Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Twelve

Dániel könyve – Száztizenkettedik rész

Unveiling the Prophetic Symbolism of Ishmael: From Archer to Sealer of the 144,000

Izmael prófétai jelképiségének feltárása: az íjásztól a 144 000 megpecsételőjéig

Author

Jeff Pippenger

Published

March 2, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

> And God was with the lad; and he grew, and dwelt in the wilderness, and became an archer. Genesis 21:20.

> És Isten volt a fiúval; az pedig felnevekedett, a pusztában lakott, és íjásszá lett. 1Mózes 21:20.

Ishmael became an archer, which is a symbol of warfare, and a symbol of the executive judgment which is brought against Rome.

Izmael íjásszá lett, ami a hadviselés jelképe, valamint annak a végrehajtó ítéletnek a jelképe, amely Róma ellen hozatik.

> The voice of them that flee and escape out of the land of Babylon, to declare in Zion the vengeance of the Lord our God, the vengeance of his temple. Call together the archers against Babylon: all ye that bend the bow, camp against it round about; let none thereof escape: recompense her according to her work; according to all that she hath done, do unto her: for she hath been proud against the Lord, against the Holy One of Israel. Jeremiah 50:28, 29.

> Azoknak hangja, akik menekülnek és megszabadulnak Babilon földjéről, hogy kihirdessék Sionban az Úrnak, a mi Istenünknek bosszúállását, az ő templomáért való bosszúállását. Gyűjtsétek össze az íjászokat Babilon ellen: mindnyájan, akik megfeszítitek az íjat, táborozzatok körülötte mindenfelől; senki se meneküljön meg belőle. Fizessetek meg neki cselekedete szerint; mindaz szerint, amit cselekedett, úgy cselekedjetek vele; mert felfuvalkodott az Úr ellen, Izráel Szentje ellen. Jeremiás 50:28, 29.

The archers recompense Babylon according to her work, and that recompense begins at the soon-coming Sunday law, with the second voice of Revelation chapter eighteen, when the progressive executive judgment of Babylon begins.

Az íjászok cselekedete szerint fizetnek meg Babilonnak, és e megfizetés a hamarosan bekövetkező vasárnaptörvénynél veszi kezdetét, a Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének második hangjával, amikor Babilon fokozatos végrehajtó ítélete megkezdődik.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Reward her even as she rewarded you, and double unto her double according to her works: in the cup which she hath filled fill to her double. How much she hath glorified herself, and lived deliciously, so much torment and sorrow give her: for she saith in her heart, I sit a queen, and am no widow, and shall see no sorrow. Revelation 18:4–7.

> És hallék egy másik szózatot az égből, amely ezt mondta: Menjetek ki belőle, én népem, hogy ne legyetek részesei az ő bűneinek, és hogy ne kapjatok az ő csapásaiból. Mert az ő bűnei az égig hatottak, és Isten megemlékezett az ő hamisságairól. Fizessetek meg neki úgy, amiképpen ő fizetett nektek, és kétszeresen adjatok neki cselekedetei szerint; abban a pohárban, amelyet megtöltött, kétszeresen töltsetek neki. Amilyen mértékben dicsőítette magát és dobzódva élt, oly mértékben adjatok neki gyötrelmet és fájdalmat; mert ezt mondja az ő szívében: Királynőként ülök, és nem vagyok özvegy, és nem látok gyászt. Jelenések 18:4–7.

Ishmael and his mother Hagar had been restrained from inheriting the right of the first born, and were cast out. Thus, jealousy became the prophetic motivation of Islam, and warfare their prophetic occupation. The first mention includes the restraint imposed upon Ishmael and his mother by Sarah, and their “restraint” became a primary prophetic characteristic of Islam throughout God’s Word, and history. Ishmael’s descendants were to be wild men, whose hand was against every man, and their wild attribute is represented by the wild Arabian ass, of the horse family. Thus, the Islamic warfare of the first and second woes, is represented as warriors riding upon angry horses.

