Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Four

Dániel könyve – Hetvennegyedik szám

Unveiling the Prophetic Puzzle: Ezekiel’s Abominations, the Last Day Church, and the Mark of the Beast

A prófétai kirakós feltárása: Ezékiel utálatosságai, az utolsó napok egyháza és a fenevad bélyege

Author

Jeff Pippenger

Published

February 7, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The four abominations of Ezekiel chapter eight, lead to the leadership of God’s last day Laodicean church bowing down to the sun, and thus receiving the mark of the beast. The next chapter, which is the same vision, illustrates those in God’s last day church who receive the seal of God. Sister White informs us the sealing of Ezekiel chapter nine, is the same as the sealing represented in Revelation chapter seven. God judges a nation in its third and fourth generation, and the four abominations of Ezekiel identify the four generations of rebellion that began in 1863, when Laodicean Adventism introduced a counterfeit of the two tables of Habakkuk which had been given as a symbol of the covenant relationship between God and His people, just as the two tables of the Ten Commandments had been given at the beginning of ancient Israel.

Ezékiel nyolcadik fejezetének négy utálatossága oda vezet, hogy Isten végidei laodiceai egyházának vezetősége leborul a nap előtt, és így felveszi a fenevad bélyegét. A következő fejezet, amely ugyanannak a látomásnak a része, azokat szemlélteti Isten végidei egyházában, akik megkapják Isten pecsétjét. White testvérnő arról tájékoztat bennünket, hogy az Ezékiel kilencedik fejezetében szereplő megpecsételés ugyanaz, mint a Jelenések hetedik fejezetében ábrázolt megpecsételés. Isten egy nemzetet a harmadik és negyedik nemzedékében ítél meg, és Ezékiel négy utálatossága az 1863-ban kezdődött lázadás négy nemzedékét azonosítja, amikor a laodiceai adventizmus bevezetett egy hamisítványát Habakuk két táblájának, amelyek Isten és népe közötti szövetségi kapcsolat jelképeként adattak, miként a Tízparancsolat két táblája is az ősi Izráel kezdetén adatott.

Aaron’s golden calf, was a counterfeit image, the symbol of rebellion that was manifested just as God was producing the two tables that represent a genuine image of jealousy. Aaron’s golden calf typified the counterfeit 1863 chart, which had removed the “seven times,” of Leviticus twenty-six from the message along with other time-prophecies. Thus, Laodicean Adventism set up an image of jealousy in the very beginning of its history, as Aaron had done in the beginning history of ancient Israel, and as Jeroboam had done in the beginning history of the northern kingdom of Ephraim.

Áron aranyborjúja hamisított képmás volt, a lázadás jelképe, amely éppen akkor nyilvánult meg, amikor Isten a két kőtáblát készítette, amelyek a féltékenység valódi képmását képviselik. Áron aranyborja az 1863-as hamisított ábrát jelképezte, amely eltávolította a „hétszeres” időszakot Mózes harmadik könyve huszonhatodik fejezetéből az üzenetből, más időpróféciákkal együtt. Így a laodíceai adventizmus történelmének legkezdetén felállította a féltékenység képmását, amint Áron is tette az ősi Izráel korai történetében, és amint Jeroboám is tette Efraim északi királyságának kezdeti történetében.

The “seven times,” of Leviticus twenty-six was the first prophecy of time which Miller was led to understand, and it was the first jewel of prophetic time set aside in the rebellion of 1863. 1863 marked the beginning of the covering up of the jewels of Miller’s dream and the introduction of counterfeit jewels and coins. The “seven times,” was the cornerstone that the builders rejected. In 1863 it was those who had been the builders of the Millerite temple that set aside the cornerstone of the “seven times,” but in the last days that stone is now the head of the corner. That stone represented the Rock of Ages, and it also was represented by the day which the Lord had made, for it was a symbol of the sabbath rest for the land. In 1844, Millerite Adventism rebuked Jeroboam’s false system of worship, and separated from “the assembly of mockers” who had “rejoiced” over the first disappointment.

