Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-Five

Jóel könyve és a laodiceai Hetednapi Adventista Egyház – Huszonötös szám

Number Twenty-Five

Huszonötödik szám

Author

Jeff Pippenger

Published

January 11, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

The book of Joel confronts the leadership of the Laodicean Seventh-day Adventist church with the testimony of its escalating rebellion over four generations. Those four generations are also illustrated in Ezekiel chapter eight, where the twenty-five men of that fourth-generation bow to the sun. In 1901, 13 years after the rebellion of 1888, the Adventist church organized a committee to lead the church.

Jóel könyve a laodiceai Hetednapi Adventista egyház vezetését szembesíti fokozódó lázadásának bizonyságtételével négy nemzedéken át. E négy nemzedéket Ezékiel könyvének nyolcadik fejezete is szemlélteti, ahol a negyedik nemzedék huszonöt férfia a nap előtt borul le. 1901-ben, 1888 lázadása után tizenhárom évvel, az Adventista egyház egy bizottságot szervezett az egyház vezetésére.

The initial General Conference’s Executive Committee was established during the major reorganization at the 1901 General Conference Session, and it consisted of 25 members. This was a significant expansion from the pre-1901 committee, which had only 13 members. The members have increased through the years, but Jesus always identifies the end with the beginning. The beginning was 25 members, with one as the leader, paralleling a course in the sanctuary, which consisted of 24 priests and one high priest.

Az első Generálkonferencia Végrehajtó Bizottsága az 1901-es Generálkonferencia-ülésszakon végrehajtott nagy átszervezés során jött létre, és 25 tagból állt. Ez jelentős bővülés volt az 1901 előtti bizottsághoz képest, amelynek csak 13 tagja volt. A tagok száma az évek során növekedett, Jézus azonban mindig a véget a kezdettel azonosítja. A kezdet 25 tag volt, közülük egy mint vezető, párhuzamban a szentélyben végzett szolgálat rendjével, amely 24 papból és egy főpapból állt.

Judas and the Sanhedrin are two symbols of rebellion in the time of Christ. The Sanhedrin represents the Laodicean Seventh-day Adventist church. The Sanhedrin’s participation in the crucifixion of Christ, typifies the role of Adventism in the Sunday law crisis. The Sanhedrin—the supreme Jewish council in Jerusalem, composed of chief priests, elders, and scribes, presided over by High Priest Caiaphas—played a central role in the events leading to Jesus’ death.

Júdás és a Szanhedrin a lázadás két jelképe Krisztus idejében. A Szanhedrin a laodiceai Hetednapi Adventista Egyházat jelképezi. A Szanhedrin részvétele Krisztus keresztre feszítésében előképezi az adventizmus szerepét a vasárnaptörvény válságában. A Szanhedrin — a jeruzsálemi legfőbb zsidó tanács, amely főpapokból, vénekből és írástudókból állt, és amelynek élén Kajafás főpap állt — központi szerepet játszott a Jézus halálához vezető eseményekben.

After Jesus’ arrest in Gethsemane (orchestrated with Judas’ betrayal), he was brought before the Sanhedrin at night in Caiaphas’ house. They sought testimony to condemn him, producing witnesses who accused him of blasphemy and insurrection.

Jézus Gecsemánéban történt letartóztatása után (amelyet Júdás árulása tett lehetővé) éjnek idején a Szanhedrin elé vitték Kajafás házába. Bizonyságot kerestek ellene, hogy elítélhessék, és tanúkat állítottak elő, akik istenkáromlással és lázítással vádolták.

When Caiaphas directly asked Jesus if he was the Messiah (or Son of God), Jesus’ affirmative response, “You have said so” led the high priest to declare, “Blasphemy!” The council condemned Him as deserving death. Lacking authority under Roman rule to execute capital sentences, they handed Jesus over to Pontius Pilate, the Roman governor, accusing him of sedition to secure a Roman execution. The actual crucifixion was carried out by Roman soldiers under Pilate’s order, but only after Pilate yielded to pressure from the chief priests and a crowd (who demanded Jesus’ death and the release of Barabbas).

Amikor Kajafás közvetlenül megkérdezte Jézust, vajon ő-e a Messiás (vagy az Isten Fia), Jézus igenlő válasza — „Te mondtad” — arra indította a főpapot, hogy kijelentse: „Káromlás!” A tanács halálra méltónak ítélte őt. Mivel a római uralom alatt nem volt felhatalmazásuk halálos ítélet végrehajtására, Jézust átadták Poncius Pilátusnak, a római helytartónak, és lázadással vádolták meg, hogy római kivégzést eszközöljenek ki. A tényleges keresztre feszítést Pilátus parancsára római katonák hajtották végre, de csak azután, hogy Pilátus engedett a főpapok és a tömeg nyomásának (akik Jézus halálát és Barabbás szabadon bocsátását követelték).

> “When Christ was upon this earth, the world preferred Barabbas. And today the world and the churches are making the same choice. The scenes of the betrayal, the rejection, and the crucifixion of Christ have been re-enacted, and will again be re-enacted on an immense scale. People will be filled with the attributes of the enemy, and with them his delusions will have great power. Just to that degree that light is refused will there be misconception and misunderstanding. Those who reject Christ and choose Barabbas work under a ruinous deception. Misrepresentation and false witness will grow to open rebellion. The eye being evil, the whole body will be full of darkness. Those who give their affections to any leader but Christ will find themselves under the control, body, soul, and spirit, of an infatuation that is so entrancing that under its power souls turn away from hearing the truth to believe a lie. They are ensnared and taken, and by their every action they cry, Release unto us Barabbas, but crucify Christ.

> „Amikor Krisztus e földön járt, a világ Barabbást választotta. És ma a világ és az egyházak ugyanazt a választást teszik. Krisztus elárultatásának, elvetésének és megfeszítésének jelenetei megismétlődtek, és ismét meg fognak ismétlődni mérhetetlen arányban. Az emberek megtelnek majd az ellenség tulajdonságaival, és közöttük az ő csalásai nagy hatalommal bírnak majd. Olyan mértékben, amilyenben a világosságot visszautasítják, lesz téves felfogás és félreértés. Akik Krisztust elutasítják és Barabbást választják, pusztító megtévesztés alatt munkálkodnak. A félremagyarázás és a hamis tanúskodás nyílt lázadássá fog növekedni. Ha a szem gonosz, az egész test sötétséggel lesz tele. Akik érzelmeiket Krisztuson kívül bármely vezetőnek adják, azt fogják tapasztalni, hogy testestől, lelkestől és szellemestől egy olyan megbabonázottság uralma alá kerülnek, amely annyira elbűvölő, hogy hatalma alatt a lelkek elfordulnak az igazság hallásától, hogy higgyenek a hazugságnak. Tőrbe csalattak és foglyul ejtettek, és minden cselekedetükkel ezt kiáltják: Bocsásd el nekünk Barabbást, Krisztust pedig feszítsd meg.

> “Even now this decision is being made. The scenes enacted at the cross are being re-enacted. In the churches that have departed from truth and righteousness it is being revealed what human nature can do and will do when the love of God is not an abiding principle in the soul. We need not be surprised at anything that may take place now. We need not marvel at any developments of horror. Those who trample under their unholy feet the law of God have the same spirit as had the men who insulted and betrayed Jesus. Without any compunction of conscience, they will do the deeds of their father, the devil. They will ask the question that came from the traitorous lips of Judas, What will you give me if I betray unto you Jesus the Christ? Even now Christ is being betrayed in the person of his saints.” Review and Herald, January 30, 1900.

