Article

# Elijah - Number Twelve

Illés – Tizenkettedik szám

Every valley shall be exalted

Minden völgy felemeltetik.

Author

Jeff Pippenger

Published

October 17, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are still addressing Elijah as a prophetic symbol. Elijah proclaimed to Ahab that there would not be rain, except at his word for three years.

Még mindig Illéssel mint prófétai jelképpel foglalkozunk. Illés kijelentette Ahábnak, hogy három éven át nem lesz eső, csak az ő szavára.

> And Elijah the Tishbite, who was of the inhabitants of Gilead, said unto Ahab, As the Lord God of Israel liveth, before whom I stand, there shall not be dew nor rain these years, but according to my word. 1 Kings 17:1.

> A gileádi lakosok közül való Tisbita Illés pedig ezt mondta Ahábnak: Él az Úr, Izráel Istene, aki előtt állok, hogy ezekben az esztendőkben sem harmat, sem eső nem lesz, hanem csak az én szavam szerint. 1Királyok 17:1.

Christ informs us in the book of Luke, that the three years was actually three and a half years.

Krisztus Lukács könyvében tudatja velünk, hogy a három év valójában három és fél év volt.

> An he said, Verily, I say unto you, No prophet is accepted in his own country. But I tell you of a truth, many widows were in Israel in the days of Elias, when the heaven was shut up three years and six months, when great famine was throughout all the land; But unto none of them was Elias sent, save unto Sarepta, a city of Sidon, unto a woman that was a widow. Luke 4:24–26.

> Ő pedig ezt mondta: Bizony mondom néktek, egyetlen próféta sem kedves a maga hazájában. De igazán mondom néktek, sok özvegyasszony volt Izráelben Illés napjaiban, amikor az ég három esztendeig és hat hónapig be volt zárva, úgyhogy nagy éhínség volt az egész földön; de azok közül egyikhez sem küldetett Illés, csak Sareptába, Sidon városába, egy özvegyasszonyhoz. Lukács 4:24–26.

The three and a half years took place in the time of Ahab and Jezebel, thus identifying the three and a half prophetic years from 538 until 1798, when the papacy, represented as Jezebel in the church of Thyatira, ruled during the Dark Ages.

A három és fél év Aháb és Jezábel idejében telt el, ezáltal azonosítva az 538-tól 1798-ig terjedő három és fél prófétai évet, amikor a pápaság — amelyet a thiatirai gyülekezetben Jezábel jelképez — a sötét középkor idején uralkodott.

> Notwithstanding I have a few things against thee, because thou sufferest that woman Jezebel, which calleth herself a prophetess, to teach and to seduce my servants to commit fornication, and to eat things sacrificed unto idols. And I gave her space to repent of her fornication; and she repented not. Behold, I will cast her into a bed, and them that commit adultery with her into great tribulation, except they repent of their deeds. And I will kill her children with death; and all the churches shall know that I am he which searcheth the reins and hearts: and I will give unto every one of you according to your works. Revelation 2:20–23.

> Mindazonáltal van néhány dolog ellened, mert megengeded annak az asszonynak, Jézabelnek, aki prófétanőnek mondja magát, hogy tanítson, és elcsábítsa az én szolgáimat, hogy paráználkodjanak, és bálványoknak áldozott dolgokat egyenek. És adtam neki időt, hogy megtérjen az ő paráznaságából; de nem tért meg. Íme, ágyba vetem őt, és azokat, akik vele paráználkodnak, nagy nyomorúságba, hacsak meg nem térnek cselekedeteikből. És megölöm az ő gyermekeit halállal; és minden gyülekezet meg fogja tudni, hogy én vagyok az, aki a veséket és a szíveket vizsgálom: és mindegyikteknek megadom a ti cselekedeteitek szerint. Jelenések 2:20–23.

