Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Sixty-Nine

Dániel könyve – Százhatvankilencedik rész

Unraveling the Prophetic Threads: Understanding the Symbolism of “Fortress” in Daniel

A prófétai szálak kibogozása: az „erőd” szimbolikájának megértése Dániel könyvében

Author

Jeff Pippenger

Published

March 31, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Verse ten, of chapter eleven of Daniel, pulls together the internal and external message with the word “fortress.” The connection that it makes with Isaiah’s sixty-five year prophecy, identifies the “fortress” of the external prophecy as Russia, and the internal “fortress” of the temple which Christ raises during the same history. The external fortress, which is in verse thirty-one is identified as the “sanctuary of strength,” represents an earthly king or kingdom. The internal fortress, or the internal sanctuary of strength, is the temple which the Messenger of the Covenant raises in forty-six years.

Dániel tizenegyedik fejezetének tizedik verse a belső és a külső üzenetet az „erősség” szóval kapcsolja össze. Az a kapcsolat, amelyet Ésaiás hatvanöt éves próféciájával létesít, a külső prófécia „erősségét” Oroszországgal azonosítja, valamint a templom belső „erősségét”, amelyet Krisztus ugyanazon történelem folyamán emel fel. A külső erősség, amely a harmincegyedik versben „az erősség szenthelyeként” van azonosítva, földi királyt vagy királyságot jelképez. A belső erősség, vagyis az erősség belső szenthelye, az a templom, amelyet a Szövetség Követe negyvenhat év alatt emel fel.

In the Most Holy Place of that temple (the citadel), God is seated in heavenly places.

Annak a templomnak (a fellegvárnak) a Szentek Szentjében Isten a mennyei helyeken ül.

In the book of Daniel two Hebrew words are both translated as “sanctuary.” One is “miqdash,” and the other is “qodesh.” “Miqdash” can represent a pagan sanctuary, or God’s sanctuary, or even a stronghold. “Qodesh,” is only used to represent God’s sanctuary in the Bible. The “sanctuary” (miqdash) of strength (fortress), in verse thirty-one of Daniel chapter eleven, is translated as the “sanctuary of strength”, and the Hebrew word translated as sanctuary there is “miqdash” which represents the City of Rome, which is the symbol of Roman strength in the history of both pagan and papal Rome. Daniel employed the two Hebrew words in a very careful manner. In the verses which are the central pillar of Adventism, we find the word “sanctuary”.

Dániel könyvében két héber szót is egyaránt „szentély”-nek fordítanak. Az egyik a „miqdash”, a másik a „qodesh”. A „miqdash” jelenthet pogány szentélyt, vagy Isten szentélyét, sőt akár erősséget is. A „qodesh” a Bibliában kizárólag Isten szentélyének jelölésére szolgál. Dániel 11. fejezete harmincegyedik versében az erő (erőd) „szentélye” (miqdash) „az erő szentélye”-ként szerepel, és az ott szentélynek fordított héber szó a „miqdash”, amely Róma városát jelképezi, azt, amely mind a pogány, mind a pápai Róma történetében a római erő szimbóluma. Dániel e két héber szót igen körültekintő módon használta. Azokban a versekben, amelyek az adventizmus központi pillérét alkotják, a „szentély” szó található.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Akkor hallék egy szentet szólni, és egy másik szent ezt mondta annak a bizonyos szentnek, aki szólt: Meddig tart a látomás a mindennapi áldozatról és a pusztító vétekről, hogy mind a szenthely, mind a sereg lábbal tiprassék? És mondta nékem: Kétezer-háromszáz estvéig és reggelig; azután kiderül a szenthely igazsága. Dániel 8:13, 14.

The Hebrew word translated as “the sanctuary,” in both verses is “qodesh,” and is only used to represent God’s sanctuary. In verse eleven, identifying pagan Rome, and specifically the Pantheon temple in the City of Rome, we find the word “sanctuary”, but in that verse it is the Hebrew word “miqdash.”