> „Már most meghozatik ez a döntés. A keresztnél végbement jelenetek ismétlődnek. Azokban az egyházakban, amelyek eltávolodtak az igazságtól és az igazságosságtól, nyilvánvalóvá válik, mire képes és mit fog tenni az emberi természet, amikor Isten szeretete nem a lélekben lakozó, maradandó alapelv. Nem kell csodálkoznunk semmin, ami most történhet. Nem kell megdöbbennünk a borzalom semmiféle megnyilvánulásán. Akik szentségtelen lábukkal tiporják Isten törvényét, ugyanaz a lelkület van bennük, mint azokban az emberekben, akik gyalázták és elárulták Jézust. Lelkiismeretük legkisebb furdalása nélkül fogják cselekedni atyjuknak, az ördögnek tetteit. Felteszik majd azt a kérdést, amely Júdás áruló ajkairól hangzott el: Mit adtok nekem, ha elárulom nektek Jézust, a Krisztust? Krisztust már most is elárulják az Ő szentjeinek személyében.” Review and Herald, 1900. január 30.

If the passage truly means what it says, then those who were being identified as “choosing Barabbas,” will be unable to understand what the passage teaches. Those people are the people in 2 Thessalonians who receive strong delusion, because they loved not the truth. She says of those who choose Barabbas, “Those who give their affections to any leader but Christ will find themselves under the control, body, soul, and spirit, of an infatuation that is so entrancing that under its power souls turn away from hearing the truth to believe a lie.” Those who are choosing Barabbas, are under the control of Satan before the waymark of the cross and Sunday law. In that condition they cannot possibly understand what the passage teaches. They will therefore suggest that, “the conditions when Sister White penned these words were for that peculiar history, not now.” Perhaps they would say, “She is speaking about Christianity in a generic way, and this does not apply directly to Seventh-day Adventists.” Poppycock.

Ha az igehely valóban azt jelenti, amit mond, akkor azok, akiket úgy azonosítanak, mint akik „Barabbást választják”, képtelenek lesznek megérteni, mit tanít az igehely. Ezek azok az emberek a 2 Thesszalonika levelében, akik erős tévelygést kapnak, mivel nem szerették az igazságot. Azokról, akik Barabbást választják, ezt mondja: „Akik ragaszkodásukat Krisztuson kívül bármely vezetőnek adják, olyan elvakult rajongás uralma alá kerülnek testben, lélekben és szellemben, amely annyira megbűvölő, hogy annak hatalma alatt a lelkek elfordulnak az igazság hallásától, hogy hazugságnak higgyenek.” Azok, akik Barabbást választják, a kereszt és a vasárnaptörvény útjelzője előtt már Sátán uralma alatt állnak. Abban az állapotban semmiképpen sem érthetik meg, mit tanít az igehely. Ezért majd azt állítják: „azok a körülmények, amikor White testvérnő e szavakat leírta, arra a sajátos történelmi helyzetre vonatkoztak, nem a jelenre.” Talán azt mondanák: „Általános értelemben beszél a kereszténységről, és ez nem vonatkozik közvetlenül a hetednapi adventistákra.” Badarság.

Of course, the circumstances of the history when Sister White wrote those words were actually a commentary on her personal history, but just as with John in the Revelation, when a prophet is told to write, he is told to write “the things which thou hast seen, and the things which are, and the things which shall be hereafter.” When a prophet records the things that are, he is simultaneously recording the things that will be.

Természetesen annak a történelmi korszaknak a körülményei, amikor White testvérnő e szavakat írta, valójában személyes történetéhez fűzött magyarázatként szolgáltak; de éppen úgy, mint János esetében a Jelenések könyvében, amikor a prófétának azt parancsolják, hogy írjon, azt parancsolják neki, hogy írja meg „amiket láttál, és amik vannak, és amik ezek után lesznek”. Amikor a próféta feljegyzi a jelenvaló dolgokat, egyúttal azokat is feljegyzi, amelyek majd bekövetkeznek.

The leadership of Adventism is represented by Ezekiel’s 25 men, who are also prophetically aligned with the 250 men who stood with Korah, Dathan and Abiram. Just as significantly the rebels of 1888 and the Minneapolis General Conference were identified by Sister White as repeating the rebellion of Korah, Dathan and Abiram. Sister White directly teaches that when the angel of Revelation eighteen descends and lightens the earth with his glory, the latter rain begins.

Az adventizmus vezetőségét Ezékiel huszonöt embere jelképezi, akik prófétailag egybeesnek azzal a kétszázötven férfival is, akik Kóréval, Dátánnal és Abirámmal álltak. Ugyanilyen jelentőséggel bír, hogy az 1888-as lázadókat és a minneapolisi Generál Konferenciát White testvérnő úgy azonosította, mint akik Kóré, Dátán és Abirám lázadását ismételték meg. White testvérnő közvetlenül tanítja, hogy amikor a Jelenések tizennyolcadik fejezetének angyala alászáll, és dicsőségével beragyogja a földet, megkezdődik a késői eső.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> „A késői eső Isten népére fog hullani. Egy hatalmas angyal fog alászállni a mennyből, és az egész föld be fog ragyogni az ő dicsőségétől.” Review and Herald, 1891. április 21.

Sister White directly teaches that the angel of Revelation eighteen descended at the 1888 General Conference with the messages of A. T. Jones and E. J. Waggoner. When she was at the Conference she was so overwhelmed with the rebellion that she decided to pack up her things and leave, but an angel told her that she must stay and record the history, for it was a repetition of the rebellion of Korah. Why did the angel want it recorded, if it wasn’t for a testimony in the latter days? If it is a testimony for the latter days, what else could it mean; other than the Laodicean Seventh-day Adventist church will walk in the footsteps of the Sanhedrin during the Sunday law crisis, and particularly the history that leads up to it.

White nővér közvetlenül tanítja, hogy a Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének angyala az 1888-as Általános Konferencián szállt alá A. T. Jones és E. J. Waggoner üzeneteivel. Amikor jelen volt a konferencián, annyira lesújtotta a lázadás, hogy elhatározta: összecsomagolja holmiját és távozik; de egy angyal azt mondta neki, hogy maradnia kell, és fel kell jegyeznie a történetet, mert az Kóré lázadásának megismétlődése volt. Miért akarta az angyal, hogy ez feljegyzésre kerüljön, ha nem azért, hogy bizonyságul szolgáljon az utolsó napokban? Ha ez bizonyság az utolsó napok számára, mi mást jelenthetne, mint hogy a laodíceai Hetednapi Adventista egyház a vasárnapi törvény válsága idején a Szanhedrin nyomdokain fog járni, és különösen az odáig vezető történelmet illetően.

The message of Jones and Waggoner was represented as the “message of justification by faith, in verity,” the “Laodicean message,” the “message of Christ’s righteousness” and the “third angel’s message.” The rebels resisted the message, and also rejected the guidance of the Spirit of Prophecy and the chosen messengers of the meeting. Sister White also teaches that when the great buildings of New York City are brought down, by a touch of God’s power, then Revelation 18:1–3, will be fulfilled. Since 9/11 the leadership of the Laodicean Seventh-day Adventist church has been repeating the rebellion of Korah, the rebellion of the 25 ancient men, the rebellion of the leadership in 1888 and the rebellion of the Sanhedrin at the time leading up to the cross. Those 25 men, are a symbol representing a counterfeit Levitical priesthood.