Izmáelt és anyját, Hágárt megfosztották az elsőszülöttségi jog örökségétől, és kiűzték. Így a féltékenység lett az iszlám prófétai indítéka, a hadviselés pedig prófétai foglalatossága. Az első említés magában foglalja azt a korlátozást, amelyet Sára szabott Izmáelre és anyjára, és e „korlátozás” az iszlám egyik elsődleges prófétai jellemzőjévé lett Isten Igéjében és a történelemben egyaránt. Izmáel utódainak vad embereknek kellett lenniük, akiknek keze minden ember ellen fordul, és vad természetüket a lófélék családjába tartozó vad arábiai szamár jelképezi. Ezért az első és második jaj iszlám hadviselése úgy jelenik meg, mint haragos lovakon lovagló harcosoké.

Islam is the message of the latter rain, and it is only fitting that the three woes represent three specific prophetic lines, for the methodology of the latter rain is “line upon line.” When the prophetic characteristics of the first two lines are brought together, they establish the line of the third woe. All three prophetic lines illustrate the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. Those three lines represent the period of the pouring out of the latter rain, for the latter rain began to sprinkle when the third Woe arrived on September 11, 2001.

Az iszlám a késői eső üzenete, és teljességgel helyénvaló, hogy a három jaj három meghatározott prófétai vonalat jelképezzen, mert a késői eső módszertana „sort sorra” követ. Amikor az első két vonal prófétai jellemzői egyesülnek, megalapítják a harmadik jaj vonalát. Mindhárom prófétai vonal a száznegyvennégyezer elpecsételésének időszakát szemlélteti. E három vonal a késői eső kitöltetésének időszakát jelképezi, mert a késői eső permetezni kezdett, amikor 2001. szeptember 11-én megérkezett a harmadik Jaj.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> „A késői esőnek Isten népére kell hullania. Egy hatalmas angyalnak kell alászállnia a mennyből, és dicsőségének be kell világítania az egész földet.” Review and Herald, 1891. április 21.

The period of the sealing was also represented by the period that began on August 11, 1840 and ended with the arrival of the third angel on October 22, 1844. That period of time was also represented in Habakkuk chapter two. The Millerite history fulfilled Habakkuk chapter two, and in so doing it began when the angel descended on August 11, 1840, and it ended when the third angel arrived on October 22, 1844.

A pecsételés időszakát az az időszak is jelképezte, amely 1840. augusztus 11-én kezdődött, és a harmadik angyal 1844. október 22-i eljövetelével ért véget. Ezt az időszakot Habakuk könyvének második fejezete is jelképezte. A millerita történelem beteljesítette Habakuk könyvének második fejezetét, és eközben akkor kezdődött, amikor az angyal 1840. augusztus 11-én leszállt, és akkor ért véget, amikor a harmadik angyal 1844. október 22-én megérkezett.

Habakkuk chapter two identifies that at the end of the vision, the vision would “speak.” In verse three of Revelation chapter ten, the angel cried (spoke) with a loud voice, and on October 22, 1844 the same angel swore (spoke) that “time should be no longer.” Habakkuk’s watchman in verse one of chapter two, is located at August 11, 1840, for it is then that the watchmen lift up their voices.

Habakuk második fejezete rámutat arra, hogy a látomás végén a látomás „szólni” fog. A Jelenések könyve tizedik fejezetének harmadik versében az angyal nagy szóval kiáltott (szólt), és 1844. október 22-én ugyanez az angyal megesküdött (szólt), hogy „idő többé nem lészen”. Habakuk őrállója a második fejezet első versében 1840. augusztus 11-én helyezkedik el, mert ekkor emelik fel szavukat az őrállók.

In the rebellion of 1888, which Sister White identifies as representing the angel of Revelation eighteen that was to lighten the earth with His glory, the watchmen (Jones and Waggoner) lifted up their “voices” as a trumpet, to show God’s people their transgressions, for their message was the message to Laodicea. On September 11, 2001, which was typified by the history of 1888, the Lord led His last day people back to Jeremiah’s old paths, where the watchmen were not hearkened to. The descent of the angel marks the prophetic arrival of the watchmen.

Az 1888-as lázadás idején, amelyet White testvér úgy azonosít, mint a Jelenések tizennyolcadik fejezetének ama angyalát, akinek be kellett világítania a földet az Ő dicsőségével, az őrállók (Jones és Waggoner) trombitaként emelték fel „szavukat”, hogy megmutassák Isten népének vétkeiket, mert üzenetük a laodiceai üzenet volt. 2001. szeptember 11-én, amelyet az 1888-as történelem előképezett, az Úr visszavezette végidei népét Jeremiás ősi ösvényeire, ahol nem hallgattak az őrállókra. Az angyal alászállása prófétai értelemben az őrállók megérkezését jelzi.