A 3Mózes huszonhatodik fejezetének „hét ideje” volt az első idői prófécia, amelyet Miller megértésre kapott, és ez volt a prófétai idő első drágaköve, amelyet az 1863-as lázadásban félretettek. 1863 jelentette Miller álmának drágakövei elfedésének kezdetét, valamint a hamis drágakövek és érmék bevezetését. A „hét idő” volt az a szegletkő, amelyet az építők megvetettek. 1863-ban azok tették félre a „hét idő” szegletkövét, akik korábban a millerita templom építői voltak, de az utolsó napokban ez a kő immár a szegelet fejévé lett. Ez a kő az Örökkévaló Sziklát jelképezte, és azt a napot is jelképezte, amelyet az Úr szerzett, mert a föld számára a szombati nyugalom jelképe volt. 1844-ben a millerita adventizmus megfeddte Jeroboám hamis istentiszteleti rendszerét, és elkülönült „a csúfolódók gyülekezetétől”, akik „örvendeztek” az első csalódás fölött.

The builders were instructed to never return to “the assembly of mockers,” as the Judean prophet had been instructed to return to Jerusalem by a different path than what had led him to 1844. The path that had led him to 1844, was the path he had come out of, which was Protestantism, and in that history Protestantism had become apostate Protestantism. The builders were commanded to never return to “the assembly of mockers,” and they were instructed to not eat their food or drink their water. The builders had eaten the little book that was in the angel’s hand in 1840, and that food was sweet in their mouths.

Az építőket arra utasították, hogy soha ne térjenek vissza „a csúfolódók gyülekezetébe”, miként a júdeai prófétának is azt parancsolták, hogy más úton térjen vissza Jeruzsálembe, mint amelyen 1844-hez eljutott. Az az út, amely 1844-hez vezette, az volt az út, amelyből kijött, s ez a protestantizmus volt; és abban a történelemben a protestantizmus hitehagyott protestantizmussá lett. Az építőknek megparancsoltatott, hogy soha ne térjenek vissza „a csúfolódók gyülekezetébe”, és azt az utasítást kapták, hogy ne egyék ételüket, és ne igyák vizüket. Az építők 1840-ben megették a kis könyvet, amely az angyal kezében volt, és ez az eledel édes volt szájukban.

The eating and drinking of prophecy represents the methodology used to study the Bible. The Millerites were given a specific way to study God’s Word, and those rules produced a totally different biblical message than the theologians of apostate Protestantism and Catholicism produced with their corrupted methodology. The builders, who are also the Judean prophet, were not to return and eat or drink of the methodology of either apostate Protestantism or Catholicism. The Judean prophet did that very thing, thus identifying that Laodicean Adventism would do that very thing in 1863, for in 1863, they employed the theological arguments of apostate Protestantism to reject Miller’s application of the “seven times,” and thus set up Aaron’s and Jeroboam’s images of jealousy. The first generation of Laodicean Adventism had then begun.

A prófécia evése és ivása a Biblia tanulmányozására alkalmazott módszertant jelképezi. A milleriták Isten Igéjének tanulmányozására egy meghatározott eljárást kaptak, és ezek a szabályok a Biblia teljesen más üzenetét eredményezték, mint amelyet a hitehagyott protestantizmus és a katolicizmus teológusai megrontott módszertanuk révén létrehoztak. Az építőknek, akik egyben a júdeai prófétát is jelképezik, nem volt szabad visszatérniük, és sem a hitehagyott protestantizmus, sem a katolicizmus módszertanából enniük vagy inniuk. A júdeai próféta éppen ezt tette, s ezzel azonosítva, hogy a laodiceai adventizmus 1863-ban ugyanezt fogja tenni; mert 1863-ban a hitehagyott protestantizmus teológiai érveit alkalmazták, hogy elvessék Millernek a „hét idő” alkalmazását, és így felállítsák Áron és Jeroboám féltékenység képeit. Ekkor vette kezdetét a laodiceai adventizmus első nemzedéke.

After the prophet from Judea interacted with Jeroboam he started on his journey back to Judea, but he never made it. The prophet represents Laodicean Adventism, which, according to inspiration, arrived into the Millerite movement in 1856. Sister White never backed away from identifying Adventism as Laodicea, and there is no biblical evidence that Laodicea ever changes. There are individuals that leave their own personal Laodicean experience, but as a church Laodicea is to be spewed out of the mouth of the Lord, for Laodicea means “a people judged.” Adventism uses the definition to claim it represents the church that exists during the period of the judgment in the heavenly sanctuary. In their blindness they acknowledge the Investigative Judgment element of the meaning of Laodicea, but cannot see the Executive Judgment that is clearly represented in their name.