Jones és Waggoner üzenetét úgy mutatták be, mint „a hit általi megigazulás üzenetét, valóság szerint”, a „laodiceai üzenetet”, „Krisztus igazságának üzenetét” és „a harmadik angyal üzenetét”. A lázadók ellenálltak az üzenetnek, és elvetették a Prófétaság Lelkének vezetését, valamint az összejövetel kiválasztott követeit is. White testvérnő azt is tanítja, hogy amikor New York város nagy épületei Isten hatalmának egy érintésére ledőlnek, akkor fog beteljesedni a Jelenések 18:1–3. 9/11 óta a laodiceai Hetednapi Adventista egyház vezetősége Kóré lázadását, a huszonöt ősi férfi lázadását, az 1888-as vezetés lázadását és a Szanhedrin lázadását ismétli meg abban az időszakban, amely a kereszthez vezetett. Az a huszonöt férfi egy olyan jelképet alkot, amely egy hamis lévita papságot ábrázol.

A Levite was to 25 years old when he began to serve.

A lévita huszonöt éves volt, amikor megkezdte szolgálatát.

> And the Lord spake unto Moses, saying, This is it that belongeth unto the Levites: from twenty and five years old and upward they shall go in to wait upon the service of the tabernacle of the congregation: And from the age of fifty years they shall cease waiting upon the service thereof, and shall serve no more: But shall minister with their brethren in the tabernacle of the congregation, to keep the charge, and shall do no service. Thus shalt thou do unto the Levites touching their charge. Numbers 8:23–26.

> És szóla az Úr Mózesnek, mondván: Ez illeti a lévitákat: huszonöt esztendőstől fogva és azon felül menjenek be, hogy szolgálatot teljesítsenek a gyülekezet sátorának szolgálatában; ötvenesztendős koruktól pedig szűnjenek meg e szolgálat végzésétől, és ne szolgáljanak többé; hanem szolgáljanak testvéreikkel együtt a gyülekezet sátorában, hogy őrizzék a rájuk bízottakat, de szolgálatot ne végezzenek. Így cselekedjél a lévitákkal az ő tisztük felől. 4Mózes 8:23–26.

A Levite begins his service at age twenty-five and serves for twenty-five years, until he is fifty. The Messenger of the Covenant in Malachi three, is purging and also cleansing the Levites at the Sunday law, as He did on October 22, 1844.

A lévita huszonöt éves korában kezdi meg szolgálatát, és huszonöt évig szolgál, ötvenéves koráig. A szövetség követe Malakiás harmadik fejezetében a vasárnaptörvény idején megtisztítja és meg is tisztítja a lévitákat, miként tette 1844. október 22-én.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts.

> Ímé, elküldöm az én követemet, és ő elkészíti előttem az utat; és hirtelen eljön templomába az Úr, akit ti kerestek, a szövetség követe, akiben gyönyörködtök: ímé, eljön, azt mondja a Seregek Ura.

> But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> De kicsoda szenvedheti el az ő eljövetelének napját? És kicsoda állhat meg, amikor ő megjelenik? Mert olyan ő, mint az ötvös tüze, és mint a ruhatisztítók lúgja. És úgy ül majd, mint az ezüst olvasztója és megtisztítója; és megtisztítja Lévi fiait, és megtisztítja őket, mint az aranyat és az ezüstöt, hogy igazságban vigyenek áldozatot az Úrnak. Akkor kedves lesz az Úr előtt Júda és Jeruzsálem áldozata, mint a régi napokban és mint az előbbi esztendőkben. Malakiás 3:1–4.

The number “25” as a symbol, represents not only a faithful Levite, but a counterfeit Levite. “25” as a symbol is therefore identifying the separation of two classes of worshippers, whether they be wise and foolish virgins, sheep and goats, wheat and tares. The number twenty-five is a symbol of not only a Levite, but just as importantly it is a symbol of the separation (purging) of the Levites. That separation is at the Sunday law, and it is a primary subject of God’s prophetic Word. It is fitting that Matthew chapter twenty-five, is simply a continuation of Jesus’ prophecy of the end of the world in Matthew twenty-four.

A „25” szám mint jelkép nem csupán a hűséges lévitát, hanem a hamis lévitát is jelképezi. A „25” mint jelkép ezért az imádók két osztályának szétválasztását azonosítja, legyenek azok bölcs és balga szüzek, juhok és kecskék, búza és konkoly. A huszonötös szám nem csupán a lévita jelképe, hanem ugyanilyen fontos módon a léviták szétválasztásának (megtisztításának) is a jelképe. Ez a szétválasztás a vasárnapi törvénynél történik, és Isten prófétai Igéjének egyik elsőrendű tárgya. Találó tehát, hogy Máté huszonötödik fejezete egyszerűen Jézusnak a világ végéről szóló, Máté huszonnegyedik fejezetében adott próféciájának folytatása.

> And Jesus went out, and departed from the temple: and his disciples came to him for to shew him the buildings of the temple. And Jesus said unto them, See ye not all these things? verily I say unto you, There shall not be left here one stone upon another, that shall not be thrown down. Matthew 24:1, 2.

> És kimenvén Jézus a templomból, eltávozott onnan; és odamentek hozzá tanítványai, hogy megmutassák neki a templom épületeit. Jézus pedig monda nékik: Nem látjátok-e mindezeket? Bizony mondom néktek, nem marad itt kő kövön, amely le nem romboltatik. Máté 24:1, 2.

When Jesus departed the temple, He never returned again. In the final verses of chapter twenty-three, Jesus had pronounced judgment upon the Sanhedrin, and the judgment is expressed as “eight,” woes, thus counterfeiting the eight souls upon the ark, the eighth day of circumcision, the eighth day of resurrection, the eight generations of Abraham 430 years and on. The counterfeit number “eight,” aligns with the counterfeit Levite.

Amikor Jézus eltávozott a templomból, többé nem tért vissza. A huszonharmadik fejezet utolsó verseiben Jézus ítéletet mondott a Szanhedrin fölött, és az ítélet „nyolc” jajként jut kifejezésre, ily módon meghamisítva a bárkában levő nyolc lelket, a körülmetélés nyolcadik napját, a feltámadás nyolcadik napját, Ábrahám nyolc nemzedékét a 430 évtől kezdve és tovább. A hamis „nyolc” száma összhangban áll a hamis Lévitával.

> Verily I say unto you, All these things shall come upon this generation.

> Bizony mondom nektek: mindezek e nemzedékre szállnak.

> O Jerusalem, Jerusalem, thou that killest the prophets, and stonest them which are sent unto thee, how often would I have gathered thy children together, even as a hen gathereth her chickens under her wings, and ye would not! Behold, your house is left unto you desolate.

> Jeruzsálem, Jeruzsálem, ki megölöd a prófétákat, és megkövezed azokat, akik hozzád küldettek, hányszor akartam egybegyűjteni gyermekeidet, miként a tyúk egybegyűjti csibéit szárnyai alá, de ti nem akartátok! Íme, a ti házatok pusztán hagyatik néktek.

> For I say unto you, Ye shall not see me henceforth, till ye shall say, Blessed is he that cometh in the name of the Lord. Matthew 23:36–39.

> Mert mondom néktek: mostantól fogva nem láttok engem mindaddig, amíg ezt nem mondjátok: Áldott, aki az Úr nevében jön. Máté 23:36–39.