A „szentély”-nek fordított héber szó mindkét versben a „qodesh”, és kizárólag Isten szentélyének megjelölésére használatos. A tizenegyedik versben, amely a pogány Rómát, és konkrétan a Róma városában álló Pantheon-templomot azonosítja, szintén a „szentély” szóval találkozunk, ám abban a versben ez a héber „miqdash” szó.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Sőt, felfuvalkodott egészen a sereg fejedelméig; és őáltala elvétetett a mindennapi áldozat, és az ő szenthelyének helye ledöntetett. Dániel 8:11.

The “sanctuary of strength” in verse thirty-one of Daniel eleven is the Hebrew word “miqdash,” and it appears in connection with the Hebrew word that is translated as “fortress” in verses seven and ten in chapter eleven. In verse seven the king of the south went right into the city of Rome and took the king of the north captive, for he entered into his fortress, but in verse ten, the king of the north only goes up “to” the “fortress,” for he stopped at the borderline of his kingdom and Egypt. It is at the borderline of Raphia that the next verse was to address. The “sanctuary of strength” in verse thirty-one is the “miqdash,” of the “fortress”.

A „hatalom szentélye” a Dániel tizenegyedik fejezetének harmincegyedik versében a héber „miqdash” szó, és kapcsolatban áll azzal a héber szóval, amelyet a tizenegyedik fejezet hetedik és tizedik versében „erősség”-nek fordítanak. A hetedik versben a déli király egészen Róma városáig hatolt, és foglyul ejtette az északi királyt, mert bement annak erősségébe; a tizedik versben azonban az északi király csak felvonul „az” „erősséghez”, mert megállt királysága és Egyiptom határvonalánál. A következő versnek Ráfia határvonalát kellett tárgyalnia. A „hatalom szentélye” a harmincegyedik versben az „erősség” „miqdash”-a.

The battle of the borderline in Raphia typifies the battle of the borderline in the Ukraine. That prophetic history is recognized by understanding that the “head” is the kingdom or the king, it is the fortress of his strength, but the prophecy is addressing an internal and an external truth. The “sanctuary of strength” for the external line is represented by the “miqdash” sanctuary, and the sanctuary of strength for the internal line is represented by the “qodesh” sanctuary.

A határvidék csatája Ráfiában előképe a határvidék csatájának Ukrajnában. E prófétai történelem annak megértése által ismerhető fel, hogy a „fej” a királyság vagy a király; ez az ő erejének erőssége, a prófécia azonban egy belső és egy külső igazságot tárgyal. A külső vonal számára az „erősség szentélyét” a „miqdash” szentély jelképezi, a belső vonal számára pedig az erősség szentélyét a „qodesh” szentély jelképezi.

1844 to 1863 represents a line of prophetic history which illustrates the sealing of the one hundred and forty-four thousand. The twenty-five hundred and twenty years of scattering against the northern kingdom ended in 1798, and the same twenty-five hundred and twenty year line against the southern kingdom ended in 1844. Those two lines represent the lower nature of mankind and the higher nature of mankind. The lower nature, which is represented by the northern kingdom, is the body, and the higher nature is the head. The head is the capital of the kingdom, and it is the king. For this illustration Christ chose Judah, the southern kingdom, to place His name, and the capital city is Jerusalem. Jerusalem is where the true sanctuary of strength is located, and in that sanctuary there is a throne room for the king, who is the head.

1844-től 1863-ig egy olyan prófétai történelmi vonalat jelöl, amely a száznegyvennégyezer elpecsételését szemlélteti. Az északi királyság elleni szétszóratás kétezer-ötszázhúsz éve 1798-ban ért véget, és ugyanez a kétezer-ötszázhúsz éves vonal a déli királyság ellen 1844-ben zárult le. E két vonal az emberiség alacsonyabb természetét és az emberiség magasabb természetét jelképezi. Az alacsonyabb természetet, amelyet az északi királyság képvisel, a test jelenti, a magasabb természet pedig a fej. A fej a királyság fővárosa, és ő a király. E szemléltetéshez Krisztus Júdát, a déli királyságot választotta ki arra, hogy oda helyezze az Ő nevét, és a főváros Jeruzsálem. Jeruzsálem az a hely, ahol az erő igazi szentélye található, és abban a szentélyben van a király trónterme, aki a fej.