Jezebel’s “space to repent” was three and a half years in the days of Elijah, and three and a half prophetic years from 538 until 1798 in the Dark Ages of papal persecution. The punishment of Jezebel and the kings of Europe who committed fornication with her, was to be cast into a bed of tribulation and the death of her children. There were faithful souls during the Dark Ages, that had also been cast into a bed of tribulation, but they would live. When cast into the bed of tribulation, the outcome of life for the faithful or death for the unfaithful was based upon their “works.” The faithful’s bed of tribulation, produced patience and life. Their bed of tribulation would cease towards the end of the three and a half years, just before Elijah left Sarepta to command Ahab to call all Israel to Mount Carmel.

Jézabel „megtérésre adott ideje” három és fél év volt Illés napjaiban, és három és fél prófétai év 538-tól 1798-ig a pápai üldözés sötét középkorában. Jézabelnek és Európa királyainak, akik vele paráználkodtak, az volt a büntetésük, hogy nyomorúságos ágyba vettetnek, és gyermekeik halála. A sötét középkor idején is voltak hűséges lelkek, akik szintén nyomorúságos ágyba vettettek, de életben maradnak. Amikor a nyomorúság ágyába vettettek, a hűségesek életének vagy a hűtlenek halálának kimenetele az ő „cselekedeteiken” alapult. A hűségesek nyomorúságos ágya béketűrést és életet termett. Az ő nyomorúságos ágyuk a három és fél év vége felé megszűnt, közvetlenül azelőtt, hogy Illés elhagyta Sareptát, hogy megparancsolja Ahábnak: hívja össze egész Izráelt a Kármel hegyére.

> “The persecution of the church did not continue throughout the entire period of the 1260 years. God in mercy to His people cut short the time of their fiery trial. In foretelling the ‘great tribulation’ to befall the church, the Saviour said: ‘Except those days should be shortened, there should no flesh be saved: but for the elect’s sake those days shall be shortened.’ Matthew 24:22. Through the influence of the Reformation the persecution was brought to an end prior to 1798.” The Great Controversy, 266, 267.

> „Az egyház üldöztetése nem tartott végig az 1260 esztendő teljes időszakán. Isten, népe iránti irgalmában, lerövidítette tüzes megpróbáltatásuk idejét. Amikor a Megváltó megjövendölte az egyházra váró „nagy nyomorúságot”, ezt mondta: „És ha azok a napok meg nem rövidíttetnének, egyetlen test sem menekülhetne meg; de a választottakért megrövidíttetnek azok a napok.” Máté 24:22. A reformáció befolyása révén az üldöztetés még 1798 előtt véget ért.” The Great Controversy, 266, 267.

The judgment of the “bed of tribulation” for the papacy would “kill her children with death,” but the judgment of the “bed of tribulation” contained a promise of life for those whose works demonstrated their faithfulness, as illustrated in the death of the widow of Sarepta’s son.

A pápaságra kimondott „nyomorúság ágyának” ítélete „halállal öli meg az ő gyermekeit”, ám a „nyomorúság ágyának” ítélete az élet ígéretét is magában foglalta azok számára, akiknek cselekedetei hűségükről tettek tanúságot, amint azt a sareptai özvegy fiának halála szemlélteti.

> And it came to pass after these things, that the son of the woman, the mistress of the house, fell sick; and his sickness was so sore, that there was no breath left in him. And she said unto Elijah, What have I to do with thee, O thou man of God? art thou come unto me to call my sin to remembrance, and to slay my son? And he said unto her, Give me thy son. And he took him out of her bosom, and carried him up into a loft, where he abode, and laid him upon his own bed. And he cried unto the Lord, and said, O Lord my God, hast thou also brought evil upon the widow with whom I sojourn, by slaying her son? And he stretched himself upon the child three times, and cried unto the Lord, and said, O Lord my God, I pray thee, let this child’s soul come into him again. And the Lord heard the voice of Elijah; and the soul of the child came into him again, and he revived. And Elijah took the child, and brought him down out of the chamber into the house, and delivered him unto his mother: and Elijah said, See, thy son liveth. And the woman said to Elijah, Now by this I know that thou art a man of God, and that the word of the Lord in thy mouth is truth. 1 Kings 17:17–24.