Matthew chapter twenty-two concludes with an illustration of the binding of the wicked into bundles, and concludes with the final interaction between Christ and the quibbling Jews. Then in chapter 24 He leaves the temple for the last time, ceasing His labors for ancient Israel. The chapter ends where it began, with the pronouncement that their house was left unto them empty, and what He called His Father’s house when He first cleansed the temple was now the empty Jewish house.

Máté huszonkettedik fejezete a gonoszok kévékbe kötésének szemléltetésével zárul, és Krisztusnak a kekeckedő zsidókkal való utolsó érintkezésével fejeződik be. Ezután a 24. fejezetben utoljára hagyja el a templomot, megszüntetve szolgálatát az ősi Izráelért. A fejezet ott ér véget, ahol elkezdődött: annak kijelentésével, hogy házuk üresen hagyatott nekik; és amit a templom első megtisztításakor Atyja házának nevezett, az most az üres zsidó ház volt.

In chapter 24, Jesus is going to answer questions about the temple, and its approaching destruction. The destruction was to take place in that very generation, which was a generation of vipers. He left that temple never to return, so the predictions he sets forth are addressing spiritual not literal Israel. When Christ leaves the temple which is the Laodicean Seventh-day Adventist church as He did with ancient Israel; simultaneously, the human temple of the one hundred and forty-four thousand will be joined to the Divine temple for eternity. When Jesus left the temple of ancient Israel, He divorced His former covenant people for eternity.

A 24. fejezetben Jézus a templomra és annak közelgő pusztulására vonatkozó kérdésekre fog válaszolni. A pusztulásnak éppen abban a nemzedékben kellett bekövetkeznie, amely a viperák nemzedéke volt. Ő elhagyta azt a templomot, hogy soha többé ne térjen vissza, ezért az általa előadott jövendölések nem a szó szerinti, hanem a lelki Izraelre vonatkoznak. Amikor Krisztus elhagyja azt a templomot, amely a laodiceai Hetednapi Adventista Egyház, miként az ősi Izraellel is cselekedett, ugyanakkor a száznegyvennégyezer emberi temploma örökké egyesülni fog az isteni templommal. Amikor Jézus elhagyta az ősi Izrael templomát, egykori szövetséges népétől örökre elvált.

Chapter eleven through to chapter twenty-two of Matthew is the omega to the line of chapter eleven to twenty-two in the book of Genesis. When the line begins in Genesis eleven, it also marks the beginning of Babel and Babel’s covenant of death, which reaches its omega fulfillment in Revelation chapter seventeen, verse eleven, the verse that is the dead center of the verses that make up chapter eleven through twenty-two. The middle of chapters eleven to twenty-two in Genesis, Matthew and Revelation each emphasize the ensign or its counterfeit ensign. In Genesis it was circumcision, in Matthew it was Peter and the Rock which Christ would build his church upon, and in Revelation it was the counterfeit beast that was and is and shall ascend, who is the eight, that is of the seven, and who is then married to the dragon.

Máté tizenegyedik fejezetétől a huszonkettedikig terjedő szakasz az 1Mózes könyvében a tizenegyedik fejezettől a huszonkettedikig húzódó vonal ómegája. Amikor ez a vonal az 1Mózes 11-ben elkezdődik, egyúttal Bábel és Bábel halálszövetségének kezdetét is jelöli, amely a maga ómega-beteljesedését a Jelenések könyve 17. fejezetének 11. versében éri el; ez az a vers, amely a tizenegyedik fejezettől a huszonkettedikig terjedő szakaszt alkotó verseknek éppen a középpontja. Az 1Mózes, Máté és a Jelenések könyvében a tizenegyediktől a huszonkettedikig terjedő fejezetek közepe egyaránt a zászlót vagy annak hamisított zászlaját hangsúlyozza. Az 1Mózesben ez a körülmetélkedés volt, Mátéban Péter és a Kőszikla, amelyre Krisztus felépítené egyházát, a Jelenések könyvében pedig a hamisított fenevad, aki volt és nincs, és fel fog jönni, aki a nyolcadik, és a hét közül való, és aki azután a sárkánnyal egyesül házasságban.

Eleven and twenty-two are symbols that identify the combination of Divinity with humanity, which is the very issue represented by Christ writing His law upon our hearts and minds. 11 and 22 are symbols of the covenant of the one hundred and forty-four thousand. In Matthew, chapter twenty-three the false priesthood received eight woes, at the same point in time, the true priesthood is anointed. The priests were consecrated for seven days, and on the eighth day they began to serve.

A tizenegy és a huszonkettő olyan jelképek, amelyek az istenség és az emberség egyesülését azonosítják, s éppen ez az a kérdés, amelyet az képvisel, hogy Krisztus az Ő törvényét a mi szívünkre és elménkbe írja. A 11 és a 22 a száznegyvennégyezer szövetségének jelképei. Máté huszonharmadik fejezetében a hamis papság nyolc jajt kapott; ugyanabban az időpontban az igaz papság felkenetést nyer. A papokat hét napon át szentelték fel, és a nyolcadik napon kezdték meg szolgálatukat.

It is not an accident that the seven days of consecration of the priests that led to their service beginning on the eighth day begins in Numbers chapter eight and verse one, for “81” is a symbol of the priests.

Nem véletlen, hogy a papok felszentelésének hét napja, amely ahhoz vezetett, hogy szolgálatukat a nyolcadik napon megkezdjék, a Számok könyve nyolcadik fejezetének első versében kezdődik, mert a „81” a papok jelképe.

> And the Lord spake unto Moses, saying, Take Aaron and his sons with him, and the garments, and the anointing oil, and a bullock for the sin offering, and two rams, and a basket of unleavened bread; And gather thou all the congregation together unto the door of the tabernacle of the congregation. And Moses did as the Lord commanded him; and the assembly was gathered together unto the door of the tabernacle of the congregation. And Moses said unto the congregation, This is the thing which the Lord commanded to be done. …

> És szóla az Úr Mózesnek, mondván: Vedd Áront és az ő fiait vele együtt, és a ruhákat, és a kenetnek olaját, és a bűnért való áldozatra egy tulkot, és két kost, és egy kosarat kovásztalan kenyérrel; és gyűjtsd egybe az egész gyülekezetet a gyülekezet sátorának ajtajához. Mózes pedig úgy cselekedett, amint az Úr parancsolta néki; és egybegyűlt a gyülekezet a gyülekezet sátorának ajtajához. És monda Mózes a gyülekezetnek: Ez az a dolog, amelyet az Úr parancsolt, hogy megcselekedjék. …

> And ye shall not go out of the door of the tabernacle of the congregation in seven days, until the days of your consecration be at an end: for seven days shall he consecrate you. As he hath done this day, so the Lord hath commanded to do, to make an atonement for you. Therefore shall ye abide at the door of the tabernacle of the congregation day and night seven days, and keep the charge of the Lord, that ye die not: for so I am commanded. So Aaron and his sons did all things which the Lord commanded by the hand of Moses. And it came to pass on the eighth day, that Moses called Aaron and his sons, and the elders of Israel; And he said unto Aaron, Take thee a young calf for a sin offering, and a ram for a burnt offering, without blemish, and offer them before the Lord. … And Moses said, This is the thing which the Lord commanded that ye should do: and the glory of the Lord shall appear unto you. … And Aaron lifted up his hand toward the people, and blessed them, and came down from offering of the sin offering, and the burnt offering, and peace offerings. And Moses and Aaron went into the tabernacle of the congregation, and came out, and blessed the people: and the glory of the Lord appeared unto all the people. And there came a fire out from before the Lord, and consumed upon the altar the burnt offering and the fat: which when all the people saw, they shouted, and fell on their faces. Leviticus 8:1–5, 33–36; 9:1, 2, 6, 22–24.