The “seven times” of Leviticus twenty-six was the final sealing truth in 1856, that was intended to empower an ensign to finish the work. From 1844 to 1863, Christ intended to combine His Divinity with humanity for eternity, but humanity rebelled.

A 3Mózes huszonhatodik fejezetének „hét ideje” volt 1856-ban a végső megpecsételő igazság, amelynek az volt a rendeltetése, hogy felruházzon egy zászlót a munka befejezésére. 1844-től 1863-ig Krisztusnak az volt a szándéka, hogy istenségét örökkévalóságra egyesítse az emberiséggel, de az emberiség fellázadt.

He was unable to transform man’s lower nature at that time, for that takes place at His second coming. He will then transform man’s higher nature into His image, by combining mankind’s head, with Divinity’s head. The head was the capital of the kingdom. The head was the king, and when Christ performs the transformation of Divinity uniting with humanity, He combines the head of both humanity and Divinity in the sanctuary at Jerusalem in the Most Holy Place, where Christ is seated with His Father.

Abban az időben nem volt képes átalakítani az ember alacsonyabb természetét, mert az az Ő második eljövetelekor történik meg. Akkor majd az ember magasabb természetét az Ő képmására alakítja át azáltal, hogy az emberiség fejét az Istenség fejével egyesíti. A fej volt a királyság fővárosa. A fej volt a király, és amikor Krisztus véghezviszi az Istenség emberiséggel való egyesülésének átváltoztatását, egyesíti mind az emberiség, mind az Istenség fejét a jeruzsálemi szentélyben, a Szentek Szentjében, ahol Krisztus az Ő Atyjával együtt ül.

> To him that overcometh will I grant to sit with me in my throne, even as I also overcame, and am set down with my Father in his throne. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:21, 22.

> Aki győz, annak megadom, hogy velem együtt üljön az én trónomon, amint én is győztem, és leültem az én Atyámmal az ő trónjára. Akinek van füle, hallja meg, mit mond a Lélek a gyülekezeteknek. Jelenések 3:21–22.

Christ promises that those (Laodiceans), who overcome as He overcame (and become Philadelphians), will be seated with Him, in the heavenly places.

Krisztus megígéri, hogy azok (a laodiceabeliek), akik úgy győznek, amint Ő győzött (és filadelfiaivá lesznek), vele együtt ülnek majd a mennyei helyeken.

> Which he wrought in Christ, when he raised him from the dead, and set him at his own right hand in the heavenly places, … And hath raised us up together, and made us sit together in heavenly places in Christ Jesus. Ephesians 1:20, 2:6.

> Amelyet megmunkált a Krisztusban, amikor feltámasztotta őt a halálból, és a maga jobbjára ültette a mennyekben, … és velünk együtt feltámasztott, és együtt ültetett a mennyekben Krisztus Jézusban. Efézus 1:20; 2:6.

The joining of Ezekiel’s two sticks (humanity with Divinity) is accomplished in God’s sanctuary of strength (qodesh), at the very time that the fortress of strength (miqdash) is identified as the prophetic key that connects both the internal and external lines of the prophecy which Gabriel came to make Daniel understand concerning what was to befall God’s people during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. Christ desired to accomplish this work in the Millerite history, but the work was thwarted by the rebellion of 1863, but the history of 1844 to 1863 still remains as a line which illustrates that attempted work.