The “voice” that arrived on August 11, 1840, was delivered through the watchmen, and Jeremiah was told that if he would return to his faith and trust in God after his disappointment that he would become God’s mouth. When the vision that had tarried finally arrived on October 22, 1844, it “spoke.” The period of Habakkuk chapter two, which was fulfilled in Millerite history, illustrates the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Az a „hang”, amely 1840. augusztus 11-én érkezett, az őrállók által adatott át, és Jeremiásnak megmondatott, hogy ha csalódása után visszatér hitéhez és Istenbe vetett bizalmához, akkor Isten szájává lesz. Amikor a késlekedő látomás végül 1844. október 22-én megérkezett, „szólt”. Habakuk könyve második fejezetének időszaka, amely a millerita történelemben teljesedett be, a száznegyvennégyezer megpecsételésének időszakát szemlélteti.

It is essential, to recognize that August 11, 1840 through to October 22, 1844, illustrates the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which is the period where the latter rain is poured out. It is essential for the latter rain message is to be identified by the methodology of “line upon line.” The special period which is the sealing of the one hundred and forty-four thousand is repeatedly represented in the prophetic lines, and this is so in Habakkuk two, which Sister White directly identifies as being fulfilled in Millerite history. She also repeatedly teaches that Millerite history is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand.

Lényeges felismerni, hogy 1840. augusztus 11-től 1844. október 22-ig a száznegyvennégyezer elpecsételését szemlélteti, vagyis azt az időszakot, amikor a késői eső kitöltetik. Ez lényeges, mert a késői eső üzenetét a „sorra sort” módszertana alapján kell azonosítani. Az a különleges időszak, amely a száznegyvennégyezer elpecsételése, ismételten megjelenik a prófétai vonalakban, és ez így van Habakuk második fejezetében is, amelyről White testvérnő közvetlenül kijelenti, hogy a millerita történelemben teljesedett be. Azt is ismételten tanítja, hogy a millerita történelem megismétlődik a száznegyvennégyezer történelmében.

> “Interwoven with prophecies which they had regarded as applying to the time of the second advent was instruction specially adapted to their state of uncertainty and suspense, and encouraging them to wait patiently in the faith that what was now dark to their understanding would in due time be made plain.

> „Azokkal a próféciákkal összeszőve, amelyeket a második advent idejére vonatkozónak tekintettek, olyan tanítás állt, amely különösképpen az ő bizonytalanságuk és feszült várakozásuk állapotához volt szabva, s bátorította őket arra, hogy hittel türelmesen várjanak, mert ami értelmük előtt most homályos volt, a maga idejében világossá lesz.”

> “Among these prophecies was that of Habakkuk 2:1–4: ‘I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what He will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith.’

> E próféciák között volt a Habakuk 2:1–4-ben foglalt is: „Őrhelyemre állok, és odaállok a toronyra, és figyelek, hogy lássam, mit szól hozzám, és mit feleljek, ha megfeddenek engem. Az Úr pedig felelt nekem, és ezt mondta: Írd le a látomást, és tedd világossá táblákra, hogy könnyen futhasson vele, aki olvassa. Mert e látomás még a rendelt időre szól, de a végén megszólal, és nem csal meg; ha késlekedik is, várj rá, mert bizonyosan eljön, nem marad el. Íme, felfuvalkodott annak a lelke, nem egyenes őbenne; az igaz pedig az ő hite által él.”

> “As early as 1842 the direction given in this prophecy to ‘write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it,’ had suggested to Charles Fitch the preparation of a prophetic chart to illustrate the visions of Daniel and the Revelation. The publication of this chart was regarded as a fulfillment of the command given by Habakkuk. No one, however, then noticed that an apparent delay in the accomplishment of the vision—a tarrying time—is presented in the same prophecy. After the disappointment, this scripture appeared very significant: ‘The vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. . . . The just shall live by his faith.’