Miután a júdeai próféta kapcsolatba került Jeroboámmal, elindult vissza Júdeába, de soha nem érkezett meg. A próféta a laodiceai adventizmust jelképezi, amely az ihletett kijelentés szerint 1856-ban lépett be a millerita mozgalomba. White testvérnő soha nem hátrált meg attól, hogy az adventizmust Laodiceaként azonosítsa, és nincs semmiféle bibliai bizonyíték arra, hogy Laodicea valaha is megváltozna. Vannak egyének, akik elhagyják a maguk személyes laodiceai tapasztalatát, de mint egyház, Laodiceát ki kell vettetni az Úr szájából, mert Laodicea jelentése: „megítélt nép”. Az adventizmus ezt a meghatározást arra használja, hogy azt állítsa: azt az egyházat képviseli, amely a mennyei szentélyben folyó ítélet időszakában létezik. Vakságukban elismerik Laodicea jelentésének vizsgálati ítéletre vonatkozó elemét, de nem képesek meglátni a végrehajtó ítéletet, amely nevükben világosan kifejezésre jut.

> And unto the angel of the church of the Laodiceans write; These things saith the Amen, the faithful and true witness, the beginning of the creation of God; I know thy works, that thou art neither cold nor hot: I would thou wert cold or hot. So then because thou art lukewarm, and neither cold nor hot, I will spue thee out of my mouth. Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked. Revelation 3:14–17.

> A laodiceabeli gyülekezet angyalának pedig írd meg: Ezt mondja az Ámen, a hű és igaz tanú, Isten teremtésének kezdete: Tudom a te cselekedeteidet, hogy sem hideg nem vagy, sem hév; vajha hideg volnál vagy hév. Így mivel langymeleg vagy, és sem hideg, sem hév, kiköplek téged az én számból. Mivel ezt mondod: Gazdag vagyok, és meggazdagodtam, és semmire sincs szükségem; és nem tudod, hogy te vagy a nyomorult és a nyavalyás és szegény és vak és mezítelen. Jelenések 3:14–17.

The Judean prophet ends up buried with the false prophet who deceived him into eating his food and drinking his drink. They both end up in the same grave, and the lying prophet of Bethel (the counterfeit church), calls him brother when he dies.

A júdeai próféta végül együtt temettetik el azzal a hamis prófétával, aki megtévesztette őt, hogy egyék az ő ételéből és igyék az ő italából. Mindketten ugyanabba a sírba kerülnek, és a bételi hazug próféta (a hamis egyház) testvérének nevezi őt, amikor meghal.

> Now there dwelt an old prophet in Bethel; and his sons came and told him all the works that the man of God had done that day in Bethel: the words which he had spoken unto the king, them they told also to their father. And their father said unto them, What way went he? For his sons had seen what way the man of God went, which came from Judah. And he said unto his sons, Saddle me the ass. So they saddled him the ass: and he rode thereon, And went after the man of God, and found him sitting under an oak: and he said unto him, Art thou the man of God that camest from Judah? And he said, I am. Then he said unto him, Come home with me, and eat bread. And he said, I may not return with thee, nor go in with thee: neither will I eat bread nor drink water with thee in this place: For it was said to me by the word of the Lord, Thou shalt eat no bread nor drink water there, nor turn again to go by the way that thou camest. He said unto him, I am a prophet also as thou art; and an angel spake unto me by the word of the Lord, saying, Bring him back with thee into thine house, that he may eat bread and drink water. But he lied unto him. So he went back with him, and did eat bread in his house, and drank water. And it came to pass, as they sat at the table, that the word of the Lord came unto the prophet that brought him back: And he cried unto the man of God that came from Judah, saying, Thus saith the Lord, Forasmuch as thou hast disobeyed the mouth of the Lord, and hast not kept the commandment which the Lord thy God commanded thee, But camest back, and hast eaten bread and drunk water in the place, of the which the Lord did say to thee, Eat no bread, and drink no water; thy carcase shall not come unto the sepulchre of thy fathers. 1 Kings 13:11–22.

