Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Eighteen

Jóel könyve és a laodiceai Hetednapi Adventista Egyház – Tizennyolcadik szám

Number Eighteen

Tizennyolcadik szám

Author

Jeff Pippenger

Published

December 25, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are considering the covenant of Abram, and have not yet addressed the element of the prophecy of Abram that has a direct connection with the opening verses of the book of Joel. Abram’s prophecy of 400 years of bondage along with Paul’s 430 years produces the prophetic structure that aligns with the 1290 years of Daniel 12:11. The 1290-year prophecy of verse eleven is the omega prophetic period of Abram and Paul’s 430-year line. This truth is an element of what is unsealed in the latter days that separates the wise and the wicked.

Ábrám szövetségét vizsgáljuk, és még nem érintettük Ábrám próféciájának azt az elemét, amely közvetlen kapcsolatban áll Jóel könyvének nyitó verseivel. Ábrám 400 éves szolgaságról szóló próféciája, Pál 430 évével együtt, azt a prófétai szerkezetet hozza létre, amely összhangban áll a Dániel 12:11 1290 évével. A tizenegyedik vers 1290 éves próféciája Ábrám és Pál 430 éves vonalának ómega prófétai időszaka. Ez az igazság része annak, ami az utolsó napokban feltárul, és elválasztja a bölcseket a gonoszoktól.

Connected with the omega prophecy of 430 years was the symbol of “four generations,” identifying a period of probationary time for the nation which held God’s chosen people in bondage. For Moses it was Egypt, for the one hundred and forty-four thousand, who sing the song of Moses, it is the history of the United States from 1798 unto the Sunday law. The United States, represented as the “earth beast” in Revelation thirteen begins as a lamb and ends speaking as a dragon. Joseph, a symbol of the Lamb, represents the period of relative peace in Egypt, until there was a new Pharaoh and the bondage began. Thus, the nation that is judged in the fourth generation, which was Egypt for Moses, is the United States. The remnant is judged at the Sunday law as typified by the plagues that culminated for the Hebrews with blood on their doorpost, and thereafter with the nation of Egypt at the Red Sea. Joseph and Moses represent a good Pharaoh and a bad Pharaoh, which for the United States is first the lamb, and then the dragon.

A négyszázharminc éves ómega-próféciával összefüggött a „négy nemzedék” jelképe, amely a próbaidő egy olyan időszakát jelölte azon nemzet számára, amely Isten választott népét szolgaságban tartotta. Mózes számára ez Egyiptom volt; a száznegyvennégyezer számára pedig, akik Mózes énekét éneklik, ez az Egyesült Államok történelme 1798-tól a vasárnaptörvényig. Az Egyesült Államok, amelyet a Jelenések könyve tizenharmadik fejezete a „földből feljövő fenevadként” ábrázol, bárányként kezdődik, és úgy végződik, hogy sárkányként szól. József, a Bárány jelképe, az Egyiptomban uralkodó viszonylagos béke időszakát jelképezi mindaddig, mígnem új fáraó támadt, és megkezdődött a szolgaság. Így az a nemzet, amely a negyedik nemzedékben ítélet alá kerül, és amely Mózes számára Egyiptom volt, az Egyesült Államok. A maradék a vasárnaptörvénynél kerül ítélet alá, amint azt a csapások előképezték, amelyek a héberek esetében az ajtófélfájukra kent vérrel tetőztek, azt követően pedig Egyiptom nemzetének esetében a Vörös-tengernél. József és Mózes egy jó fáraót és egy rossz fáraót képviselnek, ami az Egyesült Államok esetében először a bárány, majd a sárkány.

Abram’s prophecy of judgment in the fourth generation included the fact that the close of probation is progressive, for within Moses’ fulfillment of Abram’s prophecy; not only did probation close for Egypt, but there was still time left for the Amorites to fill up their cup of probationary time—after Egypt had filled theirs. The Red Sea for Egypt was the Sunday law for the United States, and then “every other country on the globe” will “follow the example” of the United States, as represented by the Amorites post-Egypt close of probation.

Ábrámnak a negyedik nemzedékre vonatkozó ítéletpróféciája magában foglalta azt a tényt, hogy a kegyelmi idő lezárulása fokozatos, mert Ábrám próféciájának Mózes általi beteljesedésében nemcsak Egyiptom számára zárult le a kegyelmi idő, hanem az emoreusoknak is maradt még idejük arra, hogy betöltsék kegyelmi idejük poharát — miután Egyiptom betöltötte a magáét. A Vörös-tenger Egyiptom számára az Egyesült Államok számára a vasárnaptörvény volt, és ezután „a földgolyó minden más országa” „követni fogja a példát” az Egyesült Államokét, amint azt az emoreusok képviselik Egyiptom kegyelmi idejének lezárulta után.

The Amorites are one of the ten tribes that identify the world from the river of Egypt to the river of Babylon, in Abram’s covenant, and the Amorites therefore represent the nations of the world, who close their individual probation as nations, after the Sunday law in the United States. The Amorites are the biblical symbol of judgment closing upon the world, and it happens in the third and fourth generation. The Red Sea is the symbol of the close of probation for the United States, and the Amorites represent the nations progressively closing their probation until human probation closes. Therefore, the Amorites are a symbol of the period of the Sunday law crisis at the Red Sea unto the deliverance of the east wind, when the path of deliverance is opened to God’s people.

Az emoreusok egyike annak a tíz törzsnek, amely Ábrám szövetségében a világot az egyiptomi folyótól Babilon folyójáig azonosítja, és ezért az emoreusok a világ nemzeteit jelképezik, amelyek mint nemzetek külön-külön lezárják kegyelmi idejüket az Egyesült Államokban bevezetett vasárnapi törvény után. Az emoreusok annak a bibliai jelképe, hogy az ítélet lezárul a világ felett, és ez a harmadik és negyedik nemzedékben történik. A Vörös-tenger az Egyesült Államok számára a kegyelmi idő lezárulásának jelképe, az emoreusok pedig azokat a nemzeteket jelképezik, amelyek fokozatosan lezárják kegyelmi idejüket, míg az emberi kegyelmi idő véget ér. Ezért az emoreusok a vasárnapi törvény válságának időszakát jelképezik a Vörös-tengernél egészen a keleti szél általi szabadításig, amikor Isten népe számára megnyílik a szabadulás útja.

But Abram’s prophecy not only addresses the fourth generation in terms of the United States as Egypt, and the world as the Amorites, it more importantly places the generation of God’s people who cross the Red Sea as a “fourth generation.” When we dredge up, what we can dredge up, from the understanding of “four generations” in Abram’s first step of three steps, we will consider the second and third steps of Abraham’s covenant. The second step is chapter seventeen, and the third step is of course—chapter twenty-two.

Ám Abrám próféciája nemcsak a negyedik nemzedéket érinti abban az értelemben, hogy az Egyesült Államok Egyiptom, a világ pedig az emoreusok, hanem még fontosabb módon Isten népének azt a nemzedékét helyezi „negyedik nemzedékként”, amely átkel a Vörös-tengeren. Amikor felszínre hozzuk mindazt, amit csak felszínre hozhatunk a „négy nemzedék” értelmezéséből Abrám három lépésből álló első lépésében, akkor Ábrahám szövetségének második és harmadik lépését fogjuk szemügyre venni. A második lépés a tizenhetedik fejezet, a harmadik lépés pedig természetesen a huszonkettedik fejezet.

In Daniel chapter twelve, three prophetic periods are identified, and they all represent prophetic time that ceased in 1844. Those three periods are unsealed in the latter days, and those three periods represent the increase of knowledge that befalls God’s people in the latter days. Christ as the man in linen, sets forth the first of the three prophetic periods in verse seven, and in so doing, He aligns Himself with the angel of Revelation ten, who stands not upon the water, but upon the earth and the sea.

Dániel könyvének tizenkettedik fejezetében három prófétai időszak kerül megjelölésre, és mindhárom olyan prófétai időt jelképez, amely 1844-ben véget ért. E három időszak az utolsó napokban felnyittatik, és e három időszak azt a tudásbeli gyarapodást jelképezi, amely Isten népét éri az utolsó napokban. Krisztus, mint a gyolcsba öltözött férfiú, a hetedik versben előadja a három prófétai időszak közül az elsőt, és ezzel önmagát a Jelenések könyve tizedik fejezetének angyalával azonosítja, aki nem a vizeken, hanem a földön és a tengeren áll.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> És az angyal, akit láttam a tengeren és a földön állni, felemelte kezét az égre, és megesküdött arra, aki örökkön-örökké él, aki teremtette a mennyet és a benne levőket, a földet és a benne levőket, és a tengert és a benne levőket, hogy idő többé nem lesz. Jelenések 10:5, 6.

