómegának, hogy azon elv szerint tanítson bennünket, miszerint egy dolog végét annak kezdete szemlélteti, könnyen felismerhetjük, hogy az Alfa és Ómega azt mutatja be, hogy Nashville jövendölését atyáink előképezték. Amikor elismerjük ezt az igazságot, akkor szembesülni fogunk azzal a valósággal, hogy a jövendölés óta minden olyan erőfeszítés, amely valamiféle emberi logikát kívánt létrehozni a meghiúsult jövendölés igazolására, nem volt egyéb, mint fügefalevél. Akkor meg fogjuk látni, hogy Isten nem járt velünk, miközben az ellenség földjén voltunk. Ott volt, de csak abban az értelemben, hogy a szívek ajtaján zörgetett, bebocsátást keresve. Ha az emberi logika fügefalevele eltávolíttatik, akkor talán azt is megláthatjuk, hogy a tagadás, vagy az a hibás emberi logika, amelyet a Nashville-jövendölés igazolására alkalmaztunk, annak bizonyítéka, hogy Krisztussal ellenkező módon jártunk.

In 1856, Philadelphian Adventism transformed into Laodicea, and they knew it. The Lord confirmed it through the words of the prophetess and her husband. Standing at the doors of those Laodicean hearts Christ offered to come in and sup with them. The food that He brought to dine upon was the foundation stone of the “seven times.” They refused.

1856-ban a filadelfiai adventizmus Laodiceává alakult át, és ők tudták ezt. Az Úr megerősítette ezt a prófétanő és férje szavai által. Krisztus ott állt azoknak a laodiceai szíveknek az ajtajánál, és felajánlotta, hogy bemegy, és együtt vacsorál velük. Az eledel, amelyet vacsorára hozott, a „hét idő” alapköve volt. Ők visszautasították.

In 2023, the last movement is now transcending from Laodicea unto Philadelphia, for the eighth church is of the seven churches. The Lord Alpha and Omega has confirmed it through His word of “truth.” Christ is now standing at the door of those recently dead dry bones offering to come in and dine with them, and the meal He wishes to share with them is the identical meal He attempted to share with their fathers in 1856. It is not simply the nuts and bolts of the doctrine of the “seven times,” as it was for their fathers in 1856. No, it’s the bitter remedy of the “seven times,” and the remedy requires the type of humility that is often hard to swallow.

2023-ban az utolsó mozgalom immár Laodiceából Filadelfiába lép át, mert a nyolcadik gyülekezet a hét gyülekezet közül való. Az Úr, az Alfa és Omega, ezt az Ő „igazság”-igéje által megerősítette. Krisztus most ama nemrégiben meghalt száraz csontok ajtajában áll, felajánlva, hogy bemegy és velük vacsorál; és az étel, amelyet meg kíván velük osztani, ugyanaz az étel, amelyet 1856-ban atyáikkal próbált megosztani. Ez nem pusztán a „hét idő” tanításának technikai alapvetése, amint az 1856-ban atyáik számára volt. Nem, hanem a „hét idő” keserű gyógymódja, és e gyógymód olyan alázatot kíván, amelyet gyakran nehéz lenyelni.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Son of man, say unto the prince of Tyrus, Thus saith the Lord God; Because thine heart is lifted up, and thou hast said, I am a God, I sit in the seat of God, in the midst of the seas; yet thou art a man, and not God, though thou set thine heart as the heart of God. Behold, thou art wiser than Daniel; there is no secret that they can hide from thee. Ezekiel 28:1–3.

> Ismét szólt hozzám az Úr igéje, mondván: Embernek fia, mondd Tírusz fejedelmének: Így szól az Úr Isten: Mivel felfuvalkodott a szíved, és ezt mondtad: Isten vagyok, Isten székében ülök a tengerek közepette; pedig te ember vagy, és nem Isten, noha szívedet olyanná tetted, mint az Isten szívét. Íme, bölcsebb vagy Dánielnél; semmi titok nincs, amely el volna rejtve előtted. Ezékiel 28:1–3.