> Ekkor egy öreg próféta lakott Béthelben; és fiai odamentek hozzá, és elbeszélték neki mindazokat a dolgokat, amelyeket az Isten embere azon a napon Béthelben cselekedett; azokat a szavakat is, amelyeket a királynak mondott, szintén elmondták atyjuknak. És atyjuk ezt mondta nekik: Melyik úton ment el? Mert fiai látták, melyik úton ment az Isten embere, aki Júdából jött. És ő így szólt fiaihoz: Nyergeljétek fel nekem a szamarat. Felnyergelték tehát neki a szamarat, és ő felült rá, és az Isten embere után ment, és rátalált, amint egy tölgyfa alatt ült; és így szólt hozzá: Te vagy-é az Isten embere, aki Júdából jött? Ő pedig azt mondta: Én vagyok. Akkor így szólt hozzá: Jöjj haza velem, és egyél kenyeret. Ő pedig azt mondta: Nem térhetek vissza veled, és nem mehetek be hozzád; kenyeret sem eszem, vizet sem iszom veled ezen a helyen: mert az Úr beszéde által azt a parancsot kaptam: Ne egyél ott kenyeret, és ne igyál vizet, és ne térj vissza azon az úton, amelyen jöttél. Ő azt mondta neki: Én is próféta vagyok, mint te; és egy angyal szólt hozzám az Úr beszéde által, ezt mondván: Hozd vissza őt magaddal a házadba, hogy kenyeret egyék és vizet igyék. De hazudott neki. Így hát visszatért vele, és kenyeret evett a házában, és vizet ivott. És lőn, miközben az asztalnál ültek, hogy az Úr beszéde eljött a prófétához, aki őt visszahozta; és felkiáltott az Isten emberéhez, aki Júdából jött, ezt mondván: Így szól az Úr: Mivelhogy ellenszegültél az Úr szájának, és nem tartottad meg a parancsolatot, amelyet az Úr, a te Istened parancsolt neked, hanem visszatértél, és kenyeret ettél és vizet ittál azon a helyen, amelyről azt mondta neked az Úr: Ne egyél kenyeret, és ne igyál vizet; a te holttested nem jut atyáid sírjába. 1Királyok 13:11–22.

The second angel’s message in the summer of 1844, consisted of identifying that the Protestant churches had fallen and become the daughters of Catholicism. Millerite Adventism had called men and women to leave those denominations for to stay in them meant spiritual and eternal death. The lying prophet of Bethel represents the religious system instituted in Bethel by Jeroboam. It was a system that set up an image to the beast, and the beast that was copied is the beast of Catholicism. The Protestants continued to identify themselves as Protestants, but they also continued to observe the day of the sun as the day of worship which is the mark of Catholicism’s authority.

A második angyal üzenete 1844 nyarán abból állt, hogy azonosította: a protestáns egyházak elbuktak, és a katolicizmus leányaivá lettek. A millerita adventizmus férfiakat és nőket hívott ki e felekezetekből, mert azokban maradni lelki és örök halált jelentett. Bétel hazug prófétája azt a vallási rendszert jelképezi, amelyet Jeroboám alapított Bételben. Olyan rendszer volt ez, amely képet állított a fenevadnak, és a lemásolt fenevad a katolicizmus fenevada. A protestánsok továbbra is protestánsokként azonosították magukat, de továbbra is a Nap napját tartották meg az istentisztelet napjaként, amely a katolicizmus tekintélyének jele.

The Protestants claim to be Protestants, though the only definition of Protestant is to protest Rome, and in so doing their profession is an image of the Roman church, for she professes to be a Christian institution, though she has no biblical justification for the claim. Her claim is based upon the empty authority of tradition and custom, which is the same false authority Protestantism employs as they claim to be Protestants. It is the same logic that had blinded Seventh-day Adventists to believe that as Laodiceans, they are still in a secure covenant relationship. It is the same false authority that ancient Israel proclaimed when they stated, “The temple of the Lord, the temple of the Lord are we.”

A protestánsok azt állítják magukról, hogy protestánsok, noha a protestáns egyetlen meghatározása az, hogy tiltakozik Róma ellen; s ekképpen hitvallásuk a római egyház képmása, mert az is keresztény intézménynek vallja magát, jóllehet állításának nincs bibliai igazolása. Ezt az igényét a hagyomány és a szokás üres tekintélyére alapozza, ugyanarra a hamis tekintélyre, amelyet a protestantizmus is alkalmaz, amikor azt állítja magáról, hogy protestáns. Ugyanez az okoskodás vakította meg a hetednapi adventistákat is arra, hogy elhiggyék: laodiceaiakként még mindig biztonságos szövetségi kapcsolatban állnak. Ugyanez a hamis tekintély volt az is, amelyet az ősi Izráel hirdetett, amikor ezt mondta: „Az Úr temploma, az Úr temploma vagyunk mi.”