In verse seven of chapter twelve the man in linen also swears by Him that lives forever.

A tizenkettedik fejezet hetedik versében a gyolcsba öltözött férfi ugyancsak megesküszik arra, aki örökké él.

> And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth forever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished. Daniel 12:7.

> És hallottam a gyolcsba öltözött férfit, aki a folyó vizei fölött volt, amint felemelte jobb kezét és bal kezét az égre, és megesküdött az örökké élőre, hogy ideje, idők és fél idő múlva; és amikor véget ér a szent nép erejének szétszóratása, mindezek beteljesednek. Dániel 12:7.

We are informed by inspiration that the same line of prophecy located in the book of Daniel is taken up in the book of Revelation, and the Millerite understanding is that these two descriptions are parallel passages of Christ. Christ as the Angel with the little book, identifying the end of the application of prophetic time in 1844 in the book of Revelation, and Christ as the Man in linen in the book of Daniel, identifying that when the Sunday law in the United States arrives, all the marvels of Daniel’s final vision would be finished. Within that sacred history, which precedes and culminates at the Sunday law, God’s people were to be scattered for a period represented by the symbol of 1260. The period of scattering that precedes the Sunday law is set forth in Revelation chapter eleven where Moses and Elijah are slain and are dead in the street for three and a half days, which is a symbol of 1260.

Ihletés útján arról kapunk tájékoztatást, hogy a Dániel könyvében található ugyanazon próféciavonalat a Jelenések könyve ismét felveszi, és a millerita értelmezés szerint e két leírás Krisztus párhuzamos szakasza. Krisztus mint a kis könyvvel bíró Angyal a Jelenések könyvében az 1844-ben bekövetkező prófétai idő alkalmazásának végét azonosítja; Krisztus pedig mint a gyolcsba öltözött Férfi Dániel könyvében azt azonosítja, hogy amikor az Egyesült Államokban elérkezik a vasárnaptörvény, Dániel végső látomásának minden csodája bevégeztetik. Abban a szent történetben, amely megelőzi a vasárnaptörvényt és abban tetőződik, Isten népének egy, az 1260 jelképe által ábrázolt időszakra szétszóratnia kellett. A vasárnaptörvényt megelőző szétszóratás időszaka a Jelenések könyve 11. fejezetében van bemutatva, ahol Mózest és Illést megölik, és három és fél napig holtan fekszenek az utcán, ami az 1260 jelképe.

In verse seven, the man in linen identifies that when the scattering of the power of the holy people has finished its three-and-a-half days, the “marvels” that befall God’s people of the latter days shall be finished. We closed the last article with Sister White’s commentary on Zechariah chapter three. The first sentence stated, “Zechariah’s vision of Joshua and the Angel applies with peculiar force to the experience of God’s people in the closing scenes of the great day of atonement.” In the chapter, and in the inspired commentary of Sister White upon the chapter, the one hundred and forty-four thousand are the “men wondered at.” The “wonders” of Daniel’s last vision that are completed by the Sunday law, are the “wonders” associated with the sealing of God’s people.

A hetedik versben a gyolcsba öltözött férfi kijelenti, hogy amikor a szent nép erejének szétszóratása letölti három és fél napját, akkor véget érnek azok a „csodák”, amelyek az utolsó napokban Isten népére következnek. Az előző cikket White testvérnő Zakariás harmadik fejezetéhez fűzött magyarázatával zártuk. Az első mondat így hangzott: „Zakariás látomása Józsuéról és az Angyalról különös erővel vonatkozik Isten népének tapasztalatára az engesztelés nagy napjának záró jeleneteiben.” A fejezetben, valamint White testvérnőnek a fejezethez fűzött ihletett magyarázatában, a száznegyvennégyezer azok a „csodált férfiak”. Dániel utolsó látomásának azon „csodái”, amelyek a vasárnaptörvény által teljesednek be, azok a „csodák”, amelyek Isten népének elpecsételésével kapcsolatosak.

Daniel chapter twelve provides the light that seals the one hundred and forty-four thousand in the latter days. That light is represented by three prophetic periods, that were all identified and established as truth in the Millerite history. The three periods are presented in three verses and are three pillars which hold up the structure of truth. The structure of truth is held up with a three-step process. That process of three steps, is represented within the passage of nine verses (4–12), by the three verses which present prophetic time. Those three prophetic periods, when approached from the foundational Millerite understanding, produce three symbolic periods that are defined in agreement with the Millerite understanding, but do not apply the element of time.

Dániel könyvének tizenkettedik fejezete adja azt a világosságot, amely elpecsételi a száznegyvennégyezret az utolsó napokban. Ezt a világosságot három prófétai időszak jelképezi, amelyeket a millerita történelemben mind azonosítottak és igazságként megalapoztak. A három időszak három versben kerül bemutatásra, és három oszlopot alkot, amelyek az igazság szerkezetét tartják. Az igazság szerkezetét egy háromlépéses folyamat tartja fenn. Ezt a háromlépéses folyamatot a kilenc versből álló szakaszon belül (4–12) az a három vers jelképezi, amely prófétai időt tár elénk. Ez a három prófétai időszak, amikor az alapvető millerita értelmezés felől közelítjük meg őket, három szimbolikus időszakot eredményez, amelyeket a millerita értelmezéssel összhangban határozunk meg, de nem alkalmazzák az idő elemét.

The three periods are located within the very passage of Scripture that defines ‘the process of prophecy being sealed up—and then unsealed,’ including the classic biblical description of a threefold testing process. The nine verses that begin with Daniel being told to seal up his book, are the very verses where the three periods are set forth, and in those nine verses the purification process that is accomplished when truth is unsealed is expressed as “purified, made white and tried.” The three periods in the three verses are the increase of knowledge, at the time of the end, in the latter days, that represent the final testing and sealing process of God’s covenant people. That history is where the symbolic “marvels” that befall God’s people in the latter days are set forth. Please read this paragraph again.

A három időszak éppen annak az igerésznek a keretében található, amely meghatározza „a prófécia lepecsételésének—majd felnyitásának folyamatát”, beleértve a háromszoros próbatételi folyamat klasszikus bibliai leírását is. Az a kilenc vers, amely azzal kezdődik, hogy Dániel parancsot kap könyve lepecsételésére, éppen azok a versek, amelyekben a három időszak feltárul; és ebben a kilenc versben az a megtisztulási folyamat, amely akkor megy végbe, amikor az igazság felnyittatik, így van kifejezve: „megtisztulnak, megfehéríttetnek és megpróbáltatnak”. A három időszak a három versben a tudás gyarapodása az idők végén, az utolsó napokban, amely Isten szövetséges népének végső megpróbáltatási és lepecsételési folyamatát jelképezi. Ez az a történelmi szakasz, amelyben bemutatásra kerülnek azok a jelképes „csodák”, amelyek az utolsó napokban Isten népét érik. Kérem, olvassa el újra ezt a bekezdést.

The three periods, in the three verses in the passage of nine verses, represent the climax of the book of Daniel, and the climax represented there is the climax of the internal prophetic line; it is the story of how a rock gets “cut” out of a mountain, without hands, which is the story of the remnant. That internal line is represented in chapters ten and twelve, and the climax of the external line of prophecy is in the closing verses of chapter eleven, and the first few verses of Daniel twelve.

A három időszak, a kilenc versből álló szakasz három versében, Dániel könyvének csúcspontját jelenti, és az ott ábrázolt csúcspont a belső prófétai vonal csúcspontja; annak a története, miként „vágatik ki” egy kő kéz érintése nélkül egy hegyből, ami a maradék története. Ezt a belső vonalat a tizedik és a tizenkettedik fejezet ábrázolja, a prófécia külső vonalának csúcspontja pedig a tizenegyedik fejezet záró verseiben és Dániel tizenkettedik fejezetének első néhány versében található.

Those three periods are also the climax of the visions of both the Ulai and Hiddekel river’s testimony, and the three verses include a prophetic period that represents the climatic fulfillment of the covenant time prophecy that provides both Abram and Paul as witnesses. Jesus, as the Man in linen is in verse seven, walking upon the water. In verse eleven two voices, which are also the voice of Christ, Abram and Paul stand to testify. In verse twelve the history of the sealing of God’s people is represented, for the one hundred and forty-four thousand are virgins, and virgins experience the parable of the ten virgins, and the blessing in verse twelve is upon those who wait. Those who wait in the parable, and who are “blessed,” are those who receive the garment that allows them to enter into the marriage, when the door is closed.