> Már 1842-ben e próféciának az az utasítása, hogy „írd fel a látomást, és vésd táblákra világosan, hogy könnyen futhassa, aki olvassa azt”, arra indította Charles Fitch-et, hogy egy prófétai táblázatot készítsen Dániel és a Jelenések látomásainak szemléltetésére. E táblázat közzétételét a Habakuknak adott parancs beteljesedéseként tekintették. Akkor azonban senki sem vette észre, hogy ugyanebben a próféciában a látomás beteljesedésében mutatkozó látszólagos késedelem — a késedelem ideje — is szerepel. A csalódás után ez az igehely igen jelentőségteljessé vált: „Mert a látomás még meghatározott időre szól, de a végén megszólal, és nem csal meg: ha késik is, várj rá; mert bizonyosan bekövetkezik, nem marad el.... Az igaz pedig az ő hite által él.”

> “A portion of Ezekiel’s prophecy also was a source of strength and comfort to believers: ‘The word of the Lord came unto me, saying, Son of man, what is that proverb that ye have in the land of Israel, saying, The days are prolonged, and every vision faileth? Tell them therefore, Thus saith the Lord God. . . . The days are at hand, and the effect of every vision. . . . I will speak, and the word that I shall speak shall come to pass; it shall be no more prolonged.’ ‘They of the house of Israel say, The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off. Therefore say unto them, Thus saith the Lord God; There shall none of My words be prolonged any more, but the word which I have spoken shall be done.’ Ezekiel 12:21–25, 27, 28.” The Great Controversy, 391–393.

> Ezékiel próféciájának egy része szintén erőnek és vigasztalásnak forrása volt a hívők számára: „Lőn az Úrnak szava hozzám, mondván: Embernek fia! micsoda közmondás ez, amely nálatok Izráel földjén járja, mondván: Meghosszabbodnak a napok, és minden látomás semmivé lesz? Mondd meg azért nékik: Így szól az Úr Isten.... Közel vannak a napok, és minden látomás beteljesedése.... Mert én szólok, és a szó, amelyet szólok, beteljesedik; nem halasztatik tovább.” „Izráel háza ezt mondja: A látomás, amelyet ez lát, sok napra szól, és távoli időkről prófétál. Azért mondd nékik: Így szól az Úr Isten: Egyik szavam sem halasztatik tovább, hanem a szó, amelyet szóltam, beteljesedik.” Ezékiel 12:21–25, 27, 28.” A nagy küzdelem, 391–393.

The Millerites not only saw themselves fulfilling the parable of the ten virgins, and Habakkuk chapter two, but they were also led to see that the history where they were fulfilling these prophecies, was also Ezekiel’s identification of that very same history, where “the effect of every vision,” was to be fulfilled. The line of history that represents the sealing of the one hundred and forty-four thousand is where the effect of every vision is fulfilled!

A milleriták nemcsak úgy tekintettek magukra, mint akik betöltik a tíz szűzről szóló példázatot és Habakuk második fejezetét, hanem arra a felismerésre is eljutottak, hogy az a történelmi időszak, amelyben e próféciákat betöltötték, Ezékiel azonosítása is ugyanarra a történetre nézve, amelyben „minden látomás beteljesedése” megvalósul. Az a történelmi vonal, amely a száznegyvennégyezer elpecsételését jelképezi, az a hely, ahol minden látomás beteljesedése megvalósul!

The lines which represent the period of the latter rain and the sealing of the one hundred and forty-four thousand are brought together to establish that prophetic history invariably possess the signature of Alpha and Omega.

Azokat a vonalakat, amelyek a késői eső időszakát és a százhuszonnégyezer megpecsételését ábrázolják, egybehozzák annak megállapítására, hogy e prófétai történelem változhatatlanul magán viseli az Alfa és az Omega ismertetőjegyét.

Millerite history begins with the voice of the angel of Revelation ten, and ends with the same voice. September 11, 2001 begins with the first voice of Revelation chapter eighteen, and ends with the second voice of Revelation chapter eighteen. Habakkuk chapter two, begins with the voice of the watchmen, and ends with the voice of Jeremiah’s watchman. The first woe begins with Mohammed, and ends with Mohammed II. The second woe begins with the release of the four angels of Islam and ends with the restraint of Islam.

A millerita történelem a Jelenések könyve tizedik fejezetének angyali szózatával kezdődik, és ugyanazzal a szózattal végződik. 2001. szeptember 11-e a Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének első szózatával kezdődik, és a Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének második szózatával végződik. Habakuk könyve második fejezete az őrállók szózatával kezdődik, és Jeremiás őrállójának szózatával végződik. Az első jaj Mohameddel kezdődik, és II. Mohameddel végződik. A második jaj az iszlám négy angyalának szabadon bocsátásával kezdődik, és az iszlám megfékezésével végződik.