Ezékiel két botjának egyesítése (az emberiségnek az Istenséggel való egyesítése) Isten erejének szentélyében (qodesh) megy végbe, éppen abban az időben, amikor az erősség vára (miqdash) mint az a prófétai kulcs azonosíttatik, amely összekapcsolja annak a próféciának mind a belső, mind a külső vonalait, amelynek megértésére Gábriel azért jött, hogy Dánielt képessé tegye, ama felől, ami Isten népére következik a száznegyvennégyezer elpecsételésének idején. Krisztus ezt a munkát a millerita történelemben kívánta véghezvinni, de a munkát az 1863-as lázadás meghiúsította; mindazonáltal az 1844-től 1863-ig terjedő történelem továbbra is megmarad mint olyan vonal, amely ezt a megkísérelt munkát szemlélteti.

Verse ten of Daniel chapter eleven, contains the key to understanding the internal and external message of verses eleven through fifteen, which arrived into our prophetic history in 2014. Verse ten identifies 1989, which is the time of the end in the reform movement of the one hundred and forty-four thousand, but it also contains the key that allows 2014 to be recognized as a waymark in the history of the sealing.

Dániel könyve tizenegyedik fejezetének tizedik verse tartalmazza annak kulcsát, hogy megértsük a tizenegyediktől a tizenötödikig terjedő versek belső és külső üzenetét, amely 2014-ben érkezett meg prófétikus történelmünkbe. A tizedik vers azonosítja 1989-et, amely a vég ideje a száznegyvennégyezer reformmozgalmában, ugyanakkor magában hordozza azt a kulcsot is, amely lehetővé teszi, hogy 2014-et útjelzőként ismerjük fel a pecsételés történetében.

On October 22, 1844, the Messenger of the Covenant suddenly came to the temple He had erected. That waymark typifies September 11, 2001 when the third angel arrived again, and the seventh trumpet again began to sound. Then the history of 1840 to 1844 was also to be repeated, because the angel that descended on August 11, 1840 was no less a personage than Jesus Christ, and His work was to lighten the earth with His glory.

1844. október 22-én a Szövetség Követe hirtelen eljött a templomba, amelyet Ő emelt. Ez a jelzőpont 2001. szeptember 11-ét jelképezi, amikor a harmadik angyal ismét megérkezett, és a hetedik trombita újra megszólalni kezdett. Ekkor az 1840-től 1844-ig terjedő történelmet is meg kellett ismételni, mert az az angyal, aki 1840. augusztus 11-én alászállt, nem volt kisebb személyiség, mint Jézus Krisztus, és munkája az volt, hogy megvilágosítsa a földet az Ő dicsőségével.

1840 to 1844 also represents from September 11, 2001 to the soon coming Sunday law, as does 1844 to 1863, represents September 11, 2001 to the soon coming Sunday law. Sister White aligns the history of 1844 with the history of the cross, and the cross represents a division of two histories of three and a half years, which both align with one another. The cross establishes that the preceding history beginning in 1840 and ending in 1844, and the following history unto 1863 are two parallel histories, which both represent the sealing period.

1840-től 1844-ig ugyanúgy a 2001. szeptember 11-étől a hamarosan eljövendő vasárnapi törvényig terjedő időszakot jelképezi, miként 1844-től 1863-ig is a 2001. szeptember 11-étől a hamarosan eljövendő vasárnapi törvényig terjedő időszakot jelképezi. White testvérnő az 1844-es történelmet a kereszt történelméhez igazítja, és a kereszt két, egyenként három és fél éves történelmi szakasz közötti elválasztást jelképez, amelyek mindkettő összhangban áll egymással. A kereszt megállapítja, hogy az azt megelőző, 1840-ben kezdődő és 1844-ben végződő történelmi szakasz, valamint az azt követő, 1863-ig tartó szakasz két párhuzamos történelmet alkot, amelyek mindkettő a pecsételés időszakát jelképezik.

The first line from 1840 to 1844 represents the victory of Philadelphian Adventists, the other line from 1844 to 1863 represents the failure of Laodicean Adventists. Both classes are represented in Daniel chapter ten, for Daniel, representing the victorious wise virgins during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand, saw the vision, but those who were with him fled from the vision.