> És hét napon át ne menjetek ki a gyülekezet sátorának ajtajából, míg felavatásotok napjai be nem telnek; mert hét napon át avat fel titeket. Amiképpen e napon cselekedett, úgy parancsolta az Úr cselekedni, hogy engesztelést szerezzen értetek. Azért maradjatok a gyülekezet sátorának ajtajában éjjel és nappal hét napon át, és tartsátok meg az Úr rendelését, hogy meg ne haljatok; mert így parancsoltatott nékem. Áron pedig és az ő fiai mindazokat a dolgokat cselekedték, amelyeket az Úr parancsolt Mózes által. És lőn a nyolcadik napon, hogy Mózes szólítá Áront és az ő fiait, valamint Izráel véneit; és monda Áronnak: Végy magadnak egy borjút vétekáldozatul és egy kost égőáldozatul, épek legyenek, és áldozd meg azokat az Úr előtt. … És monda Mózes: Ez a dolog, amelyet az Úr parancsolt, hogy cselekedjétek; és megjelenik néktek az Úr dicsősége. … Áron pedig felemelé kezét a népre, és megáldá őket, és leszálla, miután bemutatta a vétekáldozatot, az égőáldozatot és a hálaáldozatokat. Azután Mózes és Áron bementek a gyülekezet sátorába, és kijövének, és megáldák a népet; és megjelent az Úr dicsősége az egész népnek. Tűz jöve pedig ki az Úr színe elől, és megemészté az oltáron az égőáldozatot és a kövérséget; és mikor ezt látta az egész nép, ujjongának, és arcra borulának. 3 Mózes 8:1–5, 33–36; 9:1, 2, 6, 22–24.

Chapter twenty-three is identifying the counterfeit Levites who are revealed at the time the genuine Levites are sealed. Chapter twenty-two of Matthew concludes with no man ever asking Jesus any more questions, then chapter twenty-three he sets forth the eight woes, identifying the Sanhedrin’s probation was closed, and that the executive judgment was then to begin. In chapter twenty-four, He identifies the temple as the Jews house. It is important to see the sequence in the chapters.

A huszonharmadik fejezet azonosítja a hamis levitákat, akik akkor lepleződnek le, amikor a valódi leviták elpecsételtetnek. Máté huszonkettedik fejezete azzal zárul, hogy senki sem mert többé kérdést feltenni Jézusnak, majd a huszonharmadik fejezetben előterjeszti a nyolc jajt, kijelentve, hogy a Szanhedrin kegyelmi ideje lezárult, és hogy azután meg kellett kezdődnie a végrehajtó ítéletnek. A huszonnegyedik fejezetben a templomot a zsidók házaként azonosítja. Fontos látni a fejezetekben megmutatkozó sorrendet.

Chapters eleven to twenty-two of Matthew, is identifying the finishing of the sealing of the one hundred and forty-four thousand in the context of God’s covenant with a chosen people. Palmoni’s symbolism of the alpha chapter eleven, and His symbolism of the omega chapter twenty-two, add to the story within the chapters.

Máté tizenegyedik fejezetétől a huszonkettedikig terjedő fejezetei az Istennek egy választott néppel kötött szövetsége összefüggésében az egyszáznegyvennégyezer elpecsételésének befejezését jelölik azonosító módon. Palmoni szimbolikája, az alfa, a tizenegyedik fejezetben, valamint az Ő szimbolikája, az ómega, a huszonkettedik fejezetben, tovább gazdagítja a fejezeteken belüli elbeszélést.

Chapter twenty-three is the atonement, the combining of the Divine with the human as represented by the number twenty-three. But the chapter is telling of the executive judgment of the tares, the counterfeit priesthood, the counterfeit Levites. Every priest was a Levite, but not every Levite was a priest. Within the descendants of Levi, only the bloodline of Aaron, qualified for priesthood. The Bible identifies that the Levites would begin to serve at age twenty-five, but the sons of Kohath would serve at age 30.

A huszonharmadik fejezet az engesztelés, az isteni és az emberi egyesítése, amint azt a huszonhármas szám jelképezi. A fejezet azonban a konkoly, a hamis papság és a hamis léviták végrehajtó ítéletéről szól. Minden pap lévita volt, de nem minden lévita volt pap. Lévi leszármazottain belül egyedül Áron vérvonala volt alkalmas a papságra. A Biblia kijelenti, hogy a léviták huszonöt éves korukban kezdik meg szolgálatukat, de Kehát fiai harmincéves korban szolgálnak.

> And the Lord spake unto Moses and unto Aaron, saying, Take the sum of the sons of Kohath from among the sons of Levi, after their families, by the house of their fathers, From thirty years old and upward even until fifty years old, all that enter into the host, to do the work in the tabernacle of the congregation. Numbers 4:1–3.

> És szóla az Úr Mózesnek és Áronnak, mondván: Számláljátok meg Kéhát fiait Lévi fiai közül, nemzetségeik szerint, atyáik háznépe szerint, harmincéves kortól fogva ötvenéves korig, mindazokat, akik szolgálatra járnak, hogy végezzék a munkát a gyülekezet sátorában. 4Mózes 4:1–3.

The number “30” represents the priests that were in the bloodline of Kohath, who was the son of Levi, and Kohath’s son was Amram, who was the father of Aaron. Levi means “attached or joined to God.” Kohath means “assembled around His presence.” Amram means “exalted people,” and Aaron means “light bearer or exalted mediator.” Together, they trace a movement from the Red Sea to Sinai, thus typifying the covenant between God and the one hundred and forty-four thousand, who are the human temple that joins with the divine temple, when Christ stretches forth His hand a second time to gather His remnant people into His sanctuary, where He then lifts them up and exalts them as they are illuminated with the Heavenly High Priest, as He illuminated Shadrach, Meshach and Abednego.

A „30” szám azokat a papokat jelképezi, akik Kéhát vérvonalából származtak; Kéhát Lévi fia volt, Kéhát fia pedig Amrám, aki Áron atyja volt. Lévi jelentése: „Istenhez csatolt” vagy „Istenhez kapcsolt”. Kéhát jelentése: „az Ő jelenléte köré összegyűlve”. Amrám jelentése: „felmagasztalt nép”, Ároné pedig: „fényhordozó” vagy „felmagasztalt közbenjáró”. Együttesen a Vörös-tengertől a Sínaiig vezető mozgást rajzolják ki, ily módon előképezve az Isten és a százhuszonnégyezer közötti szövetséget, akik az emberi templom, amely egyesül az isteni templommal, amikor Krisztus másodszor nyújtja ki kezét, hogy maradék népét összegyűjtse az Ő szentélyébe, ahol aztán felemeli és felmagasztalja őket, miközben megvilágosíttatnak a mennyei Főpap által, miként megvilágosította Sadrákot, Mésákot és Abédnegót.

The number “30” represents a period for preparation for the priests and 25, as the age of the Levites, is to be applied to 30, line upon line, for every priest was a Levite, but not every Levite was a priest. Thirty represents the period of preparation which began in 1989, at the time of the end, and it ends at the Sunday law in the United States. The number twenty-five as a symbol of Levites, is also the symbol of separation between two classes, and in relation to the priests it identifies a separation. Twenty-five marks the separation of the Levites and counterfeit Levites at the Sunday law, and in the context of the genuine priests and the genuine Levites it also creates a distinction, howbeit, not a negative separation, as with the counterfeit Levites.