The methodology that is the latter rain is Isaiah’s “line upon line” methodology, and the lines that are brought together to identify and establish the message of the latter rain invariably contain the signature of Alpha and Omega. The first woe of Revelation chapter nine, begins with Mohammed and ends with Mohammed II. The period is divided into two types of warfare, the first being disorganized attacks upon Rome that began in earnest with Abubakar, and then a period of one hundred and fifty years where the first organized warfare of Islam was accomplished.

Az a módszertan, amely a késői eső, Ézsaiás „sorra sort” módszertana, és azok a vonalak, amelyeket egybeillesztenek a késői eső üzenetének azonosítása és megerősítése érdekében, kivétel nélkül az Alfa és az Omega ismertetőjegyét hordozzák. A Jelenések könyve kilencedik fejezetének első jajszava Mohameddel kezdődik, és II. Mohameddel ér véget. Az időszak kétféle hadviselésre oszlik: az első a Róma elleni rendezetlen támadások időszaka, amelyek Abubekrrel vették komoly kezdetüket, majd ezt követi egy százötven éves időszak, amely alatt az iszlám első szervezett hadviselése valósult meg.

The one hundred and fifty years is represented by the time prophecy of “five months”. The second woe also possesses a time prophecy which is three hundred and ninety-one years and fifteen days. Therefore, since the prophetic structure of the first and second woes identify the ending with the beginning, it contains a division between the sealing, and a specific period of time, The sealing process is represented at the beginning of the history of the first woe, and it is represented at the ending of the second woe.

A százötven évet az „öt hónap” időprófécia jelképezi. A második jajnak is van egy időpróféciája, amely háromszázkilencvenegy év és tizenöt nap. Ezért, mivel az első és a második jaj prófétai szerkezete a végét a kezdettel azonosítja, magában foglal egy elkülönülést a pecsételés és egy meghatározott időszak között. A pecsételés folyamata az első jaj történetének kezdetén van ábrázolva, és a második jaj végén is ez van ábrázolva.

What follows the sealing of verse four, in the first woe, is the “five months” (one hundred and fifty years). The five months is identified twice, once in verse five and again in verse ten. What precedes the sealing process of August 11, 1840 to October 22, 1844 in the second woe is the prophecy of the “hour, day, month, and year” (three hundred and ninety-one years and fifteen days), of verse fifteen. Together in one continuous line the fifth and sixth trumpets begin and end with an illustration of the sealing process.

Ami a negyedik versben említett elpecsételést követi, az az első jajban szereplő „öt hónap” (százötven év). Az öt hónap kétszer kerül azonosításra: egyszer az ötödik versben, majd ismét a tizedik versben. Ami megelőzi az 1840. augusztus 11-től 1844. október 22-ig tartó elpecsételési folyamatot a második jajban, az a tizenötödik vers „az óra, nap, hónap és esztendő” próféciája (háromszázkilencvenegy év és tizenöt nap). Együtt, egyetlen folytonos vonalban, az ötödik és a hatodik trombita az elpecsételési folyamat szemléltetésével kezdődik és végződik.

As two lines, applied “line upon line” they identify a beginning and ending marked by Mohammed the first and Mohammed the second. “Line upon line,” they identify two distinct periods in each line, that is produced by each line possessing a time prophecy. In the history of the first woe, Islam was to “hurt” Rome, and in the second woe, it was to “kill” Rome. The first woe was a warfare of spears, swords and arrows, and the second woe introduced gunpowder as the weaponry.

Két vonalként, „szabályt szabályra halmozva”, egy kezdő- és egy végpontot azonosítanak, amelyeket Mohammed az első és Mohammed a második jelöl ki. „Szabályt szabályra halmozva” minden vonalban két elkülönülő időszakot azonosítanak, amit az eredményez, hogy mindegyik vonal időpróféciát tartalmaz. Az első jaj történetében az iszlámnak „bántania” kellett Rómát, a második jajban pedig „megölnie” kellett Rómát. Az első jaj dárdák, kardok és nyilak hadviselése volt, a második jaj pedig a lőport vezette be mint fegyverzetet.