> “The warning was not heeded by the Jewish people. They forgot God, and lost sight of their high privilege as His representatives. The blessings they had received brought no blessing to the world. All their advantages were appropriated for their own glorification. They robbed God of the service He required of them, and they robbed their fellow men of religious guidance and a holy example. Like the inhabitants of the antediluvian world, they followed out every imagination of their evil hearts. Thus they made sacred things appear a farce, saying, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord, are these’ (Jeremiah 7:4), while at the same time they were misrepresenting God’s character, dishonoring His name, and polluting His sanctuary.

> A zsidó nép nem fogadta meg a figyelmeztetést. Elfeledkeztek Istenről, és szem elől tévesztették azt a magasztos kiváltságot, hogy az Ő képviselői legyenek. Az áldások, amelyeket kaptak, semmiféle áldást nem hoztak a világnak. Minden előnyüket a maguk megdicsőítésére sajátították ki. Megfosztották Istent attól a szolgálattól, amelyet megkövetelt tőlük, és embertársaikat is megfosztották a vallásos útmutatástól és a szent példától. Az özönvíz előtti világ lakóihoz hasonlóan gonosz szívük minden képzelgését követték. Így a szent dolgokat nevetség tárgyává tették, ezt mondván: „Az Úr temploma, az Úr temploma, az Úr temploma ezek” (Jeremiás 7:4), miközben ugyanakkor hamisan tüntették fel Isten jellemét, meggyalázták az Ő nevét, és beszennyezték az Ő szentélyét.

> “The husbandmen who had been placed in charge of the Lord’s vineyard were untrue to their trust. The priests and teachers were not faithful instructors of the people. They did not keep before them the goodness and mercy of God and His claim to their love and service. These husbandmen sought their own glory. They desired to appropriate the fruits of the vineyard. It was their study to attract attention and homage to themselves.” Christ’s Object Lessons, 292.

> „A szőlőművesek, akikre az Úr szőlőjének gondját bízták, hűtlenek voltak a rájuk bízott megbízatáshoz. A papok és tanítók nem voltak hűséges oktatói a népnek. Nem tartották folyamatosan szemük előtt Isten jóságát és irgalmát, sem azt az igényét, hogy szeressék és szolgálják Őt. Ezek a szőlőművesek a maguk dicsőségét keresték. A szőlő gyümölcseit maguknak akarták tulajdonítani. Arra törekedtek, hogy magukra vonják a figyelmet és a hódolatot.” Krisztus példázatai, 292.

In 1863 the movement of the Millerites ended, but it had ceased to be a movement of Philadelphians in 1856. The rejection of the message of Moses (the “seven times”), that was presented by Elijah (William Miller) was rejected, and the rejection was based upon the methodology of the lying prophet of Bethel. 1863 was the end of sixty-five years that had began in 1798, and was the end of the prophecy of Isaiah chapter seven.

1863-ban a milleriták mozgalma véget ért, ám 1856-ban már megszűnt filadelfiaiak mozgalma lenni. Mózes üzenetének (a „hét időnek”), amelyet Illés (William Miller) hirdetett, elutasítása bekövetkezett, és ez az elutasítás a bételi hazug próféta módszertanán alapult. 1863 annak a hatvanöt évnek a vége volt, amely 1798-ban kezdődött, és Ésaiás hetedik fejezetének próféciája végéhez ért.

> And it came to pass in the days of Ahaz the son of Jotham, the son of Uzziah, king of Judah, that Rezin the king of Syria, and Pekah the son of Remaliah, king of Israel, went up toward Jerusalem to war against it, but could not prevail against it. And it was told the house of David, saying, Syria is confederate with Ephraim. And his heart was moved, and the heart of his people, as the trees of the wood are moved with the wind. Then said the Lord unto Isaiah, Go forth now to meet Ahaz, thou, and Shearjashub thy son, at the end of the conduit of the upper pool in the highway of the fuller’s field; And say unto him, Take heed, and be quiet; fear not, neither be fainthearted for the two tails of these smoking firebrands, for the fierce anger of Rezin with Syria, and of the son of Remaliah. Because Syria, Ephraim, and the son of Remaliah, have taken evil counsel against thee, saying, Let us go up against Judah, and vex it, and let us make a breach therein for us, and set a king in the midst of it, even the son of Tabeal: Thus saith the Lord God, It shall not stand, neither shall it come to pass. For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:1–9.