> És lőn ezek után, hogy a ház asszonyának, a ház úrnőjének fia megbetegedett; és betegsége oly súlyos volt, hogy nem maradt benne lélegzet. És monda Illésnek: Mi közöm van hozzád, Isten embere? Azért jöttél hozzám, hogy bűnömet emlékezetbe idézd, és megöld a fiamat? Ő pedig monda neki: Add nekem a fiadat. És kivette őt kebléből, felvitte a felső szobába, ahol lakott, és a saját ágyára fektette. És az Úrhoz kiáltott, és ezt mondta: Uram, én Istenem, vajon még arra az özvegyre is veszedelmet hoztál, akinél én megszállva vagyok, hogy megölted a fiát? És háromszor ráborult a gyermekre, és az Úrhoz kiáltott, és ezt mondta: Uram, én Istenem, kérlek, térjen vissza e gyermek lelke belé. És az Úr meghallgatta Illés szavát; és a gyermek lelke visszatért belé, és életre kelt. És Illés felvette a gyermeket, lehozta a felső szobából a házba, és átadta az anyjának; és Illés ezt mondta: Lásd, él a fiad. Az asszony pedig ezt mondta Illésnek: Most már tudom, hogy te Isten embere vagy, és hogy az Úr szava a te szádban igazság. 1Kir 17:17–24.

The widow recognized that Elijah was “a man of God,” for “the word of the Lord” that brought her child back to life, was the word “truth.” The three-step process of Elijah stretching himself upon the widow’s son was understood by the widow as the “word” in Elijah’s mouth as “truth.” The Hebrew word ‘emeth,’ is translated in the passage as “truth,” and represents the creative power of Alpha and Omega. It is the Hebrew word created by the first, thirteenth and last letter of the Hebrew alphabet, and represents the Power who can bring the dead back to life.

Az özvegy felismerte, hogy Illés „Isten embere”, mert „az Úr beszéde”, amely visszaadta gyermekét az életnek, az „igazság” szava volt. Illésnek az özvegy fiára való ráborulásának háromlépéses folyamatát az özvegy úgy értette meg, mint Illés szájában levő „szót”, mint „igazságot”. A héber „emeth” szó ebben a szakaszban „igazság”-ként van fordítva, és az Alfa és Ómega teremtő hatalmát jelképezi. Ez a héber ábécé első, tizenharmadik és utolsó betűjéből alkotott héber szó, és azt a Hatalmat jelképezi, aki a halottakat vissza tudja hozni az életre.

The faithful, just as the unfaithful in the “space” of probationary time represented by the three and a half years, received the judgment of a “bed of tribulation.” Death was the outcome for the children of the class that followed the whore who committed fornication and taught the doctrines of paganism. Life was given to the other class who followed the directions of Elijah, and believed the Word of “truth.”

A hűségesek, miként a hűtlenek is, a próbaidő „terében”, amelyet a három és fél év jelképez, a „nyomorúság ágyának” ítéletét kapták. A paráznát követő és a pogányság tanításait tanító osztály gyermekeinek osztályrésze a halál lett. Élet adatott ama másik osztálynak, amely Illés útmutatásait követte, és hitt az „igazság” Igéjének.

The widow had followed Elijah’s command to fetch him some water and give him some bread, and her obedience to the prophet’s word represents the faithful in the Dark Ages of Thyatira. (It is worth noting that when Elijah commands the widow to first feed him, and thereafter feed her son and herself that what is represented is that Elijah is the first to receive the food to eat. He is first to receive the message, and thereafter the church.) We are informed that the works of the faithful, were greater at the end than the beginning.