> “VERSE 10. And they had tails like unto scorpions, and there were stings in their tails: and their power was to hurt men five months. 11. And they had a king over them, which is the angel of the bottomless pit, whose name in the Hebrew tongue is Abaddon, but in the Greek tongue hath his name Apollyon.

> „10. vers. És skorpiókhoz hasonló farkuk volt, és fullánkok voltak a farkukban; és hatalmuk arra volt, hogy öt hónapig ártsanak az embereknek. 11. És királyuk volt felettük, a mélység feneketlen vermének angyala, akinek neve héberül Abaddon, görögül pedig Apollyon.”

> “Thus far, Keith has furnished us with illustrations of the sounding of the first five trumpets. But we must now take leave of him, and proceed to the application of the new feature of the prophecy here introduced; namely, the prophetic periods.

> „Keith mindeddig szemléltetésekkel szolgált számunkra az első öt trombita megszólalásáról. Most azonban búcsút kell vennünk tőle, és tovább kell lépnünk az itt bevezetett prófétia új vonásának alkalmazására; nevezetesen a prófétai időszakokra.

> “Their Power Was to Hurt Men Five Months.—1. The question arises, What men were they to hurt five months?—Undoubtedly the same they were afterward to slay (see verse 15); ‘The third part of men,’ or third of the Roman empire,—the Greek division of it.

> „Hatalmuk vala arra, hogy öt hónapig ártsanak az embereknek. — 1. Felmerül a kérdés: mely embereknek kellett öt hónapig ártaniuk? — Kétségkívül ugyanazoknak, akiket később megölniük kellett (lásd a 15. verset): „az emberek harmadrészét”, vagyis a Római Birodalom harmadrészét — annak görög részét.

> “2. When were they to begin their work of torment? The 11th verse answers the question.

> „2. Mikor kellett megkezdeniük gyötrő munkájukat? A 11. vers megválaszolja a kérdést.

> “(1) ‘They had a king over them.’ From the death of Mohammed until near the close of the thirteenth century, the Mohammedans were divided into various factions under several leaders, with no general civil government extending over them all. Near the close of the thirteenth century, Othman founded a government which has since been known as the Ottoman government, or empire, which grew until it extended over all the principal Mohammedan tribes, consolidating them into one grand monarchy.

> „(1) »Királyuk volt fölöttük.« Mohamed halálától fogva egészen a tizenharmadik század végéhez közel a mohamedánok különféle frakciókra oszlottak több vezető alatt, anélkül hogy létezett volna olyan általános polgári kormányzat, amely mindnyájukra kiterjedt volna. A tizenharmadik század végéhez közel Othman olyan kormányzatot alapított, amely azóta az oszmán kormányzat, illetve birodalom néven ismeretes; ez mindaddig növekedett, mígnem kiterjedt valamennyi fő mohamedán törzsre, és egyetlen nagy monarchiává egyesítette őket.

> “(2) The character of the king. ‘Which is the angel of the bottomless pit.’ An angel signifies a messenger, a minister, either good or bad, and not always a spiritual being. ‘The angel of the bottomless pit,’ or chief minister of the religion which came from thence when it was opened. That religion is Mohammedanism, and the sultan is its chief minister. ‘The Sultan, or grand Seignior, as he is indifferently called, is also Supreme Caliph, or high priest, uniting in his person the highest spiritual dignity with the supreme secular authority.’—World As It Is, p.361.

> „(2) A király jelleme. »A mélység angyala.« Az angyal hírnököt, szolgát vagy megbízottat jelent, akár jót, akár rosszat, és nem mindig szellemi lényt. »A mélység angyala«, vagyis annak a vallásnak a fő szolgája, amely onnan származott, amikor az megnyittatott. Ez a vallás a mohammedanizmus, és a szultán annak fő szolgája. »A szultán, vagy nagyúr, amint közömbösen nevezik, egyúttal legfőbb kalifa, vagy főpap is, személyében egyesítve a legmagasabb szellemi méltóságot a legfőbb világi hatalommal.« — World As It Is, 361. o.

> “(3) His name. In Hebrew, ‘Abaddon,’ the destroyer; in Greek, ‘Apollyon,’ one that exterminates, or destroys. Having two different names in two languages, it is evident that the character, rather than the name of the power, is intended to be represented. If so, as expressed in both languages, he is a destroyer. Such has always been the character of the Ottoman government.