Ez a három időszak egyúttal az Ulai és a Hiddekel folyó bizonyságtételének látomásai csúcspontját is alkotja, és a három vers magában foglal egy prófétai időszakot, amely a szövetségi időprófécia tetőző beteljesedését jelképezi, amelyhez Ábrám és Pál egyaránt tanúkul szolgálnak. Jézus, mint a gyolcsba öltözött férfi, a hetedik versben a vizek felett jár. A tizenegyedik versben két hang, amelyek szintén Krisztus hangja, Ábrám és Pál, tanúskodni állnak elő. A tizenkettedik versben Isten népe elpecsételésének története jelenik meg, mert a száznegyvennégyezer szüzek, és a szüzek átélik a tíz szűz példázatát, és a tizenkettedik versben az áldás azokon van, akik várnak. Akik a példázatban várnak, és akik „áldottak”, azok kapják meg a ruhát, amely lehetővé teszi számukra, hogy bemenjenek a menyegzőre, amikor az ajtó bezárul.

In verse seven, Jesus is walking upon the water, which produces fear, but Peter determines to believe and begins to walk and give God glory, but Peter is often a symbol of both classes, and the glory is turned back to fear, as his hour of judgment arrived. The first period located in verse seven, represents the first angel’s message. Jesus is upon the waters, a symbol of fear and the first angel. Then Jesus identifies a period where He will glorify His people in advance of the judgment of the Sunday law. All three elements of the three angels are within verse seven, for verse seven is the first of three verses that represent the three angels.

A hetedik versben Jézus a vízen jár, ami félelmet kelt, Péter azonban elhatározza, hogy hisz, és járni kezd, valamint dicsőséget ad Istennek; Péter azonban gyakran mindkét osztály jelképe, és a dicsőség ismét félelemmé fordul vissza, amikor elérkezett ítéletének órája. A hetedik versben elhelyezett első időszak az első angyal üzenetét jelképezi. Jézus a vizeken van, ami a félelemnek és az első angyalnak a jelképe. Ezután Jézus megjelöl egy időszakot, amikor népét meg fogja dicsőíteni a vasárnaptörvény ítélete előtt. A három angyal mindhárom eleme jelen van a hetedik versben, mert a hetedik vers az első azon három vers közül, amelyek a három angyalt jelképezik.

Verse eleven provides a ‘doubling’ with its omega testimony to the alpha voices of Abram and Paul. Their “doubled” voices merge to set forth the covenant time prophecy, and verse eleven fulfills the prophecy as the omega, by identifying the prophetic period that concludes with the fall of Babylon in 1798, and thus typifies the fall of Babylon when Michael stands up in the latter days. In verse eleven we have a doubling of prophets, and a period that represents two falls of Babylon, thus representing the second angel’s message that announced that, “Babylon is fallen is fallen.”

A tizenegyedik vers egy „megkettőzést” nyújt az Ábrám és Pál alfa-hangjaihoz kapcsolódó ómega-bizonyságtételével. Az ő „megkettőzött” hangjuk egybeolvad, hogy előadja a szövetség idejére vonatkozó próféciát, és a tizenegyedik vers mint ómega beteljesíti a próféciát azáltal, hogy azonosítja azt a prófétai időszakot, amely Babilon 1798-ban bekövetkező bukásával zárul, és ezáltal előképezi Babilon bukását, amikor Mihály felkél az utolsó napokban. A tizenegyedik versben a próféták megkettőzését látjuk, valamint egy olyan időszakot, amely Babilon két bukását jelképezi, s ezáltal a második angyal üzenetét ábrázolja, amely kijelentette: „Elesett, elesett Babilon.”

Verse seven is the first angel’s message, and verse eleven is the second angel’s message and verse twelve, which is Daniel 12*12 or Daniel 144, is about the distinction between the wise and foolish, which is accomplished in the judgment process that ends with the manifestation of character at the crisis of judgment. Verse twelve is the third angel’s message identifying how the world is divided into two classes, and the counterpart of the third angel’s external portrayal of that very division, is the internal division of the third angel represented in verse twelve. Verse seven, eleven and twelve are the message of the three angels and the verses are the light that is unsealed in the latter days. These three verses unsealing in the latter days aligns with Revelation chapter ten.

A hetedik vers az első angyal üzenete, a tizenegyedik vers a második angyal üzenete, a tizenkettedik vers pedig, amely Dániel 12*12 vagy Dániel 144, a bölcsek és a balgák közötti különbségtételről szól, amely az ítéleti folyamatban valósul meg, és az ítélet válságában a jellem megnyilvánulásával zárul. A tizenkettedik vers a harmadik angyal üzenete, amely azonosítja, miként oszlik a világ két osztályra, és a harmadik angyal ama megosztásról adott külső ábrázolásának megfelelő párja a harmadik angyal belső megosztása, amelyet a tizenkettedik vers szemléltet. A hetedik, a tizenegyedik és a tizenkettedik vers a három angyal üzenete, és e versek azok a világosságok, amelyek az utolsó napokban felnyittatnak. E három vers felnyittatása az utolsó napokban összhangban áll A jelenések könyve tizedik fejezetével.

Christ as the mighty angel, as well as the Lion of the tribe of Judah in chapter ten, cried as a “lion” and His roar produced seven thunders which were sealed up, as was Daniel chapter ten. They are parallel passages. For this reason, the three periods in chapter twelve, are also the seven thunders of Revelation ten.

Krisztus mint a hatalmas angyal, valamint mint Júda törzsének Oroszlánja a tizedik fejezetben, úgy kiáltott, mint egy „oroszlán”, és az Ő ordítása hét mennydörgést idézett elő, amelyek lepecsételtettek, miként Dániel tizedik fejezete is. Ezek párhuzamos szakaszok. Ezért a tizenkettedik fejezet három időszaka a Jelenések tizedik fejezetének hét mennydörgése is.

The “seven thunders” are simply another expression of Christ as Alpha and Omega, for the primary symbolism of the “seven thunders,’ is that it represents a “delineation of events” which took place from 1798 unto 1844 that is repeated in “future events” that “will be disclosed in their order” in the history of the one hundred and forty-four thousand. The “seven thunders” are therefore a symbol of Alpha and Omega; who is also the beginning and the ending; the first and the last, the foundation and the temple; the cornerstone and the capstone—the seven thunders.

A „hét mennydörgés” egyszerűen Krisztusnak mint Alfának és Ómegának egy másik kifejezése, mert a „hét mennydörgés” elsődleges szimbolikája az, hogy az 1798-tól 1844-ig bekövetkezett „események körvonalazását” jelképezi, amely a „jövőbeli eseményekben” ismétlődik meg, amelyek „sorrendjükben fognak feltárulni” a száznegyvennégyezer történetében. A „hét mennydörgés” ezért Alfa és Ómega jelképe; aki egyúttal a kezdet és a vég; az első és az utolsó, az alap és a templom; a szegletkő és a zárókő — a hét mennydörgés.

The light of the three symbolic periods in Daniel twelve must align with the light of the seven thunders, for they are the identical prophetic line. In the first period Christ holds both hands to heaven, as He does with one hand in Revelation ten. In Revelation ten, His hand becomes the symbol of the end of the application of prophetic time, marking the transition from prophetic time periods to simply prophetic periods. That transition of the major prophetic rule employed by the Millerites, was typified by the major transition from literal to spiritual in the time of Christ.

A Dániel tizenkettedik fejezetében szereplő három jelképes időszak világosságának összhangban kell állnia a hét mennydörgés világosságával, mert ugyanazt a prófétai vonalat alkotják. Az első időszakban Krisztus mindkét kezét az ég felé emeli, miként a Jelenések tizedik fejezetében egyik kezével teszi. A Jelenések tizedik fejezetében az Ő keze a prófétai idő alkalmazásának végének jelképévé válik, jelezve az átmenetet a prófétai időszakokból egyszerűen prófétai időszakokká. E fő prófétai szabályban bekövetkezett átmenetet, amelyet a milleriták alkalmaztak, előképezte a szó szerintitől a lelkihez való nagy átmenet Krisztus idejében.