Az özvegy eleget tett Illés parancsának: hozott neki egy kevés vizet, és adott neki kenyeret; engedelmessége a próféta szava iránt a hűségeseket jelképezi Thyatira sötét korszakaiban. (Érdemes megjegyezni, hogy amikor Illés megparancsolja az özvegynek, hogy először őt táplálja, és azután a fiát és önmagát, az azt jelképezi, hogy Illés az első, aki megkapja az eledelt elfogyasztásra. Ő az első, aki megkapja az üzenetet, és csak azután az egyház.) Arról kapunk tájékoztatást, hogy a hűségesek cselekedetei nagyobbak voltak a végén, mint kezdetben.

> And unto the angel of the church in Thyatira write; These things saith the Son of God, who hath his eyes like unto a flame of fire, and his feet are like fine brass; I know thy works, and charity, and service, and faith, and thy patience, and thy works; and the last to be more than the first. Revelation 2:18, 19.

> „A Thyatirában levő gyülekezet angyalának pedig írd meg: Ezt mondja az Isten Fia, akinek szeme olyan, mint a tűzláng, és lábai hasonlók a fényes érchez: Tudom a te dolgaidat, szeretetedet, szolgálatodat, hitedet és tűrésedet, és cselekedeteidet; és hogy az utóbbiak többek az előbbieknél.” Jelenések 2:18–19.

The faithful manifested good “works” during the “space” the papacy was given to repent, but their works at the last were “more than the first.” As the “space” was ending, Christ sent the morning star of the reformation, who began the work of no longer suffering the papacy, who taught the church to “commit fornication, and eat things sacrificed unto idols.”

A hűségesek jó „cselekedeteket” tanúsítottak azon „idő” alatt, amely a pápaságnak adatott a megtérésre, de az ő cselekedeteik végül „többek voltak az elsőknél”. Amint az „idő” a végéhez közeledett, Krisztus elküldte a reformáció hajnalcsillagát, aki megkezdte annak munkáját, hogy többé ne tűrjék a pápaságot, amely arra tanította az egyházat, hogy „paráználkodjék, és bálványáldozati dolgokat egyék”.

> And he that overcometh, and keepeth my works unto the end, to him will I give power over the nations: And he shall rule them with a rod of iron; as the vessels of a potter shall they be broken to shivers: even as I received of my Father. And I will give him the morning star. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 2:26–29.

> És aki győz, és mindvégig megőrzi az én cselekedeteimet, annak hatalmat adok a nemzetek felett: és vasvesszővel uralkodik majd rajtuk; összetöretnek, mint a fazekas edényei; miképpen én is az én Atyámtól vettem. És neki adom a hajnalcsillagot. Akinek van füle, hallja, mit mond a Lélek a gyülekezeteknek. Jelenések 2:26–29.

Christ had “a few things against” the faithful at the beginning of the “space” given the papacy to repent, for they had allowed Jezebel “which calleth herself a prophetess, to teach and to seduce my servants to commit fornication, and to eat things sacrificed unto idols.” But at the end of the “space” the faithful would cease to suffer the papacy to continue her seductions.

Krisztusnak „néhány dolga volt ellenük” a hűségesekkel szemben annak az „időnek” a kezdetén, amely a pápaságnak adatott a megtérésre, mivel eltűrték, hogy Jézabel, „aki magát prófétanőnek mondja, tanítson és elcsábítsa az én szolgáimat, hogy paráználkodjanak, és bálványáldozati dolgokat egyenek.” Ám az „idő” végén a hűségesek megszűnnének eltűrni, hogy a pápaság tovább folytassa csábításait.

> “In the fourteenth century arose in England the ‘morning star of the Reformation.’ John Wycliffe was the herald of reform, not for England alone, but for all Christendom. The great protest against Rome which it was permitted him to utter was never to be silenced. That protest opened the struggle which was to result in the emancipation of individuals, of churches, and of nations.” The Great Controversy, 80.

> „A tizennegyedik században feltűnt Angliában a „reformáció hajnalcsillaga”. John Wycliffe a reform hírnöke volt, nem csupán Anglia, hanem az egész kereszténység számára. A Róma elleni nagy tiltakozás, amelynek kimondását számára megengedte a Gondviselés, soha többé nem hallgattathatott el. Ez a tiltakozás indította el azt a küzdelmet, amelynek eredménye az egyének, az egyházak és a nemzetek felszabadulása lett.” A nagy küzdelem, 80.