Perhaps those of us that participated in the Nashville prediction are wiser than Daniel?

Talán azok közülünk, akik részt vettek a nashville-i jóslatban, bölcsebbek Dánielnél?

> In the first year of his reign I Daniel understood by books the number of the years, whereof the word of the Lord came to Jeremiah the prophet, that he would accomplish seventy years in the desolations of Jerusalem. And I set my face unto the Lord God, to seek by prayer and supplications, with fasting, and sackcloth, and ashes: And I prayed unto the Lord my God, and made my confession, and said, O Lord, the great and dreadful God, keeping the covenant and mercy to them that love him, and to them that keep his commandments; We have sinned, and have committed iniquity, and have done wickedly, and have rebelled, even by departing from thy precepts and from thy judgments: Neither have we hearkened unto thy servants the prophets, which spake in thy name to our kings, our princes, and our fathers, and to all the people of the land. O Lord, righteousness belongeth unto thee, but unto us confusion of faces, as at this day; to the men of Judah, and to the inhabitants of Jerusalem, and unto all Israel, that are near, and that are far off, through all the countries whither thou hast driven them, because of their trespass that they have trespassed against thee. O Lord, to us belongeth confusion of face, to our kings, to our princes, and to our fathers, because we have sinned against thee. To the Lord our God belong mercies and forgivenesses, though we have rebelled against him; Neither have we obeyed the voice of the Lord our God, to walk in his laws, which he set before us by his servants the prophets. Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. And he hath confirmed his words, which he spake against us, and against our judges that judged us, by bringing upon us a great evil: for under the whole heaven hath not been done as hath been done upon Jerusalem.

> Uralkodásának első esztendejében én, Dániel, megértettem a könyvekből az esztendők számát, amely felől az Úr igéje szólt Jeremiás prófétához, hogy beteljesít hetven esztendőt Jeruzsálem pusztulásain. És az Úr Istenhez fordítottam arcomat, hogy imádsággal és könyörgésekkel keressem őt, böjtöléssel, zsákruhával és hamuval. És imádkoztam az Úrhoz, az én Istenemhez, vallást téve, és ezt mondtam: Ó, Uram, nagy és félelmetes Isten, aki megtartod a szövetséget és az irgalmasságot azok iránt, akik szeretnek téged, és megtartják parancsolataidat! Vétkeztünk, gonoszságot cselekedtünk, istentelenül jártunk és pártot ütöttünk, eltávozva parancsolataidtól és ítéleteidtől. És nem hallgattunk szolgáidra, a prófétákra sem, akik a te nevedben szóltak királyainknak, fejedelmeinknek, atyáinknak és az ország egész népének. Ó, Uram, tied az igazságosság, mienk pedig az arc pirulása, mint e mai napon Júda férfiaié, Jeruzsálem lakosaié és az egész Izráelé, a közelvalóké és a távollevőké, mindama országokban, ahová kiűzted őket hűtlenségük miatt, amellyel hűtlenekké lettek ellened. Ó, Uram, mienk az arc pirulása, királyainké, fejedelmeinké és atyáinké, mert vétkeztünk ellened. Az Úrnál, a mi Istenünknél van az irgalom és a bocsánat, mert pártot ütöttünk ellene. És nem hallgattunk az Úrnak, a mi Istenünknek szavára, hogy az ő törvényeiben járjunk, amelyeket elénk adott az ő szolgái, a próféták által. Sőt egész Izráel áthágta törvényedet, és elfordult, hogy ne hallgasson szavadra; ezért ránk zúdult az átok és az eskü, amely meg van írva Mózesnek, Isten szolgájának törvényében, mert vétkeztünk ellene. És megerősítette az ő szavait, amelyeket ellenünk és bíráink ellen szólt, akik minket ítéltek, azzal, hogy nagy veszedelmet hozott ránk; mert az egész ég alatt nem történt úgy, amint Jeruzsálemmel történt.