The apostle Paul was raised up to establish the major prophetic rule connected to the prophetic line of a chosen people. At the very beginning of spiritual Israel, a major prophetic rule is established that redefines the very covenant itself. From then on to be a child of Abraham, it was to be a child of Abraham by faith, not blood. That prophetic principle was put in place primarily through the pen of Paul, who in this regard typified Christ in Revelation chapter ten, changing and ending the prophetic application of time in 1844.

Pál apostol azért támasztatott, hogy megalapítsa azt a fő prófétai szabályt, amely egy kiválasztott nép prófétai vonalához kapcsolódik. A lelki Izráel legkezdetén egy olyan fő prófétai szabály állíttatik fel, amely magát a szövetséget is újraértelmezi. Attól fogva Ábrahám gyermekének lenni azt jelentette, hogy valaki hit által Ábrahám gyermeke, nem pedig vér szerint. Ez a prófétai alapelv elsősorban Pál tollán keresztül lett lefektetve, aki e tekintetben a Jelenések tizedik fejezetében megjelenő Krisztust példázta, megváltoztatva és lezárva az idő prófétai alkalmazását 1844-ben.

The covenant with mankind is represented by the rainbow and the Ark of Noah represents a period of time, before and after the flood, when there was no distinctly identified chosen people. The calling of Abraham represented a major and significant change in the prophetic relation of God with mankind. The covenant made with Abraham represented a major shift in line of covenant history, and in doing so it typified the major shift from literal to spiritual in the days of Paul, and from time application to no time application in 1844.

Az emberiséggel kötött szövetséget a szivárvány jelképezi, és Noé bárkája egy olyan időszakot szemléltet, az özönvíz előtt és után, amikor nem volt külön megjelölt választott nép. Ábrahám elhívása Isten és az emberiség prófétai kapcsolatában nagy és jelentős változást jelképezett. Az Ábrahámmal kötött szövetség a szövetségtörténet vonalában jelentős elmozdulást képviselt, és ezáltal előképe volt a Pál napjaiban végbement nagy váltásnak a szó szerintitől a lelki felé, valamint az 1844-ben bekövetkezett váltásnak az időbeli alkalmazástól az időalkalmazás hiányáig.

The first shift in God’s covenant with mankind was the Garden, and the pronounced change was the restrictions upon the tree of life and it also produced a change of clothing, from spiritual light to literal lambskin. The next major shift in covenant history is the flood, which Noah represents, as did Adam in the first major covenant shift. Then the shift to a chosen people with Abram, that led to Moses, who introduces the prophetic principles that a day represents a year. That principle is valid until 1844, when there was another major covenant shift. At the great epochs of covenant history there is always a major shift in a principle of God’s prophetic Word. That shift during the history of the one hundred and forty-four thousand is that Alpha Omega is the Truth. Alpha and omega is the principle that the end is always illustrated with the beginning in God’s Word. Attached to that principle of alpha and omega, is the threefold structure of the Hebrew word “truth.”

Az első változás Istennek az emberiséggel kötött szövetségében a Kert volt, és a kifejezett változást az élet fájára vonatkozó korlátozások jelentették; ez egyben az öltözet megváltozását is előidézte, a lelki világosságról a szó szerinti báránybőrre. A következő nagy változás a szövetségtörténetben az özönvíz, amelyet Noé képvisel, miként az első nagy szövetségi változásban Ádám. Ezután következett a kiválasztott népre való áttérés Ábrámmal, amely Mózeshez vezetett, aki bevezeti azt a prófétai alapelvet, hogy egy nap egy évet jelképez. Ez az alapelv 1844-ig érvényes, amikor újabb nagy szövetségi változás történt. A szövetségtörténet nagy korszakainál Isten prófétai Igéjének valamely alapelvében mindig jelentős változás következik be. Az a változás a száznegyvennégyezer történelmében, hogy az Alfa és Ómega az Igazság. Az alfa és ómega az az alapelv, hogy Isten Igéjében a véget mindig a kezdet szemlélteti. Az alfa és ómega ezen alapelvéhez kapcsolódik a héber „igazság” szó hármas szerkezete.

The major prophetic shift during the history of the remnant is directly represented in each of the major covenant histories, and so too in other lines of truth. The “key” that is laid upon Eliakim in Isaiah 22:22 is the same key given to Peter at Panium in Matthew sixteen. That key is given to the Philadelphian church, and it was William Miller who was given the key that allowed him to connect with the very day for a year principle that had been recorded by Moses during the history of Moses, which typified the history of the Millerites. Miller’s connection with Moses prophecy was represented by Paul’s connection with Abram’s prophecy. And why shouldn’t Miller connect with Moses, Moses salvation in an ark had connected with Noah salvation in an ark in order to tie both covenants together. The shifts of prophetic application that begin in Eden identify that a major revelation of prophetic light is identified in the history of the final covenant people—the one hundred and forty-four thousand. I contend that the major prophetic shift is represented with the seven thunders, which are directly connected with the three periods in Daniel chapter twelve and these are only recognized when applying the principles of alpha and omega upon a line upon line application that stands upon the three-step structure of truth.

A maradék történelme során bekövetkező nagy prófétai elmozdulás közvetlenül megjelenik mindegyik fő szövetségi történetben, és ugyanígy az igazság egyéb vonalaiban is. Az „kulcs”, amely Eliákimra helyeztetett Ézsaiás 22:22-ben, ugyanaz a kulcs, amely Péternek adatott Paniumban Máté tizenhatodik fejezetében. Ez a kulcs a filadelfiai gyülekezetnek adatik, és William Miller volt az, akinek adatott a kulcs, amely lehetővé tette számára, hogy összekapcsolódjon azzal az egy nap egy évért elvvel, amelyet Mózes jegyzett fel Mózes történelme során, s amely a milleriták történelmét jelképezte. Miller kapcsolata Mózes próféciájával Pál kapcsolatában ábrázolódott Ábrám próféciájával. És miért is ne kapcsolódna Miller Mózeshez, hiszen Mózes bárkában való megmenekülése Noé bárkában való megmenekülésével kapcsolódott össze, hogy a két szövetséget egybekösse. Az Édenben kezdődő prófétai alkalmazásváltások azonosítják, hogy a prófétai világosság egy jelentős kinyilatkoztatása a végső szövetségi nép történelmében azonosíttatik — a száznegyvennégyezerében. Azt állítom, hogy a nagy prófétai elmozdulást a hét mennydörgés szemlélteti, amelyek közvetlenül kapcsolódnak a Dániel tizenkettedik fejezetében szereplő három időszakhoz, és ezek csak akkor ismerhetők fel, ha az alfa és ómega alapelveit egy sor a soron alkalmazásban alkalmazzuk, amely az igazság háromlépcsős szerkezetén áll.

In the verses that immediately precede the announcement that “time is no longer,” Christ introduced the seven thunders, which, as with the truths of Daniel twelve—were sealed up. The context for the man in linen holding up both hands in chapter twelve is the unsealing of the book of Daniel, and the context for Christ the Lion in Revelation ten is the sealing up of the seven thunders. Sister White aligns the sealing of the seven thunders with the sealing up of Daniel’s book.

Azokat a verseket közvetlenül megelőzően, amelyekben elhangzik a kijelentés, hogy „idő többé nem lesz”, Krisztus bemutatta a hét mennydörgést, amelyek — miként Dániel tizenkettedik fejezetének igazságai is — le voltak pecsételve. A tizenkettedik fejezetben szereplő, gyolcsba öltözött férfiú mindkét kezének felemelésének összefüggése Dániel könyvének felnyitása, a Jelenések tizedik fejezetében szereplő Krisztus, az Oroszlán összefüggése pedig a hét mennydörgés lepecsételése. White testvérnő a hét mennydörgés lepecsételését Dániel könyvének lepecsételésével hozza összhangba.

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Miután ez a hét mennydörgés megszólaltatta hangját, a parancs úgy érkezik Jánoshoz, miként Dánielhez is a kis könyvre vonatkozóan: »Pecsételd le azokat, amiket a hét mennydörgés mondott.« Ezek jövendő eseményekre vonatkoznak, amelyek a maguk rendjében lesznek majd kijelentve.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, 7. kötet, 971.

The seven thunders are defined by Revelation ten and the Spirit of Prophecy and by the history of the Millerites from 1840 through to 1844, which is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand. In the same passage it states, “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages. It was not best for the people to know these things, for their faith must necessarily be tested. In the order of God most wonderful and advanced truths would be proclaimed.” The Millerites did not understand that they were to be confronted by two disappointments, for their lack of understanding was designed to test them. The Millerites did not suspect any “advanced truths” which is to say, they did not expect any “major prophetic shifts” in covenant history.