> „(3) Az ő neve. Héberül: „Abaddon”, a pusztító; görögül: „Apollyon”, aki kiirt, vagy elpusztít. Mivel két különböző neve van két nyelven, nyilvánvaló, hogy itt nem a hatalom neve, hanem annak jelleme van ábrázolva. Ha pedig így van, mindkét nyelv kifejezése szerint ő pusztító. Mindig is ilyen volt az Oszmán kormányzat jelleme.

> “But when did Othman make his first assault on the Greek empire?—According to Gibbon, Decline and Fall, etc., ‘Othman first entered the territory of Nicomedia on the 27th day of July, 1299.’

> „De mikor indította Othman első támadását a görög birodalom ellen? — Gibbon, Decline and Fall stb. szerint: „Othman először 1299. július 27-én lépett be Nikomédia területére.””

> “The calculations of some writers have gone upon the supposition that the period should begin with the foundation of the Ottoman empire; but this is evidently an error; for they were not only to have a king over them, but were to torment men five months. But the period of torment could not begin before the first attack of the tormentors, which was, as above stated, July 27, 1299.

> „Egyes írók számításai azon a feltevésen alapultak, hogy az időszaknak az Oszmán Birodalom megalapításával kell kezdődnie; ez azonban nyilvánvaló tévedés; mert nemcsak királyuknak kellett lennie felettük, hanem öt hónapig kellett gyötörniük az embereket. A gyötrelem időszaka azonban nem kezdődhetett meg a gyötrők első támadása előtt, amely — mint fentebb megállapítottuk — 1299. július 27-én volt.”

> “The calculation which follows, founded on this starting-point, was made and published in a work entitled, Christ’s Second Coming, etc., by J. Litch, in 1838.

> „A következő számítás, amely ezen a kiindulóponton alapult, J. Litch Krisztus második eljövetele stb. című, 1838-ban megjelent művében készült és került közzétételre.

> “‘And their power was to hurt men five months.’ Thus far their commission extended, to torment by constant depredations, but not politically to kill them. ‘Five months,’ thirty days to a month, give us one hundred and fifty days; and these days, being symbolic, signify one hundred and fifty years. Commencing July 27, 1299, the one hundred and fifty years reach to 1449. During that whole period the Turks were engaged in an almost perpetual warfare with the Greek empire, but yet without conquering it. They seized upon and held several of the Greek provinces, but still Greek independence was maintained in Constantinople. But in 1449, the termination of the one hundred and fifty years, a change came, the history of which will be found under the succeeding trumpet.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 505–507.

> „És hatalmuk vala arra, hogy öt hónapig ártsanak az embereknek.” Eddig terjedt megbízatásuk: hogy szüntelen pusztításaikkal gyötörjenek, de politikai értelemben ne öljék meg őket. Az „öt hónap”, harminc napot számítva egy hónapra, százötven napot tesz ki; e napok pedig, mivel jelképesek, százötven évet jelentenek. 1299. július 27-étől számítva a százötven év 1449-ig ér. Ez alatt az egész időszak alatt a törökök csaknem szüntelen háborúban álltak a görög birodalommal, mégsem hódították meg azt. Elfoglalták és birtokolták a görög tartományok közül többet, de Konstantinápolyban a görög függetlenség mégis fennmaradt. Ám 1449-ben, a százötven év végén, változás következett be, amelynek története a következő trombita alatt található meg.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 505–507.

Uriah Smith is citing Josiah Litch’s calculation of the one hundred and fifty years, which when concluded, represents a starting point for the three hundred and ninety-one year and fifteen-day prophecy in the next Trumpet. Commenting on Litch’s prediction concerning these two connected time prophecies Sister White recorded:

Uriah Smith Josiah Litch számítására hivatkozik a százötven évről, amelynek lezárulta a következő trombitában szereplő háromszázkilencvenegy év és tizenöt nap próféciájának kiindulópontját jelenti. White testvér e két egymással összefüggő időprófécia kapcsán tett előrejelzéséről így írt:

> “In the year 1840 another remarkable fulfillment of prophecy excited widespread interest. two years before, Josiah Litch, one of the leading ministers preaching the second advent, published an exposition of Revelation 9, predicting the fall of the Ottoman Empire. According to his calculations, this power was to be overthrown . . . on the 11th of August, 1840, when the Ottoman power in Constantinople may be expected to be broken. And this, I believe, will be found to be the case.’