A „30” szám a papok felkészülési időszakát jelképezi, és a 25-öt, mint a léviták korát, a 30-ra kell alkalmazni, sorról sorra, mert minden pap lévita volt, de nem minden lévita volt pap. A harminc azt a felkészülési időszakot jelképezi, amely 1989-ben, a vég idején kezdődött, és az Egyesült Államokban bevezetett vasárnapi törvénynél ér véget. A huszonötös szám, mint a léviták jelképe, egyúttal két osztály közötti elválasztás jelképe is, és a papokkal összefüggésben egy elválasztást azonosít. A huszonöt jelöli a léviták és a hamis léviták elkülönülését a vasárnapi törvénynél, és a valódi papok és a valódi léviták összefüggésében is különbséget tesz, jóllehet nem negatív elválasztást, mint a hamis léviták esetében.

Kohath was one of the three main branches of the Levites (along with Gershon and Merari). The priestly line came specifically through Kohath’s descendant Aaron. Aaron is the fourth-generational descendant of Levi, and the priestly privilege was restricted to his male descendants within this Kohathite branch. The Kohathites as a whole (all descendants of Kohath) had the honor of carrying the most sacred items, but only Aaron’s line could actually perform the priestly functions at the altar and in the sanctuary. Aaron represents the same fourth generation as Joel’s “old men,” or the “ancient men” in Ezekiel chapter eight, who bow to the sun.

Kehát Lévi három fő ágának egyike volt (Gersónnal és Merárival együtt). A papi vonal kifejezetten Kehát leszármazottján, Áronon keresztül származott. Áron Lévi negyedik nemzedékbeli leszármazottja, és a papi kiváltság e keháti ágon belül az ő férfi utódaira volt korlátozva. A kehátiták összessége (Kehát minden leszármazottja) abban a megtiszteltetésben részesült, hogy a legszentebb tárgyakat hordozhatta, de ténylegesen csak Áron vonala végezhette a papi szolgálatot az oltárnál és a szentélyben. Áron ugyanazt a negyedik nemzedéket képviseli, mint Jóel „vénei”, vagy Ezékiel nyolcadik fejezetének „öreg emberei”, akik meghajolnak a nap előtt.

The system of 24 rotating courses (divisions) for the priests (and similarly for non-priestly Levites in supporting roles like musicians and gatekeepers) was established by King David. David organized the descendants of Aaron into 24 courses (divisions) to serve in rotation (1 Chronicles 24:1–19). David, with help from priests Zadok (from Eleazar’s line) and Ahimelech (from Ithamar’s line), divided them into 24 groups (16 from Eleazar’s larger family, 8 from Ithamar’s). Lots were cast to determine the order of service.

A papok számára meghatározott 24 váltakozó szolgálati rend (osztály) rendszere (és hasonlóképpen a nem papi Léviták számára is, támogató feladatkörökben, mint például az énekesek és a kapuőrök) Dávid király által került bevezetésre. Dávid Áron leszármazottait 24 szolgálati rendre (osztályra) osztotta be, hogy váltásban szolgáljanak (1Krónikák 24:1–19). Dávid Cádók pap (Eleázár ágából) és Ahímelek pap (Itamár ágából) segítségével 24 csoportra osztotta őket (16-ot Eleázár népesebb családjából, 8-at Itamáréból). Sorsot vetettek a szolgálat rendjének meghatározására.

Each course served for one week (from Sabbath to Sabbath), twice a year, plus all courses served together during the major festivals (Passover, Pentecost, Tabernacles). David similarly organized non-priestly Levites into 24 courses for music, gatekeeping, etc. (1 Chronicles 23–26). This system was implemented under Solomon (2 Chronicles 8:14) and continued through the Second Temple period. Zechariah, father of John the Baptist, was in the course of Abijah—Luke 1:5; 1 Chronicles 24:10. The order of the 24 courses of priests was selected by lot, and Zechariah was in the course of Abijah, who out of the twenty-four courses, represented the “eighth” course. Zechariah means “God remembers,” and his father’s name Abijah means “God is my father.”

Mindegyik rend egy héten át szolgált (szombattól szombatig), évente kétszer, továbbá a nagy ünnepek idején (Páska, Pünkösd, Sátoros ünnep) valamennyi rend együtt szolgált. Dávid hasonlóképpen a nem papi Lévitákat is 24 rendre osztotta a zenei szolgálat, a kapuőrzés stb. céljából (1Krónikák 23–26). Ezt a rendszert Salamon idején vezették be (2Krónikák 8:14), és a Második Templom korán át is fennmaradt. Zakariás, Keresztelő János atyja, Abija rendjéhez tartozott — Lukács 1:5; 1Krónikák 24:10. A papok 24 rendjének sorrendjét sorsvetéssel határozták meg, és Zakariás Abija rendjében volt, amely a huszonnégy rend közül a „nyolcadik” rendet képviselte. A Zakariás név jelentése: „Isten emlékezik”, apjának, Abijának a neve pedig azt jelenti: „Isten az én atyám.”

The heavenly Father remembered His promise to raise up a messenger who would prepare the way for the Messiah. But Zechariah also aligns with the Sunday law, for it is there that the Sabbath, the day men were to always remember—becomes the final test. Zechariah represents a priest, of the course of Abijah, which is the “eighth” course. Zechariah disbelieves the message of the angel and is made dumb, until the birth of his son John. When John is born Zechariah enters into the discussion about the name of John, and he then speaks. The prophetic speaking of the latter days is when the United States speaks as a dragon.

A mennyei Atya megemlékezett ígéretéről, hogy támaszt egy hírnököt, aki előkészíti az utat a Messiás előtt. Zakariás azonban a vasárnaptörvénnyel is összhangban áll, mert ott válik a szombat — arról a napról lévén szó, amelyre az embereknek mindenkor emlékezniük kellett — a végső próbává. Zakariás egy papot jelképez, Abijjá rendjéből, amely a „nyolcadik” rend. Zakariás nem hisz az angyal üzenetének, és némává tétetik egészen fiának, Jánosnak születéséig. Amikor János megszületik, Zakariás részt vesz a János nevéről szóló tanácskozásban, és ekkor megszólal. Az utolsó napok prófétai megszólalása az, amikor az Egyesült Államok úgy szól, mint a sárkány.

> And it came to pass, that on the eighth day they came to circumcise the child; and they called him Zacharias, after the name of his father. And his mother answered and said, Not so; but he shall be called John. And they said unto her, There is none of thy kindred that is called by this name. And they made signs to his father, how he would have him called. And he asked for a writing table, and wrote, saying, His name is John. And they marvelled all. And his mouth was opened immediately, and his tongue loosed, and he spake, and praised God. Luke 1:59–64.

> És lőn, hogy nyolcadnapon eljöttek, hogy körülmetéljék a gyermeket; és atyjának neve után Zakariásnak nevezték őt. Anyja azonban felelvén, ezt mondta: Nem úgy van; hanem Jánosnak neveztessék. Azok pedig mondták neki: Senki sincs a te rokonságodban, akit ezen a néven hívnának. Intettek azért atyjának, hogy minek akarná őt nevezni. Ő pedig író táblát kérve ezt írta: János a neve. És mindnyájan elcsodálkoztak. És azonnal megnyílt a szája, és megoldódott a nyelve, és szólt, magasztalván Istent. Lukács 1:59–64.