A hét mennydörgést a Jelenések könyve tizedik fejezete, a Prófétaság Lelke, valamint a milleriták történelme határozza meg 1840-től 1844-ig, amely megismétlődik a száznegyvennégyezer történelmében. Ugyanebben a szakaszban ez áll: „A Jánosnak adott különleges világosság, amely a hét mennydörgésben jutott kifejezésre, olyan események ábrázolása volt, amelyek az első és a második angyal üzenete alatt mennek végbe. Nem volt a legjobb, hogy a nép tudja ezeket a dolgokat, mert hitüknek szükségképpen próbára kellett tétetnie. Isten rendje szerint a legcsodálatosabb és legelőrehaladottabb igazságok hirdettetnek majd.” A milleriták nem értették, hogy két csalódással kell szembesülniük, mert értetlenségük arra szolgált, hogy próbára tegye őket. A milleriták semmiféle „előrehaladott igazságot” nem sejtettek, vagyis nem számítottak semmiféle „nagy prófétai elmozdulásra” a szövetségi történelemben.

Even though “it was not best for the” Millerite “people to know these things,” the one hundred and forty-four thousand are tested with the same history, but not by innocently misunderstanding the history, but for not understanding a history you are required to know. It is the same test, only reversed. John in Revelation ten, is first and foremost representing the one hundred and forty-four thousand and only secondarily, the Millerite movement of the first and second angels. This is recognized when you see John informed in advance of his eating the little book that it would be sweet and then bitter. It was not best for the Millerites to know what that meant, but John represents a people who know in advance what happens when the Millerites ate the little book.

Noha „nem volt a legjobb a” millerita „nép számára, hogy tudja ezeket a dolgokat”, a százhuszon-négyezer ugyanazzal a történelemmel lesz próbára téve, de nem azáltal, hogy ártatlanul félreérti a történelmet, hanem amiatt, hogy nem ért meg egy olyan történelmet, amelyet kötelessége ismerni. Ugyanaz a próba ez, csak fordított formában. János a Jelenések tizedik fejezetében mindenekelőtt a százhuszon-négyezret képviseli, és csak másodlagosan az első és második angyal millerita mozgalmát. Ez akkor ismerhető fel, amikor látjuk, hogy Jánost a kis könyv megevése előtt előre tájékoztatják arról, hogy az édes lesz, majd keserű. Nem volt a legjobb a milleriták számára, hogy tudják, mit jelent ez, de János olyan népet képvisel, amely előre tudja, mi történik, amikor a milleriták megették a kis könyvet.

> And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. Revelation 10:9, 10.

> És odamentem az angyalhoz, és mondám néki: Add nékem a kis könyvecskét. Ő pedig monda nékem: Vedd el, és edd meg azt; és megkeseríti a te gyomrodat, de a te szádban édes lesz, mint a méz. És elvevém a kis könyvecskét az angyal kezéből, és megettem azt; és az én számban édes vala, mint a méz: és amint megettem azt, megkeseredék az én gyomrom. Jelenések 10:9, 10.

John is told in advance of the bitter-sweet experience of 1840 unto 1844, the history represented in chapter ten. That experience represented so clearly in verses nine and ten is also distinctly identified in verses two through four.

János előre értesítést kap az 1840-től 1844-ig tartó keserű-édes tapasztalatról, arról a történetről, amelyet a tizedik fejezet ábrázol. Az a tapasztalat, amelyet a kilencedik és tizedik versek oly világosan bemutatnak, a másodiktól a negyedik versekig terjedő szakaszban is határozottan azonosíttatik.

> And he had in his hand a little book open: and he set his right foot upon the sea, and his left foot on the earth, And cried with a loud voice, as when a lion roareth: and when he had cried, seven thunders uttered their voices. And when the seven thunders had uttered their voices, I was about to write: and I heard a voice from heaven saying unto me, Seal up those things which the seven thunders uttered, and write them not. Revelation 10:2–4.

> És a kezében egy nyitott könyvecske volt; és jobb lábát a tengerre, bal lábát pedig a földre helyezte, és nagy szóval kiáltott, amint az oroszlán ordít; és mikor kiáltott, a hét mennydörgés megszólaltatta a maga szavát. És mikor a hét mennydörgés megszólaltatta a maga szavát, írni akartam; de szózatot hallottam a mennyből, amely ezt mondta nekem: Pecsételd be azokat, amiket a hét mennydörgés mondott, és ne írd le azokat. Jelenések 10:2–4.

The “seven thunders” represent “a delineation of events” that would transpire under the first and second angels, and also “future events which will be disclosed in their order.” The “seven thunders” represent the truth that the history of the Millerites is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand, and the truths which were unsealed at the time of the end in 1798 and onward, represent an unsealing of truth in the latter days of God’s people. Jesus in Revelation ten, aligns with Jesus in Daniel twelve. In both passages the sealing and unsealing of testing truth in the latter days is set forth.

A „hét mennydörgés” „az események körvonalazását” jelenti, amelyek az első és a második angyal alatt mennek végbe, továbbá „jövő eseményeket, amelyek a maguk rendjében fognak kinyilatkoztatni”. A „hét mennydörgés” azt az igazságot jelképezi, hogy a milleriták történelme megismétlődik a száznegyvennégyezer történelmében, és azok az igazságok, amelyek az 1798-ban és azután bekövetkezett vég idején felnyíltak, Isten népének utolsó napjaiban az igazság újbóli feltárulását jelképezik. Jézus a Jelenések tizedik fejezetében összhangban áll Jézussal Dániel tizenkettedik fejezetében. Mindkét szakaszban az utolsó napok megpróbáló igazságának lepecsételése és felnyitása kerül bemutatásra.

Some might argue that Jesus is speaking in verse seven, but that Gabriel is speaking to Daniel in verses eleven and twelve, but it can also be understood that Jesus is speaking in all three passages. In either side of the issue, it is the voice of Christ that speaks through Daniel and the three prophetic periods in chapter twelve are the words of Christ, and He sets forth the three periods in the structure of truth. All three periods are sealed up, making them one threefold symbol.

Egyesek amellett érvelhetnek, hogy a hetedik versben Jézus beszél, míg a tizenegyedik és tizenkettedik versekben Gábriel szól Dánielhez; ugyanakkor úgy is érthető, hogy mindhárom szakaszban Jézus beszél. Akárhogyan is álljon a kérdés, Dánielen keresztül Krisztus hangja szól, és a tizenkettedik fejezet három prófétai időszaka Krisztus szavai, és Ő a három időszakot az igazság szerkezetében tárja elénk. Mindhárom időszak le van pecsételve, így egyetlen hármas szimbólummá teszi őket.

Verse seven addresses the finishing of the wonders, identifying the final work of Christ in the Most Holy Place as He blots out the sins of, and seals the one hundred and forty-four thousand. The first verse identifies the “wonders” and the last of the three verses also identifies the “wonders” as those who are blessed for waiting and experiencing a first disappointment. The period in the middle identifies the rebellion of mankind during the Sunday law crisis, while also identifying the period that leads to the Sunday law as a period of preparation for the one hundred and forty-four thousand. All the verses are directly identifying “what shall befall” Daniel’s people “in the latter days.” All three verses speak to the theme of the purification of the one hundred and forty-four thousand. The first period aligns with the third period and the middle period represents the rebellion of the entire world as they march to Armageddon.

A hetedik vers a csodák bevégzésével foglalkozik, azonosítva Krisztus végső munkáját a Szentek Szentjében, amint eltörli a száznegyvennégyezer bűneit, és elpecsételi őket. Az első vers azonosítja a „csodákat”, és a három vers közül az utolsó szintén a „csodákat” azonosítja mint azokat, akik áldottak azért, mert várakoznak és megtapasztalnak egy első csalódást. A középső időszak az emberiség lázadását azonosítja a vasárnapi törvény válsága idején, miközben azt az időszakot is megjelöli, amely a vasárnapi törvényhez vezet, mint a száznegyvennégyezer számára való előkészület időszakát. Mindegyik vers közvetlenül azt azonosítja, „ami történik” Dániel népével „az utolsó napokban”. Mindhárom vers a száznegyvennégyezer megtisztításának témájáról szól. Az első időszak összhangban áll a harmadik időszakkal, a középső időszak pedig az egész világ lázadását ábrázolja, amint Armageddon felé menetelnek.