Az első vonal 1840-től 1844-ig a filadelfiai adventisták győzelmét jelképezi, a másik vonal 1844-től 1863-ig a laodiceai adventisták kudarcát jelképezi. Mindkét csoportot Dániel könyvének tizedik fejezete ábrázolja, mert Dániel, aki a győztes bölcs szüzeket jelképezi a száznegyvennégyezer elpecsételésének idején, látta a látomást, azok pedig, akik vele voltak, elfutottak a látomás elől.

> And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel; Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude. And I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Daniel 10:4–7.

> És az első hónap huszonnegyedik napján, amint a nagy folyó, vagyis a Hiddekel partján voltam, felemelém szemeimet, és látám, és ímé egy férfiút, gyolcsba öltözve, akinek dereka ufázi színarannyal volt körülövezve. És teste olyan volt, mint a krizolit, és arca olyan, mint a villám megjelenése, és szemei mint a tűz fáklyái, és karjai és lábai olyanok, mint a fényes réz színe, és beszédének szava olyan, mint a sokaság zúgása. És egyedül én, Dániel, láttam e látomást; mert a férfiak, akik velem voltak, nem látták a látomást; de nagy rettegés szálla rájuk, úgyhogy elfutának, hogy elrejtőzzenek. Dániel 10:4–7.

In Daniel chapter seven, after Daniel had seen the vision of the beasts of prey, Gabriel came to explain the vision.

Dániel hetedik fejezetében, miután Dániel látta a ragadozó vadállatokról szóló látomást, Gábriel eljött, hogy megmagyarázza a látomást.

> I Daniel was grieved in my spirit in the midst of my body, and the visions of my head troubled me. I came near unto one of them that stood by, and asked him the truth of all this. So he told me, and made me know the interpretation of the things. Daniel 7:15, 16.

> Én, Dániel, bensőmben, testem közepette megrendültem lelkemben, és fejem látomásai nyugtalanítottak engem. Odaléptem az ott állók egyikéhez, és megkérdeztem tőle mindezek igazságát. Ő pedig szólt hozzám, és tudtomra adta e dolgok magyarázatát. Dániel 7:15, 16.

In Daniel chapter eight, after Daniel had seen the vision of the sanctuary beasts, Gabriel came to explain the vision.

Dániel nyolcadik fejezetében, miután Dániel látta a szentélyhez kapcsolódó vadállatokról szóló látomást, Gábriel eljött, hogy megmagyarázza a látomást.

> And it came to pass, when I, even I Daniel, had seen the vision, and sought for the meaning, then, behold, there stood before me as the appearance of a man. And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. Daniel 8:15, 16.

> És lőn, amikor én, Dániel, láttam a látomást, és kerestem annak értelmét, íme, előttem állt valaki, aki egy férfihoz volt hasonló. És emberi szózatot hallottam az Ulai partjai közül, amely kiáltott, és ezt mondta: Gábriel, értelmeztesd meg e férfival a látomást. Dániel 8:15, 16.

In Daniel chapter nine, after Daniel had understanding of the number of years identified by Jeremiah and represented in the writings of Moses as both a curse and God’s oath, Gabriel came to explain the vision.

Dániel könyvének kilencedik fejezetében, miután Dániel megértette az évek számát, amelyet Jeremiás jelölt meg, és amely Mózes írásaiban egyszerre átokként és Isten esküjeként jelenik meg, Gábriel eljött, hogy megmagyarázza a látomást.

> And whiles I was speaking, and praying, and confessing my sin and the sin of my people Israel, and presenting my supplication before the Lord my God for the holy mountain of my God; Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. Daniel 9:20–22.

> És miközben szóltam, imádkoztam, és megvallottam az én bűnömet és népemnek, Izráelnek bűnét, és könyörgésemet az Úr, az én Istenem elé terjesztettem az én Istenem szent hegyéért; igen, miközben még szóltam az imádságban, ama férfiú, Gábriel, akit a látomásban kezdetben láttam, gyors repüléssel szállva megérintett engem az esteli áldozat idején. És oktatott engem, beszélt velem, és ezt mondta: Dániel, most jöttem ki, hogy értelemre és megértésre tanítsalak téged. Dániel 9:20–22.