The food God’s servants eat, is the doctrines or message they receive. Fornication is the church employing state power to accomplish the enforcement of her idolatrous doctrines. In the “space” Jezebel was given to repent, the church fled into the wilderness for protection.

Az eledel, amelyet Isten szolgái esznek, azok a tanítások vagy az az üzenet, amelyet befogadnak. A paráznaság azt jelenti, hogy az egyház államhatalmat vesz igénybe bálványimádó tanításainak kikényszerítésére. Abban az „időben”, amelyet Jezábel a megtérésre kapott, az egyház a pusztába menekült oltalomért.

> And the woman fled into the wilderness, where she hath a place prepared of God, that they should feed her there a thousand two hundred and threescore days…. And to the woman were given two wings of a great eagle, that she might fly into the wilderness, into her place, where she is nourished for a time, and times, and half a time, from the face of the serpent. And the serpent cast out of his mouth water as a flood after the woman, that he might cause her to be carried away of the flood. And the earth helped the woman, and the earth opened her mouth, and swallowed up the flood which the dragon cast out of his mouth. Revelation 12:6, 14–16.

> És az asszony elfutott a pusztába, ahol Istentől készített helye van, hogy ott táplálják őt ezerkétszázhatvan napig…. És adatott az asszonynak a nagy sas két szárnya, hogy a pusztába repüljön az ő helyére, ahol tápláltatik egy időn át, időken át és fél időn át a kígyó színe elől. És a kígyó a szájából vizet bocsátott ki az asszony után, mint egy folyót, hogy elragadtassa őt az árral. De a föld segítségére volt az asszonynak, és a föld megnyitotta a száját, és elnyelte a folyót, amelyet a sárkány bocsátott ki a szájából. Jelenések 12:6, 14–16.

During the time of persecution of Jezebel and Ahab, Obadiah represented the protection that was provided by the wilderness in the time of the papal rule.

Jézabel és Akháb üldöztetésének idején Abdiás azt a védelmet jelképezte, amelyet a puszta nyújtott a pápai uralom idején.

> And Ahab called Obadiah, which was the governor of his house. (Now Obadiah feared the Lord greatly: For it was so, when Jezebel cut off the prophets of the Lord, that Obadiah took an hundred prophets, and hid them by fifty in a cave, and fed them with bread and water.) 1 Kings 18:3, 4.

> És Akháb hívatta Abdiást, aki házának felügyelője volt. (Abdiás pedig igen félte az Urat; mert amikor Jézabel kiirtotta az Úr prófétáit, Abdiás száz prófétát vett magához, és ötvenenként egy barlangban rejtette el őket, és kenyérrel meg vízzel táplálta őket.) 1Királyok 18:3, 4.

Obadiah’s work of hiding the prophets by fifty in caves is the symbol of the place in the wilderness that was prepared by God to feed the faithful, who refused to eat the doctrines of the papacy and who also refused to accept the unholy relationship represented by her fornication with the kings of Europe. The space of time that Elijah had been directed to the widow of Sarepta for food and protection from Jezebel and Ahab, was the space of time the church fled into the wilderness, and the place prepared for them by God was represented by the work of Obadiah.

Abdiásnak az a munkája, hogy a prófétákat ötvenenként barlangokban rejtette el, annak a pusztában levő helynek a jelképe, amelyet Isten készített el a hűségesek táplálására, akik megtagadták, hogy a pápaság tanait egyék, és akik szintén megtagadták, hogy elfogadják azt a szentségtelen kapcsolatot, amelyet az ő paráznasága jelképez Európa királyaival. Az az időszak, amely alatt Illésnek azt a parancsot adták, hogy a sareptai özvegyhez menjen élelemért és Jezabel, valamint Aháb elől oltalomért, az az időszak volt, amikor az egyház a pusztába menekült, és az a hely, amelyet Isten készített számukra, Abdiás munkája által lett jelképezve.