If those three periods are also the seven thunders, then the three verses must identify “future events, which will be [disclosed] in their order,” and those “future events” would align with the “delineation of events that transpired under the first and second angels” from 1840 to 1844. There are several truths which this movement has accepted that are distinctly different that the pioneer understanding, yet all those truths agree with the pioneer understanding. There has been a major prophetic shift from the Millerites to now. The day for a year principle is the classic example, but there are others. An example of a major prophetic shift is represented in connection with the seven thunders.

Ha e három időszak egyben a hét mennydörgés is, akkor a három versnek azonosítania kell azokat a „jövendő eseményeket, amelyek [kinyilatkoztatásra kerülnek] a maguk rendjében”, és ezek a „jövendő események” összhangban állnának „az első és a második angyal alatt végbement események felvázolásával” 1840-től 1844-ig. Számos igazság van, amelyet ez a mozgalom elfogadott, s amelyek határozottan különböznek az úttörők értelmezésétől, mindazonáltal e igazságok mindegyike összhangban áll az úttörők értelmezésével. A Milleritáktól napjainkig jelentős prófétai eltolódás történt. A nap–év elv a klasszikus példa, de vannak mások is. Egy jelentős prófétai eltolódás példáját a hét mennydörgéssel összefüggésben láthatjuk.

After John was told in the last verse of chapter ten that he must prophesy again, thus emphasizing that the history of chapter ten represented both the movement of the Millerites and the one hundred and forty-four thousand, he was given a rod to measure the temple, but he was told to leave off the courtyard.

Miután Jánosnak a tizedik fejezet utolsó versében azt mondták, hogy ismét prófétálnia kell, ezáltal hangsúlyozva, hogy a tizedik fejezet története egyaránt a milleriták mozgalmát és a száznegyvennégyezret ábrázolta, vesszőt adtak neki, hogy megmérje a templomot, de azt mondták neki, hogy az udvart hagyja ki.

> And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:1, 2.

> És adaték nékem egy vesszőhöz hasonló nád; és az angyal ott állt, mondván: Kelj fel, és mérd meg az Isten templomát, az oltárt és azokat, akik abban imádják őt. De a templomon kívül levő pitvart hagyd ki, és meg ne mérd azt; mert a pogányoknak adatott, és a szent várost negyvenkét hónapig tapodják. Jelenések 11:1–2.

When measuring the temple in post-1844, John is told to leave off the Gentiles who are represented as the courtyard. This illustration in 1844 was identifying that God had just chosen a new covenant bride, and a distinction was then made with His bride and the courtyard. Sister White is clear that the courtyard represents the Gentiles and the temple is God’s chosen people, just read the chapter, The Outer Court, in the Desire of Ages.

Amikor az 1844 utáni időben a templom mérésére kerül sor, János azt a parancsot kapja, hogy hagyja ki a pogányokat, akiket az udvar jelképez. Ez az 1844-ben adott szemléltetés azt jelezte, hogy Isten éppen akkor választott magának egy új szövetségi menyasszonyt, és ettől fogva különbség tétetett az Ő menyasszonya és az udvar között. White testvérnő egyértelművé teszi, hogy az udvar a pogányokat jelképezi, a templom pedig Isten választott népét; csak olvassuk el Jézus élete „A külső udvar” című fejezetét.

John is illustrating the Millerites, who had just become God’s chosen people in 1844. A distinction was placed between the Millerites, who had just experienced the bitter-sweet message and the rest of the professed Christian world, represented as Gentiles.

János a milleritákat szemlélteti, akik 1844-ben éppen Isten választott népévé lettek. Különbség tétetett a milleriták között, akik éppen átélték a keserédes üzenetet, és a magukat kereszténynek valló világ többi része között, amely pogányokként van ábrázolva.

The foundation was laid from 1840 until the first disappointment, and the temple was finished during the proclamation of the Midnight Cry. Then came the great disappointment and John is told to rise and measure, but leave off the Gentiles. John is illustrating the opening of the judgment, and for this reason inspiration applies the measuring of John in the verses as the symbol of the investigative judgment. What we have just set forth about John as a symbol of measuring is in agreement with typical Adventist understanding, but in this movement, there was a major shift of understanding the symbol.

Az alapot 1840-től az első csalódásig vetették meg, és a templom az Éjféli Kiáltás hirdetése idején készült el. Ezután következett a nagy csalódás, és János azt a parancsot kapja, hogy keljen fel és mérjen, de a pogányokat hagyja ki. János az ítélet megnyílását szemlélteti, és ezért az ihletettség ezekben a versekben János mérését a vizsgálati ítélet jelképeként alkalmazza. Amit az imént Jánosról mint a mérés jelképéről előadtunk, összhangban van a tipikus adventista felfogással, ám ebben a mozgalomban a jelkép értelmezésében jelentős elmozdulás történt.

In agreement with Millerite understanding, we came to see that within the history of the Millerites as represented by John in chapter ten, was also a prediction of a parallel movement that would become the one hundred and forty-four thousand. We recognized if you took the measurements of the Millerite history, and left off the time of the Gentiles, you could see the very temple John was measuring.

A milleriták értelmezésével összhangban arra a felismerésre jutottunk, hogy a milleriták történetében, amelyet János a tizedik fejezetben ábrázol, egy olyan párhuzamos mozgalom előrejelzése is benne foglaltatik, amely a száznegyvennégyezer lesz. Felismertük, hogy ha a millerita történelem mértékeit vesszük, és elhagyjuk a pogányok idejét, megláthatjuk magát a templomot, amelyet János mért.

We came to see one 2520-year time prophecy ending in 1798 and the other in 1844, thus revealing a forty-six-year period that Christ built the Millerite temple. John identified the courtyard as Gentiles and there is a prophetic “times of the Gentiles.”

Arra jutottunk, hogy az egyik 2520 éves időprófécia 1798-ban, a másik pedig 1844-ben ér véget, ily módon feltárva egy negyvenhat éves időszakot, amely alatt Krisztus felépítette a Millerita templomot. János az udvart a pogányokkal azonosította, és létezik a pogányoknak egy prófétai „ideje”.

> And they shall fall by the edge of the sword, and shall be led away captive into all nations: and Jerusalem shall be trodden down of the Gentiles, until the times of the Gentiles be fulfilled. Luke 21:24.

> És fegyver élére hullanak, és fogságba hurcoltatnak minden nemzet közé; és Jeruzsálemet pogányok tapodják, mígnem beteljesednek a pogányok idejei. Lukács 21:24.

The “times” of the Gentiles is plural, and represent the two periods that both literal and spiritual Israel was trampled down. The last of the two trampling downs of paganism followed by papalism, ended in 1798. In spite of what may be claimed, the “times of the Gentiles” ended in 1798, with the arrival of the first angel. John was to start measuring in 1798, and nothing before. He was placed in the history of 1844, so to leave off the period that ended in 1798, was to leave off the courtyard, and in so doing you reveal the forty-six years when the Millerite temple was raised up by the Messenger of the Covenant. Many associated truths are derived from this application, but I am simply using this as an example of light which is different than pioneer understanding, but it is light that does not contradict the original truths, but no longer applies time.

A pogányok „idejei” többes számban áll, és azt a két időszakot jelölik, amely alatt mind a szó szerinti, mind a lelki Izráel eltapostatott. E két eltaposás közül az utolsó, amikor a pogányságot a pápaság követte, 1798-ban ért véget. Bármit is állítsanak, a „pogányok idejei” 1798-ban, az első angyal megérkezésével végződtek. Jánosnak 1798-ban kellett megkezdenie a mérést, és semmivel sem korábban. Ő 1844 történelmébe helyeztetett, így annak az időszaknak az elhagyása, amely 1798-ban végződött, az udvar elhagyását jelentette; és ekként feltárul az a negyvenhat év, amely alatt a Millerita templom felépíttetett a Szövetség Követe által. Számos kapcsolódó igazság származik ebből az alkalmazásból, de én ezt csupán példaként használom olyan világosságra, amely eltér az úttörők felfogásától, mégis olyan világosság, amely nem mond ellent az eredeti igazságoknak, csupán többé nem alkalmaz idői meghatározást.