> As it is written in the law of Moses, all this evil is come upon us: yet made we not our prayer before the Lord our God, that we might turn from our iniquities, and understand thy truth. Therefore hath the Lord watched upon the evil, and brought it upon us: for the Lord our God is righteous in all his works which he doeth: for we obeyed not his voice. And now, O Lord our God, that hast brought thy people forth out of the land of Egypt with a mighty hand, and hast gotten thee renown, as at this day; we have sinned, we have done wickedly. O Lord, according to all thy righteousness, I beseech thee, let thine anger and thy fury be turned away from thy city Jerusalem, thy holy mountain: because for our sins, and for the iniquities of our fathers, Jerusalem and thy people are become a reproach to all that are about us. Now therefore, O our God, hear the prayer of thy servant, and his supplications, and cause thy face to shine upon thy sanctuary that is desolate, for the Lord’s sake. O my God, incline thine ear, and hear; open thine eyes, and behold our desolations, and the city which is called by thy name: for we do not present our supplications before thee for our righteousnesses, but for thy great mercies. O Lord, hear; O Lord, forgive; O Lord, hearken and do; defer not, for thine own sake, O my God: for thy city and thy people are called by thy name. And whiles I was speaking, and praying, and confessing my sin and the sin of my people Israel, and presenting my supplication before the Lord my God for the holy mountain of my God; Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. Daniel 9:2–22.

> Amint meg van írva Mózes törvényében, mindez a veszedelem reánk jött; mégsem esedeztünk könyörgéssel az Úrnak, a mi Istenünknek színe előtt, hogy megtérjünk a mi hamisságainkból, és megértsük a te igazságodat. Azért az Úr vigyázott e veszedelemre, és ránk hozta azt; mert igaz az Úr, a mi Istenünk minden cselekedetében, amelyet cselekszik; mi pedig nem hallgattunk az ő szavára. És most, oh Uram, mi Istenünk, aki kihoztad népedet Egyiptom földjéről erős kézzel, és nevet szereztél magadnak, miként e mai napon is: vétkeztünk, gonoszul cselekedtünk. Oh Uram, minden te igazságod szerint kérlek, forduljon el haragod és búsulásod a te városodról, Jeruzsálemről, a te szent hegyedről; mert a mi bűneinkért és atyáink hamisságaiért Jeruzsálem és a te néped gyalázattá lett mindazok előtt, akik körülöttünk vannak. Most azért, oh mi Istenünk, hallgasd meg a te szolgád imádságát és könyörgéseit, és ragyogtasd a te orcádat a te elpusztult szenthelyedre az Úrért. Én Istenem, hajtsd ide füledet, és hallgass meg; nyisd meg szemeidet, és lásd meg a mi pusztulásainkat és a várost, amely a te nevedről neveztetik: mert nem a mi igazságaink alapján terjesztjük eléd könyörgéseinket, hanem a te nagy irgalmasságodért. Uram, hallgass meg; Uram, bocsáss meg; Uram, figyelmezz és cselekedjél; ne késlekedjél önmagadért, én Istenem: mert a te nevedről neveztetik a te városod és a te néped. És míg szóltam, és imádkoztam, és vallást tettem az én vétkemről és az én népemnek, Izráelnek vétkéről, és könyörgésemet terjesztettem az Úr, az én Istenem elé az én Istenem szent hegyéért; igen, míg az imádságban szóltam, az a férfiú, Gábriel, akit az elején a látomásban láttam, sebes röpüléssel hozzám érkezve, megérintett engem az esteli áldozat idején. És értésemre adta, és szólt hozzám, és ezt mondta: Dániel, most jöttem ki, hogy értelmet és megértést adjak neked. Dániel 9:2–22.

Back to Articles