John the Baptist is of the eighth course of Abijah, as was his father. At John’s circumcision, on the eighth day his name is changed. John the Baptist represents those who are priests, of the fourth generation, who are in a covenant relation with God, who changes their name (from Laodicea unto Philadelphia), seals them with the sign of the covenant, when the United States speaks as a dragon.

Keresztelő János Abija nyolcadik rendjéből való, miként az apja is. János körülmetélésekor, a nyolcadik napon, megváltozik a neve. Keresztelő János azokat jelképezi, akik papok, a negyedik nemzedékhez tartoznak, szövetségi kapcsolatban állnak Istennel, aki megváltoztatja nevüket (Laodiceából Filadelfiává), és a szövetség jelével pecsételi meg őket, amikor az Egyesült Államok sárkányként szól.

We are the temple of God. The prophetic lines which address the temple are speaking to men and women as individuals, and also corporately, for God’s church is also a temple. And of course there is a heavenly temple, and it is Christ who builds the temple of the Lord. It is He who lays the foundation and places the capstone upon the temple. In terms of the number “25” being a symbol, 25 represents the Levites, who are purged (separated) from counterfeit Levites in Malachi chapter three, and who are also purified in the same passage. In Ezekiel chapter 40 to 48 a symbolic temple is described with great detail. The water of life comes out of that temple and fills the earth.

Mi Isten temploma vagyunk. Azok a prófétai vonalak, amelyek a templomhoz szólnak, férfiakhoz és nőkhöz szólnak egyénenként, és közösségileg is, mert Isten egyháza is templom. És természetesen van mennyei templom is, és Krisztus az, aki felépíti az Úr templomát. Ő az, aki lerakja az alapot, és felhelyezi a templomra a zárókövet. Ami a „25” szám jelképként való jelentését illeti, a 25 a lévitákat jelképezi, akik Malakiás harmadik fejezetében megtisztíttatnak (elkülöníttetnek) a hamis lévitáktól, és ugyanabban a szakaszban meg is tisztulnak. Ezékiel 40–48. fejezeteiben egy jelképes templom kerül részletes leírásra. Az élet vize abból a templomból árad ki, és betölti a földet.

> “Wonderful is the work which God designs to accomplish through His servants, that His name may be glorified. God made Joseph a fountain of life to the Egyptian nation. Through Joseph the life of that whole people was preserved. Through Daniel God saved the life of all the wise men of Babylon. And these deliverances were as object lessons; they illustrated to the people the spiritual blessings offered them through connection with the God whom Joseph and Daniel worshiped. So through His people today God desires to bring blessings to the world. Every worker in whose heart Christ abides, everyone who will show forth His love to the world, is a worker together with God for the blessing of humanity. As he receives from the Saviour grace to impart to others, from his whole being flows forth the tide of spiritual life. Christ came as the Great Physician to heal the wounds that sin has made in the human family; and His Spirit, working through His servants, imparts to sin-sick, suffering human beings a mighty healing power that is efficacious for the body and the soul. ‘In that day,’ says the Scriptures, ‘there shall be a fountain opened to the house of David and to the inhabitants of Jerusalem for sin and for uncleanness.’ Zechariah 13:1. The waters of this fountain contain medicinal properties that will heal both physical and spiritual infirmities.

> „Csodálatos az a mű, amelyet Isten szolgái által akar véghezvinni, hogy neve megdicsőüljön. Isten Józsefet az élet forrásává tette az egyiptomi nemzet számára. József által őriztetett meg az egész nép élete. Dániel által pedig Isten megmentette Babilon minden bölcsének életét. És ezek a szabadítások szemléltető tanítások voltak; azt szemléltették a nép előtt, hogy milyen lelki áldásokat kínál nekik az a kapcsolat, amely József és Dániel Istennel, akit ők imádtak, összekötötte őket. Így akar ma is Isten népe által áldásokat hozni a világra. Minden munkás, akinek szívében Krisztus lakozik, mindenki, aki szeretetét megmutatja a világnak, Isten munkatársa az emberiség megáldására. Miközben a Megváltótól kegyelmet kap, hogy azt másokkal közölje, egész lényéből a lelki élet áradata árad. Krisztus mint a Nagy Orvos jött el, hogy meggyógyítsa azokat a sebeket, amelyeket a bűn ejtett az emberi családon; és Lelke, amely szolgái által munkálkodik, a bűntől beteg, szenvedő embereknek hatalmas gyógyító erőt közvetít, amely testre és lélekre egyaránt hatásos. „Azon a napon” – mondja az Írás – „forrás fakad Dávid háza és Jeruzsálem lakosai számára a bűn és a tisztátalanság ellen.” Zakariás 13:1. E forrás vizei olyan gyógyító tulajdonságokat hordoznak, amelyek meggyógyítanak mind testi, mind lelki fogyatkozásokat.”

> “From this fountain flows the mighty river seen in Ezekiel’s vision. ‘These waters issue out toward the east country, and go down into the desert, and go into the sea: which being brought forth into the sea, the waters shall be healed. And it shall come to pass, that everything that liveth, which moveth, whithersoever the rivers shall come, shall live…. And by the river upon the bank thereof, on this side and on that side, shall grow all trees for meat, whose leaf shall not fade, neither shall the fruit thereof be consumed: it shall bring forth new fruit according to his months, because their waters they issued out of the sanctuary: and the fruit thereof shall be for meat, and the leaf thereof for medicine.’ Ezekiel 47:8–12.” Testimonies, volume 6, 227.

> „Ebből a forrásból ered az a hatalmas folyó, amelyet Ezékiel látomásában látott. „Ez a víz a keleti vidék felé folyik, alámegy a pusztába, és a tengerbe ömlik; s mihelyt a tengerbe jut, meggyógyulnak a vizei. És lészen, hogy minden élőlény, amely nyüzsög, mindenütt élni fog, ahová e folyók eljutnak…. És a folyó mellett, annak partján innen is, túl is, mindenféle eledelre való fa nő majd, amelynek levele el nem hervad, és gyümölcse el nem fogy; hónapról hónapra új gyümölcsöt terem, mert vize a szentélyből ered; gyümölcse eledelül, levele pedig orvosságul lesz.” Ezékiel 47:8–12.” Bizonyságtételek, 6. kötet, 227.

Ezekiel’s temple is prophetic symbolism of the highest nature, and John was commanded in Revelation chapter eleven, to measure the temple, but to leave off the courtyard. When we do that very thing to Ezekiel’s temple, we find that the two most prominent numbers within the temple dimensions represent the priesthood. 50 cubits is the most prominent number, and it is repeated 11 times as the overall length of each gate complex (Ezekiel 40:15, 21, 25, 29, 33, 36, etc.). 50 is also used for certain wall and chamber lengths (42:7–8). It defines the full gate passageway from outer to inner threshold.

Ezékiel temploma a legmagasabb rendű prófétai szimbolika, és János a Jelenések könyve tizenegyedik fejezetében azt a parancsot kapta, hogy mérje meg a templomot, de hagyja ki az udvart. Amikor ugyanezt tesszük Ezékiel templomával, azt találjuk, hogy a templom méreteiben szereplő két legszembetűnőbb szám a papságot jelképezi. Az 50 sing a legkiemelkedőbb szám, és 11 alkalommal ismétlődik meg mint minden kapuegyüttes teljes hossza (Ezékiel 40:15, 21, 25, 29, 33, 36 stb.). Az 50 bizonyos fal- és kamrahosszak esetében is szerepel (42:7–8). Ez határozza meg a teljes kapuátjárót a külső küszöbtől a belső küszöbig.