> És lőn Jótám fiának, Uzziás fiának, Áháznak, Júda királyának napjaiban, hogy Recin, Szíria királya, és Pekah, Remáljá fia, Izráel királya felvonult Jeruzsálem ellen, hogy hadakozzék ellene, de nem tudta bevenni azt. És hírül adták Dávid házának, mondván: Szíria Efraimmal szövetkezett. És megremegett az ő szíve és népének szíve, amint az erdő fái megremegnek a széltől. Akkor monda az Úr Ésaiásnak: Menj ki most Áház elé, te és Seár-Jásub, a te fiad, a felső tó vízvezetékének végéhez, a ruhafestő mezejének útjára; És mondd neki: Vigyázz, és maradj csendben; ne félj, és meg ne lágyuljon a szíved e két füstölgő üszökdarab miatt, Recinnek és Szíriának, valamint Remáljá fiának izzó haragja miatt. Mivel Szíria, Efraim és Remáljá fia gonosz tanácsot tartott ellened, mondván: Vonuljunk fel Júda ellen, törjünk rá, szakítsuk fel magunknak, és állítsunk királyt közepette, Tabeál fiát: Így szól az Úr Isten: Nem áll meg, és nem lesz meg. Mert Szíria feje Damaszkusz, és Damaszkusz feje Recin; és hatvanöt esztendő múltán Efraim összetöretik, úgyhogy nem lesz többé nép. És Efraim feje Samária, és Samária feje Remáljá fia. Ha nem hisztek, bizony nem maradtok meg. Ésaiás 7:1–9.

The sixty-five-year prophecy of verse eight, identifies that “within” the period of sixty-five years the northern kingdom of the ten tribes would be taken into captivity. The vision was recorded in the year 742 BC, and nineteen years later in 723 BC, Ephraim was scattered and taken into captivity by the Assyrians. In 677 BC, at the end of the sixty-five years king Manasseh was captured and carried into Babylon. The starting point in 742 BC, marks a civil war between the northern kingdom and the southern kingdoms of Israel, just as 1863, marks the very center of the Civil War in the United States between the North and South. The prophecy was proclaimed by Isaiah in the literal glorious land (Judah), and the prophecy of 1863 was fulfilled in the spiritual glorious land (the United States).

A nyolcadik vers hatvanöt éves próféciája arra mutat rá, hogy a hatvanöt év időszakán „belül” az északi királyságot, a tíz törzset fogságba viszik. A látomás feljegyzésére Kr. e. 742-ben került sor, és tizenkilenc évvel később, Kr. e. 723-ban Efraimot szétszórták, és az asszírok fogságba vitték. Kr. e. 677-ben, a hatvanöt év végén, Manassé királyt elfogták és Babilonba hurcolták. A Kr. e. 742-es kiindulópont polgárháborút jelez Izrael északi királysága és a déli királyságok között, miként 1863 is az Egyesült Államok észak és dél közötti polgárháborújának éppen a középpontját jelöli. A próféciát Ézsaiás a szó szerinti dicsőséges földön (Júda) hirdette ki, és az 1863-ra vonatkozó prófécia a lelki dicsőséges földön (az Egyesült Államokban) teljesedett be.

There are three waymarks within the sixty-five-year prophecy. The civil war of 742 BC, is followed in nineteen years by the scattering of the northern kingdom, in 723 BC. At the end of the sixty-five years the southern kingdom was scattered. The prophecy, including its beginning and ending, represents both “indignations” of God against the northern and southern kingdoms, and those two indignations are preceded by nineteen years at their starting points, and then followed by another nineteen years that follow their fulfillments.

A hatvanöt éves prófécián belül három határjelzés található. A Kr. e. 742-es polgárháborút tizenkilenc évvel később az északi királyság szétszóratása követi, Kr. e. 723-ban. A hatvanöt év végén a déli királyság is szétszóratott. A prófécia, beleértve kezdetét és végét is, Isten mindkét „haragját” jelképezi az északi és a déli királyság ellen, és e két haragot kiindulópontjuknál tizenkilenc év előzi meg, majd beteljesedésüket újabb tizenkilenc év követi.

The entire chiastic structure identifies a period of civil war between north and south that marks the beginning and ending. In the midst of the beginning and ending the two antagonists of the civil war were both carried into slavery, and in the sixty-five years that they are gathered out of their mutually scattered condition of slavery into one nation, they arrive at 1863, which is the date of the Emancipation Proclamation that freed the slaves. The prophecy of a civil war in literal Judah concludes at the civil war in spiritual Judah, for Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing, for He is Alpha and Omega.