Elijah’s place of hiding in Sarepta, called “Zarephath” in the Hebrew, means purification. When the space given Jezebel to repent ended, Elijah went to Obadiah and summoned Ahab to call all Israel to Carmel.

Illés sareptai rejtekhelyének neve, amelyet héberül „Zárefát”-nak neveznek, megtisztulást jelent. Amikor véget ért a Jézabelnek adott idő a megtérésre, Illés Obadjáshoz ment, és felszólította Ahábot, hogy hívja össze egész Izráelt a Kármelre.

> And as Obadiah was in the way, behold, Elijah met him: and he knew him, and fell on his face, and said, Art thou that my lord Elijah? And he answered him, I am: go, tell thy lord, Behold, Elijah is here. 1 Kings 18:17, 18.

> És miközben Obadjás az úton volt, íme, Illés találkozott vele; ő pedig felismerte, és arcra borult, és ezt mondta: Te vagy az, uram, Illés? Ő pedig így felelt neki: Én vagyok; menj, mondd meg a te uradnak: Íme, Illés itt van. 1 Királyok 18:17, 18.

Elijah’s time with the widow of Sarepta symbolizes the Dark Ages. In the narrative of Elijah and the widow, she was gathering two sticks, for she was about to die. A widow in prophecy is a church, and she represented the church in the wilderness that was about to die.

Illésnek a sareptai özveggyel töltött ideje a sötét középkort jelképezi. Illés és az özvegy elbeszélésében az asszony két fadarabot gyűjtött, mert halni készült. Az özvegy a próféciában egyházat jelent, és ő a pusztában levő egyházat jelképezte, amely halófélben volt.

> And unto the angel of the church in Sardis write; These things saith he that hath the seven Spirits of God, and the seven stars; I know thy works, that thou hast a name that thou livest, and art dead. Be watchful, and strengthen the things which remain, that are ready to die: for I have not found thy works perfect before God. Revelation 3:1, 2.

> A szárdiszi gyülekezet angyalának pedig írd meg: Ezt mondja az, akinél az Isten hét Lelke van, és a hét csillag: Tudom a te cselekedeteidet, hogy az a neved, hogy élsz, pedig halott vagy. Légy éber, és erősítsd meg a többieket, akik halófélben vannak; mert nem találtam cselekedeteidet teljeseknek az Isten előtt. Jelenések 3:1, 2.

She was “gathering two sticks”, and preparing for her death when Elijah interrupts her.

Éppen „két fadarabot gyűjtött”, és a halálára készült, amikor Illés félbeszakította őt.

> And the word of the Lord came unto him, saying, Arise, get thee to Zarephath, which belongeth to Zidon, and dwell there: behold, I have commanded a widow woman there to sustain thee. So he arose and went to Zarephath. And when he came to the gate of the city, behold, the widow woman was there gathering of sticks: and he called to her, and said, Fetch me, I pray thee, a little water in a vessel, that I may drink. And as she was going to fetch it, he called to her, and said, Bring me, I pray thee, a morsel of bread in thine hand. And she said, As the Lord thy God liveth, I have not a cake, but an handful of meal in a barrel, and a little oil in a cruse: and, behold, I am gathering two sticks, that I may go in and dress it for me and my son, that we may eat it, and die. 1 Kings 17:8–12.