That particular truth was recognized before 9/11, but was really established deeply post-9/11. The truth of John measuring the temple cannot be separated from the seven thunders, for it is the very same passage. There is a truth about the application of the seven thunders that was sealed up until the period where the “wonders” of Daniel chapter twelve are accomplished. The application of the “seven thunders” that was unsealed post-July 2023 aligns perfectly, or should I say it complements the three verses of Daniel twelve in a profound way.

Ezt a konkrét igazságot már 9/11 előtt felismerték, de valójában 9/11 után rögzült mélyen. Az a igazság, hogy János megméri a templomot, nem választható el a hét mennydörgéstől, mert ugyanarról az igeszakaszról van szó. Van egy igazság a hét mennydörgés alkalmazásáról, amely le volt pecsételve addig az időszakig, amikor Dániel tizenkettedik fejezetének „csodái” beteljesednek. A „hét mennydörgés” azon alkalmazása, amely 2023 júliusa után feloldatott, tökéletesen egybeesik — vagy mondhatnám úgy is, hogy mélységes módon kiegészíti — Dániel tizenkettedik fejezetének három versét.

Sister White employs the word complement, not the word compliment to describe the relation of the books of Daniel and Revelation. Complement, which means “to bring to perfection,” is what the two prophetic books do for one another. The seven thunders, when unsealed in Daniel chapter twelve post-July 2023, bring the message therein to perfection. What opens up the seven thunders is the principle of alpha and omega in conjunction with the structure of truth.

White testvérnő a complement szót használja, nem a compliment szót, Dániel és a Jelenések könyve közötti kapcsolat leírására. A complement, amelynek jelentése: „tökéletességre vinni”, pontosan azt fejezi ki, amit e két prófétai könyv egymásért tesz. A hét mennydörgés, amikor Dániel könyvének tizenkettedik fejezetében 2023 júliusa után felnyittatik, az ott foglalt üzenetet tökéletességre viszi. Ami feltárja a hét mennydörgést, az az alfa és ómega elve az igazság szerkezetével összefüggésben.

The “times” of the Gentiles was fulfilled in 1798, and represents two periods’ of 1260 years when paganism and then papalism trampled down the sanctuary and the host. When measuring the temple, we are to leave off the courtyard, and the courtyard stretches to 1798, but post-1844, time is no longer. Today the 1260 years simply represent a period of time that identifies the distinction between the temple and the courtyard. For this reason, from July 18, 2020 unto July of 2023 the trampling down was accomplished. To measure the temple today, in conjunction with the seven thunders that represent a delineation of events that transpired under the first and second angels’ messages, is the work assigned to John. “Our great work” is to “combine” the messages of the three angels, thus identifying a prophetic work that had not been done in prior covenant history, and is very rarely done even now. When we leave off the courtyard representing the times of the Gentiles, we are leaving off the 1260 years of papal persecution that ended at the time of the end in 1798.

A pogányok „ideje” 1798-ban teljesedett be, és két 1260 éves időszakot jelképez, amikor előbb a pogányság, majd a pápaság taposta el a szentélyt és a sereget. Amikor a templomot mérjük, az udvart ki kell hagynunk, és az udvar 1798-ig terjed, ám 1844 után többé nincs idő. Ma az 1260 év egyszerűen egy olyan időszakot jelképez, amely azonosítja a templom és az udvar közötti különbségtételt. Ezért 2020. július 18-tól 2023 júliusáig a letaposás végbement. A templom mérése ma, összhangban a hét mennydörgéssel, amelyek azon események körülhatárolását jelképezik, amelyek az első és a második angyal üzenete alatt történtek, az a munka, amely Jánosra bízatott. „Nagy munkánk” az, hogy „egyesítsük” a három angyal üzeneteit, ezáltal azonosítva egy olyan prófétai munkát, amely a szövetségtörténet korábbi szakaszaiban nem lett elvégezve, és még most is igen ritkán történik meg. Amikor elhagyjuk az udvart, amely a pogányok idejét jelképezi, akkor a pápai üldözés 1260 évét hagyjuk el, amely 1798-ban, a vég idején ért véget.

The temple that was erected over forty-six years in Millerite history identifies a temple that is erected from July of 2023, until just before the Sunday law. That history is the period of the seven thunders “future events,” that “will be”, not might be, “disclosed in their order.”

A negyvenhat év alatt felépített templom a millerita történelemben egy olyan templomot azonosít, amely 2023 júliusától egészen közvetlenül a vasárnaptörvény előttig épül. Ez a történelem a hét mennydörgés „eljövendő eseményeinek” időszaka, amelyek „sorrendjükben” fognak — nem csupán talán fognak — „feltárulni”.

When we combine the history of the first angel, with that of the second, we find the history begins with an alpha disappointment and ends with an omega disappointment. When we align the prophetic waymarks in the history of the first angel from 1840 unto April 19, 1844, with the waymarks of the second angel who arrived at that time and continued until the arrival of the third on October 22, 1844—we have two periods that both begin and end with the arrival of an angel. The history of the first unto the second illustrates the history of the second to the third.

Amikor az első angyal történetét összekapcsoljuk a másodikéval, azt találjuk, hogy a történet egy alfa-csalódással kezdődik, és egy ómega-csalódással végződik. Amikor az első angyal történetének prófétai útjelzőit 1840-től 1844. április 19-éig egybevetjük a második angyal útjelzőivel, aki abban az időben érkezett, és a harmadik 1844. október 22-i megérkezéséig folytatódott — két olyan időszakot kapunk, amelyek egyaránt egy angyal megérkezésével kezdődnek és végződnek. Az elsőtől a másodikig terjedő történet szemlélteti a másodiktól a harmadikig terjedő történetet.

A prophetic witness that this is a valid application is found in the alpha and omega of the application. Two parallel lines applied together and the beginning and the ending of both lines identifies the arrival of an angel. Then when they are combined line upon line together into one line, the beginning marks the first disappointment and the ending marks the great disappointment. A further proof is found in the principles of alpha and omega that identifies the end as greater than the beginning. An alpha disappointment that ends with the great omega disappointment identifies the lesser and greater element of alpha and omega.

Prófétai tanúsága annak, hogy ez érvényes alkalmazás, az alkalmazás alfájában és ómegájában található. Két, egymással párhuzamosan alkalmazott vonal, valamint mindkét vonal kezdete és vége egy angyal megérkezését azonosítja. Azután, amikor e vonalak sort sorra együtt egyetlen vonallá egyesülnek, a kezdet az első csalódást jelöli, a vég pedig a nagy csalódást. További bizonyíték az alfa és ómega azon elveiben található, amelyek azt azonosítják, hogy a vég nagyobb a kezdetnél. Az az alfa-csalódás, amely a nagy ómega-csalódással végződik, az alfa és ómega kisebb és nagyobb elemét azonosítja.

When we begin at April 19, 1844, (the arrival of the second angel that leads to the arrival of the third on October 22, 1844); and we then also begin the second line on August 11, 1840, which ends at April 19, 1844, we find the disappointment of April 19, 1844 is both the alpha and omega of the prophetic line which is produced by combining the prophetic line of the first and second angels.

Amikor 1844. április 19-étől kezdünk (a második angyal megérkezésétől, amely elvezet a harmadik megérkezéséhez 1844. október 22-én); és ezután a második vonalat is 1840. augusztus 11-én kezdjük, amely 1844. április 19-én ér véget, azt találjuk, hogy az 1844. április 19-i csalódás egyszerre alfa és ómega annak a prófétai vonalnak, amely az első és a második angyal prófétai vonalának egyesítéséből jön létre.

At the end of the period, you have the third angel arriving along with the second angel, thus typifying 9/11, and the two voices of the mighty angel of Revelation chapter eighteen. The two voices are both the second and third angel’s messages, and those two angels touched each other on October 22, 1844, and they meet again when the two histories are brought together line upon line. Brought together in this fashion they represent the history of the first disappointment unto the great disappointment, and the waymark in the middle of that history in the time of the Millerites was the Exeter camp meeting where two classes of worshippers were manifested, representing the rebellion of the foolish virgins in the parable, and identifying the middle waymark as rebellion.

Az időszak végén a harmadik angyal a második angyallal együtt érkezik meg, ily módon előképezve 9/11-et és a Jelenések 18. fejezetében szereplő hatalmas angyal két hangját. A két hang a második és a harmadik angyal üzenete egyaránt, és e két angyal 1844. október 22-én érintette egymást, majd ismét találkoznak, amikor a két történet sort sorra egymás mellé kerül. Ily módon összekapcsolva az első csalódástól a nagy csalódásig terjedő történelmet ábrázolják, és e történelem középső jelzőpontja a milleriták idejében az exeteri táborgyűlés volt, ahol az imádók két osztálya nyilvánult meg, a példázatban szereplő balga szüzek lázadását jelképezve, és a középső jelzőpontot lázadásként azonosítva.