A teljes chiastikus szerkezet az észak és dél közötti polgárháború időszakát jelöli meg, amely a kezdetet és a véget határozza meg. A kezdet és a vég között a polgárháború két ellenfele egyaránt fogságba vitetett, és ama hatvanöt év alatt, amely során kölcsönösen szétszórt szolgasági állapotukból egy nemzetté gyűjtetnek össze, eljutnak 1863-hoz, vagyis az Emancipációs Kiáltvány dátumához, amely felszabadította a rabszolgákat. A szó szerinti Júdában bekövetkező polgárháború próféciája a lelki Júdában bekövetkező polgárháborúban teljesedik ki, mert Jézus mindig egy dolog végét annak kezdetével szemlélteti, mert Ő az Alfa és az Omega.

The history of 1863 was represented by the history of 742 BC, when the prophet Isaiah, along with his son, delivered a message to the wicked king of Judah (Ahaz). 742 BC in the passage is represented by the testimony of king Ahaz, who was king of Judah and who had shut down God’s sanctuary service and had his high priest erect a model of a Syrian temple in the very precincts of God’s earthly sanctuary.

1863 történelmét Kr. e. 742 történelme jelképezte, amikor Ézsaiás próféta fiával együtt üzenetet vitt Júda gonosz királyának (Áháznak). A szakaszban Kr. e. 742-et Áház király bizonyságtétele szemlélteti, aki Júda királya volt, aki megszüntette Isten szentélyszolgálatát, és főpapjával egy szíriai templom mintáját állíttatta fel Isten földi szentélyének közvetlen körzetében.

In the history of wicked king Ahaz (marked as 742 BC by the prophecy of Isaiah), the leader of Jerusalem introduced the worship of paganism (Catholicism) into God’s church, just as Laodicean Adventism returned to the methodology of apostate Protestantism to discard the message of Moses that had been delivered by Elijah. In 742 BC, Isaiah confronted the wicked king of Judah at the end of the conduit of the upper pool, by the fuller’s field, and he brought his son with him when he did. His son’s name was a sign, and when the prophet from Judah confronted king Jeroboam, he also gave him a sign.

A gonosz Akház király történetében (amelyet Ézsaiás próféciája Kr. e. 742-re jelöl), Jeruzsálem vezetője bevezette Isten egyházába a pogányság (a katolicizmus) imádatát, miként a laodíceai adventizmus is visszatért a hitehagyott protestantizmus módszertanához, hogy elvesse Mózes üzenetét, amelyet Illés közvetített. Kr. e. 742-ben Ézsaiás szembeszállt Júda gonosz királyával a felső tó csatornájának végénél, a kalló mezeje mellett, és fiát is magával vitte, amikor ezt tette. Fiának neve jel volt, és amikor a Júdából való próféta szembeszállt Jeroboám királlyal, neki is adott egy jelet.

> Behold, I and the children whom the Lord hath given me are for signs and for wonders in Israel from the Lord of hosts, which dwelleth in mount Zion. Isaiah 8:18.

> Íme, én és a gyermekek, akiket nekem adott az Úr, jelekül és csodákul vagyunk Izráelben a Seregek Urától, aki a Sion hegyén lakozik. Ézsaiás 8:18.

The name of Isaiah’s son “Shearjashub,” means “a remnant shall return.” Those that “return” who make up the remnant, are those who wait for the Lord during the tarrying time.

Ézsaiás fiának neve, „Seár-Jásub”, azt jelenti: „a maradék visszatér”. Azok, akik „visszatérnek”, és akik a maradékot alkotják, azok, akik az Úrra várnak a késedelem idején.

> And I will wait upon the Lord, that hideth his face from the house of Jacob, and I will look for him. Behold, I and the children whom the Lord hath given me are for signs and for wonders in Israel from the Lord of hosts, which dwelleth in mount Zion. Isaiah 8:17, 18.

> És én az Urat várom, aki elrejtette orcáját Jákob házától, és benne reménykedem. Íme, én és a gyermekek, akiket az Úr adott nekem, jelekül és csodákul vagyunk Izráelben a Seregek Urától, aki a Sion hegyén lakozik. Ézsaiás 8:17, 18.

When Isaiah interacts with wicked king Ahaz in 742 BC, he represents those who have “waited,” for all the prophets are speaking of the last days, and those who “wait” in the last days are those who have suffered the first disappointment. Jeremiah thought God had lied, and withheld the rain, and Isaiah thinks God has hidden “his face from the house of Jacob,” but Isaiah determines that he will wait, and look for the Lord, which represents the “wise” during the tarrying time of the vision. Those that did return and separate the precious from the vile, who were to become God’s mouthpiece were sealed, and therefore contrasted with those who receive the mark of the beast.