> „1840-ben a prófécia egy másik figyelemre méltó beteljesedése széles körű érdeklődést keltett. Két évvel korábban Josiah Litch, a második adventet hirdető egyik vezető lelkész, közzétette a Jelenések 9. fejezetének magyarázatát, amelyben megjövendölte az Oszmán Birodalom bukását. Számításai szerint e hatalomnak 1840. augusztus 11-én kellett megdőlnie, amikor Konstantinápolyban az oszmán hatalom megtörése várható. És hiszem, hogy ez így is fog bizonyulni.”

> “At the very time specified, Turkey, through her ambassadors, accepted the protection of the allied powers of Europe, and thus placed herself under the control of Christian nations. The event exactly fulfilled the prediction. When it became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and a wonderful impetus was given to the advent movement. Men of learning and position united with Miller, both in preaching and in publishing his views, and from 1840 to 1844 the work rapidly extended.” The Great Controversy, 334, 335.

> „A pontosan meghatározott időben Törökország nagykövetei által elfogadta Európa szövetséges hatalmainak védelmét, és ezáltal a keresztény nemzetek ellenőrzése alá helyezte magát. Az esemény pontosan beteljesítette a jövendölést. Amikor ez ismertté vált, sokaságok győződtek meg a Miller és társai által elfogadott prófétai magyarázati elvek helyességéről, és csodálatos lendületet kapott az adventmozgalom. Tanult és tekintélyes férfiak csatlakoztak Millerhez, mind nézeteinek hirdetésében, mind pedig közzétételében, és 1840-től 1844-ig a munka gyorsan terjedt.” The Great Controversy, 334, 335.

The first and second woes are connected by two interconnected time prophecies. The first woe, begins with an illustration of the sealing and the second woe, ends with the history of August 11, 1840 until the sounding of the seventh trumpet on October 22, 1844, which is also an illustration of the sealing. The beginning and ending bear the signature of Alpha and Omega, because, as with the history in which Christ confirmed the covenant for a week, the period is divided into two parts. The first period begins with the first Mohammed, and ends with the second Mohammed. The second period begins with “a voice from the four horns of the golden altar which is before God,” and it ends with the “voice” of Christ, swearing “by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer.”

Az első és a második jajt két egymással összefüggő idői prófécia kapcsolja össze. Az első jaj a megpecsételés szemléltetésével kezdődik, a második jaj pedig 1840. augusztus 11-ének történetétől 1844. október 22-én a hetedik trombita megszólalásáig tart, ami szintén a megpecsételés szemléltetése. A kezdet és a vég az Alfa és az Omega kézjegyét viseli, mert — miként abban a történetben is, amelyben Krisztus egy hétre megerősítette a szövetséget — ez az időszak két részre oszlik. Az első időszak az első Mohammeddel kezdődik, és a második Mohammeddel ér véget. A második időszak „az Isten előtt lévő aranyoltár négy szarvából jövő szózattal” kezdődik, és Krisztus „szózatával” végződik, aki megesküszik „arra, a ki örökkön örökké él, a ki teremtette az eget és a benne valókat, és a földet és a benne valókat, és a tengert és a benne valókat, hogy idő többé nem lészen.”

We will continue this study in the next article.

Ezt a tanulmányt a következő cikkben folytatjuk.

> “Any question that Satan can arouse in the mind to create doubt in regard to the grand history of the past travels of the people of God will please his satanic majesty and is an offense to God. The tidings of the Lord’s soon coming in power and great glory to our world is truth, and in 1840 many voices were raised in its proclamation.” Manuscript Releases, volume 9, 134.

> „Minden olyan kérdés, amelyet Sátán képes felébreszteni az elmében, hogy kételyt támasszon Isten népe múltbeli vándorlásának nagy történelmével kapcsolatban, kedvére van sátáni fenségének, és sértés Istennel szemben. Az Úrnak a mi világunkba hatalommal és nagy dicsőséggel való közeli eljöveteléről szóló hír igazság, és 1840-ben sok hang emelkedett fel annak hirdetésére.” Manuscript Releases, 9. kötet, 134.

Back to Articles