The seven thunders represent the history of the first and second angel’s messages combined line upon line, which then identifies a history from the first disappointment to the great disappointment in the history of the one-hundred and forty-four thousand. The understanding of what that history represents prophetically aligns identically with the message represented in Daniel twelve as being sealed up until the time of the end.

A hét mennydörgés az első és a második angyal üzenetének együttes történetét jelképezi, sorról sorra, ami azután az első csalódástól a nagy csalódásig terjedő történelmet azonosítja a száznegyvennégyezer történetében. Annak megértése, hogy ez a történelem prófétikusan mit ábrázol, teljesen azonos azzal az üzenettel, amelyet Dániel tizenkettő úgy mutat be, mint amely bepecsételve marad a vég idejéig.

We will continue this study in the next article, but I will leave the portion of Daniels last vision which only addresses Daniel’s illustration of God’s people in the latter days. Note in the context of the rule of first mention, that in verse one Daniel is in a class who understands the vision. The first thing mentioned in the vision is an illustration of Daniel as the wise who understand, and the last nine verses are all about the wise who understand on the twenty-second day.

E tanulmányt a következő cikkben folytatjuk, de itt meghagyom Dániel utolsó látomásának azt a részét, amely kizárólag Dániel szemléltetésével foglalkozik Isten népéről az utolsó napokban. Figyeljük meg az első említés szabályának összefüggésében, hogy az első versben Dániel azoknak az osztályába tartozik, akik megértik a látomást. A látomásban elsőként az kerül említésre, hogy Dániel a bölcseket szemlélteti, akik értik azt, és az utolsó kilenc vers teljes egészében a huszonkettedik napon élő, értő bölcsekről szól.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision.

> Círusnak, Perzsia királyának harmadik esztendejében kijelentetett egy dolog Dánielnek, akinek neve Baltazár volt; és a dolog igaz volt, de a rendelt idő hosszú; és megértette a dolgot, és értelme volt a látomás felől.

> In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all, till three whole weeks were fulfilled. And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel; Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold

> Azokban a napokban én, Dániel, három teljes hétig gyászoltam. Kívánatos kenyeret nem ettem, hús és bor sem jutott a számba, és egyáltalán nem kentem meg magamat, míg a három teljes hét el nem telt. Az első hónap huszonnegyedik napján pedig, amikor a nagy folyam, vagyis a Hiddekel partján voltam, felemeltem szemeimet, és láttam, és íme,

> a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude.

> egy bizonyos férfi gyolcsba volt öltözve, derekát Úfáz finom aranyával övezték körül; teste olyan volt, mint a krizolit, arca olyan, mint a villámlás megjelenése, szemei mint a tűz fáklyái, karjai és lábai színükben olyanok, mint a fényesre csiszolt érc, és beszédének hangja olyan, mint a sokaság zúgása.

> And I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore I was left alone, and saw this great vision, and there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength.

> És egyedül én, Dániel, láttam a látomást; mert a férfiak, akik velem voltak, nem látták a látomást; hanem nagy rettegés szállta meg őket, úgyhogy elfutottak, hogy elrejtőzzenek. Ezért egyedül maradtam, és láttam ezt a nagy látomást, és semmi erő nem maradt bennem; mert épségem romlássá változott bennem, és semmi erőm nem maradt.

> Yet heard I the voice of his words: and when I heard the voice of his words, then was I in a deep sleep on my face, and my face toward the ground. And, behold, an hand touched me, which set me upon my knees and upon the palms of my hands. And he said unto me,

> És hallám az ő beszédének szavát; és mikor hallám az ő beszédének szavát, mély álomba estem arccal a földre, arcommal a föld felé. És ímé, egy kéz illetett engem, és térdeimre, valamint kezeim tenyereire emelt engem. És monda nékem,

> O Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright: for unto thee am I now sent.

> Ó, Dániel, igen szeretett férfiú, értsd meg a szavakat, amelyeket szólok néked, és állj fel egyenesen, mert most hozzád küldettem.

> And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Then said he unto me,

> És amikor e szót szólotta hozzám, reszketve megálltam. Akkor ezt mondta nekem:

> Fear not, Daniel: for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words. But the prince of the kingdom of Persia withstood me one and twenty days: but, lo, Michael, one of the chief princes, came to help me; and I remained there with the kings of Persia.

> Ne félj, Dániel, mert az első naptól fogva, hogy szívedet arra adtad, hogy megérts, és megalázd magadat Istened előtt, meghallgattattak a te beszédeid, és én a te beszédeid miatt jöttem. De Perzsia országa fejedelme ellenem állott huszonegy napig; de ímé, Mihály, az előkelő fejedelmek egyike, segítségemre jött; és én ott maradtam Perzsia királyainál.

> Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days.

> Most azért jöttem, hogy megértsem veled, mi fog népeddel történni a végső napokban; mert a látomás még sok napra szól.

> And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips: then I opened my mouth, and spake, and said unto him that stood before me,

> És amikor ilyen szavakat szólt hozzám, arcomat a föld felé fordítottam, és megnémultam. És íme, valaki, aki hasonló volt az emberek fiaihoz, megérintette ajkaimat; akkor megnyitottam számat, szóltam, és ezt mondtam annak, aki előttem állt:

> O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. For how can the servant of this my lord talk with this my lord?

> Ó, uram, e látomás miatt kínjaim reám törtek, és semmi erőm sem maradt. Mert miképpen szólhatna e szolgád az én urammal?

> for as for me, straightway there remained no strength in me, neither is there breath left in me. Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me, And said,

> mert ami magam azonnal minden erőmet elvesztettem, és lélegzet sem maradt bennem. Ekkor ismét odajött valaki, aki olyan volt, mint egy emberi alak, megérintett engem, és megerősített, és ezt mondta,

> O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me. …

> Ó, te felettébb szeretett férfiú, ne félj: békesség neked; légy erős, igen, légy erős. És amikor szólt hozzám, megerősödtem, és ezt mondtam: Szóljon az én uram; mert megerősítettél engem. …

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased.

> Te pedig, Dániel, zárd be e szavakat, és pecsételd le e könyvet egészen a vég idejéig: sokan ide-oda futkosnak majd, és megnövekedik az ismeret.

> Then I Daniel looked, and, behold, there stood other two, the one on this side of the bank of the river, and the other on that side of the bank of the river. And one said to the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, How long shall it be to the end of these wonders?

> Azután én, Dániel, odanéztem, és íme, még két másik állott ott, egyik a folyó partjának innenső oldalán, a másik pedig a folyó partjának túlsó oldalán. És az egyik így szólt a gyolcsba öltözött férfihoz, aki a folyó vizei fölött volt: Meddig tart még e csodálatos dolgok vége?

> And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished.

> És hallám a gyolcsba öltözött férfiút, aki a folyó vizei fölött vala, amint felemelé jobb kezét és bal kezét az égre, és megesküvék az örökké élőre, hogy ideje, idők és fél idő múltán; és amikor teljessé teszi a szent nép erejének szétszóratását, mindezek beteljesednek.

> And I heard, but I understood not: then said I, O my Lord, what shall be the end of these things?

> És hallottam, de nem értettem; akkor ezt mondtam: Ó, Uram, mi lesz ezeknek a dolgoknak a vége?

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand.

> És ezt mondta: Menj el, Dániel, mert ezek a beszédek be vannak zárva és le vannak pecsételve a vég idejéig. Sokan megtisztulnak, megfehérednek és megpróbáltatnak; de a gonoszok gonoszul cselekszenek, és a gonoszok közül senki sem érti meg; az értelmesek azonban megértik.

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days.

> És attól az időtől fogva, hogy a mindennapi áldozatot megszüntetik, és felállítják a pusztító utálatosságot, ezerkétszázkilencven nap lesz.

> Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days.

> Boldog, aki vár, és megéri az ezerháromszázharmincöt napot.

> But go thou thy way till the end be: for thou shalt rest, and stand in thy lot at the end of the days. Daniel 10:1–18; 12:4–13.

> Te pedig menj a te utadon mindvégig; mert megnyugszol, és a napok végén a te osztályrészedben állasz majd. Dániel 10:1–18; 12:4–13.

Back to Articles