Therefore, upon three witnesses, all from the book of Daniel, when Gabriel says to Daniel in chapter ten, that he is come to make Daniel understand what shall befall God’s people in the last days, Gabriel is interpreting the feminine “marah,” causative vision that Daniel saw and the other class fled from.

Ezért három tanúbizonyság alapján, mind a Dániel könyvéből, amikor Gábriel a tizedik fejezetben ezt mondja Dánielnek, hogy azért jött, hogy megértesse vele, mi fog Isten népére következni az utolsó napokban, Gábriel a nőnemű „marah”, okozati látomást magyarázza, amelyet Dániel látott, és amely elől a másik csoport elmenekült.

> Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days. Daniel 10:14.

> Most azért jöttem, hogy megértessem veled, mi fog történni népeddel az utolsó napokban; mert a látomás még sok napra szól. Dániel 10:14.

The vision Daniel had seen that produced a separation of believers, was the vision of Christ’s appearance, the vision of the twenty-three hundred years, but it was the feminine expression of that vision. It was the understanding of the vision of Christ’s sudden appearance as the Messenger of the Covenant that changed Daniel (and those represented by Daniel), into the image of Christ. That which “befalls God’s people in the latter days” is represented by the history of the Millerites from 1840 to 1844, and also by the Millerites from 1844 to 1863. One class flees from the vision in rebellion, and the other class follows Christ by faith into the Most Holy Place, to be seated with Him in heavenly places.

Az a látomás, amelyet Dániel látott, és amely a hívők különválását eredményezte, Krisztus megjelenésének látomása volt, a kétezer-háromszáz év látomása, ám ez annak női kifejeződése volt. Krisztus hirtelen megjelenése látomásának mint a szövetség Követének megértése változtatta át Dánielt (és azokat, akiket Dániel képvisel) Krisztus képmására. Ami „Isten népével történik az utolsó napokban”, azt az 1840-től 1844-ig terjedő időszak milleritáinak története szemlélteti, valamint az 1844-től 1863-ig terjedő időszak milleritáié is. Az egyik csoport lázadásban menekül el a látomás elől, a másik pedig hit által követi Krisztust a Szentek Szentjébe, hogy vele együtt üljön a mennyei helyeken.

Yet when Gabriel interprets the vision where God’s last-day people are changed into the image of Christ, he sets forth the external history of the world. Daniel’s vision of Christ was interpreted by Gabriel as the external history of the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. When the history of September 11, 2001, in Gabriel’s interpretation, is reached, the history that is emphasized as preceding the Sunday law of verse sixteen, is only recognized with the key of understanding represented as the “fortress” in verse ten. On September 11, 2001 the effect of every vision began to unfold as wheels within wheels.

Ám amikor Gábriel értelmezi azt a látomást, amelyben Isten végidei népe Krisztus képmására formáltatik át, a világ külső történelmét tárja elő. Dániel Krisztusról szóló látomását Gábriel úgy értelmezte, mint a száznegyvennégyezer elpecsételésének idejére vonatkozó külső történelmet. Amikor Gábriel értelmezésében elérkezünk 2001. szeptember 11-ének történetéhez, az a történelem, amely a tizenhatodik vers vasárnapi törvényét megelőzőként kap hangsúlyt, csak a megértés ama kulcsa által ismerhető fel, amelyet a tizedik vers „erősség”-ként ábrázol. 2001. szeptember 11-én minden látomás hatása kezdett kibontakozni, mint kerekek kerekek között.