Amikor Ézsaiás i. e. 742-ben kapcsolatba kerül a gonosz Akház királlyal, azokat képviseli, akik „vártak”, mert valamennyi próféta az utolsó napokról szól, és azok, akik az utolsó napokban „várnak”, azok, akik elszenvedték az első csalódást. Jeremiás úgy vélte, hogy Isten hazudott, és visszatartotta az esőt, Ézsaiás pedig úgy gondolja, hogy Isten elrejtette „orcáját Jákób házától”; Ézsaiás azonban elhatározza, hogy várni fog, és az Urat fogja keresni, ami a látomás késlekedésének idején a „bölcseket” jelképezi. Azok, akik valóban visszatértek és elkülönítették a becseset a hitványtól, akiknek Isten szócsövévé kellett válniuk, elpecsételtettek, és ezért ellentétben állnak azokkal, akik a fenevad bélyegét kapják.

> And many among them shall stumble, and fall, and be broken, and be snared, and be taken. Bind up the testimony, seal the law among my disciples. And I will wait upon the Lord, that hideth his face from the house of Jacob, and I will look for him. Behold, I and the children whom the Lord hath given me are for signs and for wonders in Israel from the Lord of hosts, which dwelleth in mount Zion. And when they shall say unto you, Seek unto them that have familiar spirits, and unto wizards that peep, and that mutter: should not a people seek unto their God? for the living to the dead? To the law and to the testimony: if they speak not according to this word, it is because there is no light in them. Isaiah 8:16–20.

> Sokan elbotlanak közülük, elesnek és összetöretnek, tőrbe esnek és foglyul ejtetnek. Kösd be a bizonyságtételt, pecsételd le a törvényt tanítványaim között. És várok az Úrra, aki elrejtette orcáját Jákób háza elől, és benne reménykedem. Íme, én és a gyermekek, akiket nekem adott az Úr, jelekül és csodákul vagyunk Izráelben a Seregek Urától, aki a Sion hegyén lakozik. És ha ezt mondják nektek: Kérdezzétek meg a halottidézőket és a varázslókat, akik suttognak és mormolnak: vajon nem az ő Istenét kell-e megkérdeznie a népnek? az élőkért a holtakhoz forduljon? A törvényre és a bizonyságtételre! Ha nem e beszéd szerint szólnak, nincs bennük világosság. Ézsaiás 8:16–20.

We will continue this study in the next article.

E tanulmányt a következő cikkben folytatjuk.

> “These are not the words of Sister White, but the words of the Lord, and His messenger has given them to me to give to you. God calls upon you to no longer work at cross purposes with Him. Much instruction was given in regard to men claiming to be Christian when they are revealing the attributes of Satan, counteracting in spirit, word, and action the advancement of truth, and are surely following the path where Satan is leading them. In their hardness of heart they have grasped authority which in no way belongs to them, and which they should not exercise. Saith the great Teacher, ‘I will overturn, overturn, overturn.’ Men say in Battle Creek, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord are we’ but they are using common fire. Their hearts are not softened and subdued by the grace of God.” Manuscript Releases, volume 13, 222.

> „Ezek nem White testvérnő szavai, hanem az Úr szavai, és az Ő követe adta át nekem azokat, hogy továbbadjam nektek. Isten arra szólít fel benneteket, hogy többé ne munkálkodjatok Vele ellenkező célokon. Sok intés adatott olyan emberekre vonatkozóan, akik azt állítják magukról, hogy keresztények, miközben a Sátán tulajdonságait nyilvánítják ki, és lelkületükben, szavukban és cselekedeteikben a megnyilvánuló igazság előrehaladását akadályozzák, és bizonyosan azon az ösvényen járnak, amerre a Sátán vezeti őket. Szívük keménységében olyan hatalmat ragadtak magukhoz, amely semmiképpen sem illeti meg őket, és amelyet nem volna szabad gyakorolniuk. Így szól a nagy Tanító: „Felforgatom, felforgatom, felforgatom.” Az emberek Battle Creekben ezt mondják: „Az Úr temploma, az Úr temploma vagyunk mi”, de közönséges tüzet használnak. Szívüket nem lágyította és nem hajtotta alá Isten kegyelme.” Manuscript Releases, 13. kötet, 222.

Back to Articles