25 cubits is the clear second-most prominent. It is repeated 10 times as the breadth and width of the gate complexes (Ezekiel 40:13, 21, 25, 29, 30, 33, 36). Combined, 50 and 25 form the consistent 50 by 25 rectangular patterns for the six main gates. This 50 by 25 pairing dominates the architectural description of the gates leading into the inner areas. There is no other pair that repeats with such systematic frequency in the temple building itself.

A 25 könyök a világosan második legkiemelkedőbb méret. Tízszer ismétlődik a kapuegyüttesek szélességeként és keresztirányú méreteként (Ezékiel 40:13, 21, 25, 29, 30, 33, 36). Együtt az 50 és a 25 a hat főkapu következetes, 50×25-ös téglalapmintázatát alkotja. Ez az 50×25-ös párosítás uralja a belső terekbe vezető kapuk építészeti leírását. Magában a templomépületben nincs más olyan számpár, amely ilyen rendszeres gyakorisággal ismétlődnék.

Levites entered active service at 25 (Numbers 8:24: “from twenty and five years old and upward they shall go in to wait upon the service”). They served until 50 (Numbers 4:3, 39, 43; 8:25: “until fifty years old”). This gives exactly 25 years of active service (50 – 25 = 25).

A léviták huszonöt éves korukban léptek aktív szolgálatba (4Mózes 8:24: „huszonöt esztendőstől fogva és azon felül menjenek be, hogy szolgáljanak a szolgálatban”). Ötvenéves korukig szolgáltak (4Mózes 4:3, 39, 43; 8:25: „ötvenéves koráig”). Ez pontosan 25 év aktív szolgálatot jelent (50 – 25 = 25).

Thus, the 25-year span of Levitical service is directly reflected in the 25 by 50-cubit measurements that dominate the temple gates and structure—the very place where the Levites served. The primary dimensions of Ezekiel’s temple, that is the temple of the church triumphant and the one hundred and forty-four thousand are architecturally designed into the very temple where they were to serve; JUST as the forty-six chromosomes are built into the very temple where God’s people are to serve. Palmoni has placed His signature upon the individual human temple and the corporate body temple that is to be His bride.

Így tehát a lévitai szolgálat 25 éves időtartama közvetlenül tükröződik a 25 × 50 könyökös méretekben, amelyek uralják a templom kapuit és szerkezetét – éppen azt a helyet, ahol a léviták szolgáltak. Ezékiel templomának elsődleges méretei, vagyis a diadalmas egyház és a száznegyvennégyezer templomának méretei építészeti módon magába a templomba vannak beletervezve, ahol szolgálniuk kellett; ÉPPEN úgy, ahogyan a negyvenhat kromoszóma bele van építve magába a templomba, ahol Isten népének szolgálnia kell. Palmoni ráhelyezte aláírását az egyéni emberi templomra és a test közösségi templomára, amely az Ő menyasszonya lesz.

We will continue these lines in the next article.

Ezeket a gondolatmeneteket a következő cikkben folytatjuk.

> “Those who are in responsible positions are not to become converted to the self-indulgent, extravagant principles of the world, for they cannot afford it; and if they could, Christlike principles would not allow it. Manifold teaching needs to be given. ‘Whom shall He teach knowledge? and whom shall He make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little.’ Thus the word of the Lord is patiently to be brought before the children and kept before them, by parents who believe the word of God. ‘For with stammering lips and another tongue will He speak to this people. To whom He said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.’ Why?—because they did not heed the word of the Lord that came unto them.

> „Akik felelős tisztségeket töltenek be, nem térhetnek meg a világ önkényeztető, pazarló elveire, mert ezt nem engedhetik meg maguknak; és ha megengedhetnék is, a krisztusi elvek nem engednék meg. Sokféle tanításra van szükség. „Kit tanít ő ismeretre, és kivel érteti meg a tudományt? Az elválasztottakkal-é, akik el vannak választva az emlőktől? Mert parancsra új parancs, parancsra új parancs, szabályra új szabály, szabályra új szabály; itt egy kevés, ott egy kevés.” Így kell az Úr szavát türelmesen a gyermekek elé tárni és előttük tartaniuk azoknak a szülőknek, akik hisznek Isten szavában. „Mert dadogó ajakkal és idegen nyelven fog szólni e néphez. Ő mondá nékik: Ez a nyugalom, adjatok nyugalmat a megfáradottnak, és ez az enyhülés; de nem akarták hallani! És lőn nékik az Úr szava: parancsra új parancs, parancsra új parancs; szabályra új szabály, szabályra új szabály; itt egy kevés, ott egy kevés; hogy menjenek, és hátraessenek, és összetöressenek, és tőrbe essenek, és megfogassanak.” Miért? — mert nem ügyeltek az Úr szavára, amely hozzájuk jött.

> “This means those who have not received instruction, but have cherished their own wisdom, and have chosen to work themselves according to their own ideas. The Lord gives these the test, that they shall either take their position to follow His counsel, or refuse and do according to their own ideas, and then the Lord will leave them to the sure result. In all our ways, in all our service to God, He speaks to us, ‘Give Me thine heart.’ It is the submissive, teachable spirit that God wants. That which gives to prayer its excellence is the fact that it is breathed from a loving, obedient heart.

> „Ez azokra vonatkozik, akik nem részesültek oktatásban, hanem a maguk bölcsességét dédelgették, és azt választották, hogy önmagukat saját elképzeléseik szerint formálják. Az Úr próbára teszi őket, hogy vagy elfoglalják helyüket az Ő tanácsának követésében, vagy megtagadják azt, és saját elgondolásaik szerint cselekedjenek; akkor pedig az Úr átengedi őket a biztos következménynek. Minden utunkban, Istennek végzett minden szolgálatunkban így szól hozzánk: „Add nekem a szívedet.” Isten az engedelmes, tanítható lelkületet kívánja. Ami az imádságnak kiválóságát adja, az az a tény, hogy szerető, engedelmes szívből fakad.”

> “God requires certain things of His people; if they say, I will not give up my heart to do this thing, the Lord lets them go on in their supposed wise judgment without heavenly wisdom, until this scripture [Isaiah 28:13] is fulfilled. You are not to say, I will follow the Lord’s guidance up to a certain point that is in harmony with my judgment, and then hold fast to your own ideas, refusing to be molded after the Lord’s similitude. Let the question be asked, Is this the will of the Lord? not, Is this the opinion or judgment of—–?” Testimonies to Ministers, 419.

> „Isten bizonyos dolgokat megkíván népétől; ha pedig ők azt mondják: nem adom szívemet arra, hogy ezt a dolgot megtegyem, az Úr hagyja őket továbbmenni vélt bölcs ítéletükben mennyei bölcsesség nélkül, mígnem ez az Írás [Ézsaiás 28:13] beteljesedik. Nem mondhatjátok: az Úr vezetését követem egy bizonyos pontig, amely összhangban van az én ítéletemmel, aztán pedig ragaszkodtok saját elgondolásaitokhoz, és vonakodtok attól, hogy az Úr hasonlatossága szerint formáltassatok. Inkább ez a kérdés hangozzék el: Ez az Úr akarata? ne pedig ez: Ez kinek a véleménye vagy ítélete?” Testimonies to Ministers, 419.

Back to Articles