> And the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, what is that proverb that ye have in the land of Israel, saying, The days are prolonged, and every vision faileth? Tell them therefore, Thus saith the Lord God; I will make this proverb to cease, and they shall no more use it as a proverb in Israel; but say unto them, The days are at hand, and the effect of every vision. For there shall be no more any vain vision nor flattering divination within the house of Israel. For I am the Lord: I will speak, and the word that I shall speak shall come to pass; it shall be no more prolonged: for in your days, O rebellious house, will I say the word, and will perform it, saith the Lord God. Again the word of the Lord came to me, saying, Son of man, behold, they of the house of Israel say, The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off. Therefore say unto them, Thus saith the Lord God; There shall none of my words be prolonged any more, but the word which I have spoken shall be done, saith the Lord God. Ezekiel 12:21–28.

> És lőn az Úr beszéde hozzám, mondván: Embernek fia, micsoda közmondás ez, amelyet Izráel földjén mondogattok: Meghosszabbodnak a napok, és semmivé lesz minden látomás? Azért mondd meg nekik: Így szól az Úr Isten: Véget vetek ennek a közmondásnak, és nem mondogatják többé közmondásként Izráelben; hanem mondd nekik: Közel vannak a napok és minden látomás beteljesedése. Mert nem lesz többé semmiféle hiábavaló látomás, sem hízelgő jóslás Izráel házában. Mert én vagyok az Úr: szólok, és amely igét szólom, beteljesedik; nem halasztatik el többé; mert a ti napjaitokban, óh engedetlen ház, kimondom az igét, és véghez is viszem azt — ezt mondja az Úr Isten. És ismét lőn az Úr beszéde hozzám, mondván: Embernek fia, íme, Izráel háza ezt mondja: A látomás, amelyet ő lát, sok nap múlvára szól, és távoli időkről prófétál. Azért mondd nekik: Így szól az Úr Isten: Egyetlen igém sem halasztatik el többé, hanem amely igét szólok, beteljesedik — ezt mondja az Úr Isten. Ezékiel 12:21–28.

Of all the prophetic wheels that are spinning within other prophetic wheels in that history, there is one wheel that inspiration has informed the students of prophecy of the last days is the wheel by which their eternal destiny will be decided. Line upon line, that wheel must also be the vision which Daniel saw that changed him into the image of Christ, for that is the vision identifying what befalls God’s people in the last days.

Ama történetben mindazon prófétai kerekek közül, amelyek más prófétai kerekeken belül forognak, van egy kerék, amelyről az ihlet kijelentette az utolsó napok próféciatanulmányozóinak, hogy az a kerék, amely által örök sorsuk eldől. Sort sorra halmozva, annak a keréknek egyben annak a látomásnak is kell lennie, amelyet Dániel látott, s amely őt Krisztus képmására változtatta, mert ez az a látomás, amely azonosítja, mi éri Isten népét az utolsó napokban.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. Your position is such a jumble of inconsistencies that but few will be deceived.

> „Az Úr világosan megmutatta nekem, hogy a fenevad képmása még a kegyelmi idő lezárulta előtt fel fog állíttatni; mert ez lesz Isten népe számára a nagy próba, amely által örök sorsuk eldől. A te álláspontod annyira tele van ellentmondások kuszaságával, hogy csak keveseket fog megtéveszteni.

> “In Revelation 13 this subject is plainly presented; [Revelation 13:11–17, quoted].

> „A Jelenések 13. fejezetében ez a tárgy világosan bemutatásra kerül; [Jelenések 13:11–17, idézve].”

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed. All who proved their loyalty to God by observing His law, and refusing to accept a spurious sabbath, will rank under the banner of the Lord God Jehovah, and will receive the seal of the living God. Those who yield the truth of heavenly origin and accept the Sunday sabbath, will receive the mark of the beast.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> „Ez az a próba, amelyen Isten népének át kell mennie, mielőtt elpecsételtetnék. Mindazok, akik Isten törvényének megtartása és a hamis szombat elfogadásának visszautasítása által bebizonyították Isten iránti hűségüket, az Úr Isten, Jehova zászlaja alá fognak felsorakozni, és elnyerik az élő Isten pecsétjét. Azok pedig, akik feladják a mennyei eredetű igazságot, és elfogadják a vasárnapi szombatot, a fenevad bélyegét fogják kapni.” Manuscript Releases, 15. kötet, 15.

The test that is identified as the image of the beast test is twofold. It is the test that demands that the student of prophecy recognize the development of the image of the beast, which is the combination of church and state in the United States in advance of the Sunday law. It is also the test that produces either the image of the beast or the image of Christ within those represented by Daniel or those who fled. The separation is based upon whether those virgins “see this great vision,” as did Daniel, or whether they flee from the vision. The key to seeing the great vision is represented by the word “fortress.”

A próba, amelyet a fenevad képmása próbájaként azonosítanak, kettős. Egyrészt az a próba, amely megköveteli, hogy a prófécia tanulmányozója felismerje a fenevad képmásának kialakulását, vagyis az egyház és az állam egyesülését az Egyesült Államokban, a vasárnapi törvény előtt. Másrészt az a próba is, amely azokban, akiket Dániel, illetve azok jelképeznek, akik elfutottak, vagy a fenevad képmását, vagy Krisztus képmását hozza létre. Az elválasztás azon alapul, hogy ezek a szüzek „látják-e e nagy látomást”, miként Dániel is, vagy pedig elfutnak a látomás elől. A nagy látomás meglátásának kulcsát az „erősség” szó jelképezi.

We will continue this study in the next article.

E tanulmányt a következő cikkben folytatjuk.

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.

> „A hatalmas angyal, aki Jánost oktatta, nem volt más, mint maga Jézus Krisztus. Hogy jobb lábát a tengerre, bal lábát pedig a szárazföldre helyezi, megmutatja, milyen szerepet tölt be a Sátánnal való nagy küzdelem záró jeleneteiben. Ez a helyzet az egész föld feletti legfőbb hatalmát és tekintélyét jelzi. A küzdelem korszakról korszakra egyre erősebbé és elszántabbá vált, és így is folytatódik egészen a záró jelenetekig, amikor a sötétség hatalmainak mesteri munkálkodása eléri tetőpontját. Sátán a gonosz emberekkel egyesülve megtéveszti az egész világot és azokat az egyházakat, amelyek nem fogadják be az igazság szeretetét. A hatalmas angyal azonban figyelmet követel. Nagy szóval kiált. Meg kell mutatnia szavának erejét és tekintélyét azoknak, akik a Sátánnal egyesültek, hogy ellenálljanak az igazságnak.”

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order. Daniel shall stand in his lot at the end of the days. John sees the little book unsealed. Then Daniel’s prophecies have their proper place in the first, second, and third angels’ messages to be given to the world. The unsealing of the little book was the message in relation to time.

> „Miután e hét mennydörgés megszólaltatta hangját, Jánosnak ugyanaz a parancs adatik a kis könyvre vonatkozóan, mint Dánielnek: „Pecsételd be azokat, amiket a hét mennydörgés szólt.” Ezek jövő eseményekre vonatkoznak, amelyek a maguk rendjében fognak kijelentetni. Dániel a napok végén áll majd elő a maga osztályrészében. János látja a felnyitott kis könyvet. Akkor Dániel próféciái elfoglalják megfelelő helyüket az első, a második és a harmadik angyalnak a világnak hirdetendő üzenetében. A kis könyv felnyitása az időre vonatkozó üzenet volt.”

> “The books of Daniel and the Revelation are one. One is a prophecy, the other a revelation; one a book sealed, the other a book opened. John heard the mysteries which the thunders uttered, but he was commanded not to write them.

> „Dániel és a Jelenések könyve egy. Az egyik prófécia, a másik kinyilatkoztatás; az egyik lepecsételt könyv, a másik megnyitott könyv. János hallotta azokat a titkokat, amelyeket a mennydörgések szóltak, de azt a parancsot kapta, hogy ne írja le őket.

> “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „A Jánosnak adott különleges világosság, amely a hét mennydörgésben jutott kifejezésre, azoknak az eseményeknek a körülírása volt, amelyek az első és a második angyal üzenete alatt fognak bekövetkezni.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, 7. kötet, 971.

Back to Articles