> És lőn az Úrnak szava őhozzá, mondván: Kelj fel, menj Sareptába, amely Sídonhoz tartozik, és lakozzál ott; ímé, megparancsoltam ott egy özvegyasszonynak, hogy gondoskodjék rólad. És ő felkelt, és elment Sareptába. És amikor a város kapujához érkezett, ímé, ott volt az özvegyasszony, fát szedegetve; és odaszólt neki, és ezt mondta: Hozz nekem, kérlek, egy kevés vizet valami edényben, hogy ihassam. És amint elindult, hogy hozzon, utána kiáltott, és ezt mondta: Hozz nekem, kérlek, egy darab kenyeret is a kezedben. Ő pedig ezt mondta: Él az Úr, a te Istened, hogy nincs egy sült lepényem sem, csupán egy marék lisztem a vékában és egy kevés olajom a korsóban; és ímé, most két darab fát szedegetek, hogy bemenjek, és elkészítsem magamnak és az én fiamnak, hogy megegyük, és azután meghaljunk. 1 Királyok 17:8–12.

The widow of Sarepta was gathering “two sticks.” The widow represents the faithful in the time of Jezebel. Her son represents those during the history of Thyatira that died with the promise of being resurrected in the first resurrection.

A sareptai özvegy „két fadarabot” szedett össze. Az özvegy a hűségeseket jelképezi Jézabel idejében. Fia azokat jelképezi Thiatira történelmének idején, akik azzal az ígérettel haltak meg, hogy feltámadnak az első feltámadáskor.

> And I saw thrones, and they sat upon them, and judgment was given unto them: and I saw the souls of them that were beheaded for the witness of Jesus, and for the word of God, and which had not worshipped the beast, neither his image, neither had received his mark upon their foreheads, or in their hands; and they lived and reigned with Christ a thousand years. But the rest of the dead lived not again until the thousand years were finished. This is the first resurrection. Blessed and holy is he that hath part in the first resurrection: on such the second death hath no power, but they shall be priests of God and of Christ, and shall reign with him a thousand years. Revelation 20:4–6.

> És láttam királyi székeket, és leültek azokra, és ítélet adatott nekik; és láttam azoknak lelkeit, akiket lefejeztek a Jézusról való bizonyságtételért és az Isten igéjéért, és akik nem imádták a fenevadat, sem annak képét, és nem vették fel annak bélyegét homlokukra vagy kezükre; és életre keltek, és uralkodtak a Krisztussal ezer esztendeig. A többi halott pedig nem kelt életre, míg be nem telt az ezer esztendő. Ez az első feltámadás. Boldog és szent az, akinek része van az első feltámadásban: ezeken nincs hatalma a második halálnak, hanem az Isten és a Krisztus papjai lesznek, és uralkodnak vele ezer esztendeig. Jelenések 20:4–6.

The widow also represents the few in Sardis, that were worthy and given white garments.

Az özvegy Sárdisban azt a keveset is jelképezi, akik méltók voltak, és fehér ruhákat kaptak.

> Thou hast a few names even in Sardis which have not defiled their garments; and they shall walk with me in white: for they are worthy. He that overcometh, the same shall be clothed in white raiment; and I will not blot out his name out of the book of life, but I will confess his name before my Father, and before his angels. Revelation 3:4, 5.

> De van néhány neved Sardisban, akik nem szennyezték be ruháikat; és fehérben fognak velem járni, mert méltók arra. Aki győz, az fehér ruhába öltözik; és nem törlöm ki annak nevét az élet könyvéből, hanem vallást teszek az ő nevéről az én Atyám előtt és az ő angyalai előtt. Jelenések 3:4, 5.

Those in the fourth church of Thyatira, who faithfully died, represented by the widow’s son, were given white garments in the fifth seal.

A thiatirai negyedik gyülekezethez tartozók, akik hűségesen haltak meg, akiket az özvegy fia jelképez, fehér ruhákat kaptak az ötödik pecsétben.

> And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: And they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, holy and true, dost thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth? And white robes were given unto every one of them; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled. Revelation 6:9–11.

> És amikor felnyitotta az ötödik pecsétet, láttam az oltár alatt azoknak a lelkét, akiket megöltek az Isten igéjéért és a bizonyságtételért, amelyet megtartottak. És hangos szóval kiáltottak, ezt mondva: Meddig még, ó, szent és igaz Úr, nem ítélsz, és nem állsz bosszút a vérünkért azokon, akik a földön laknak? És mindegyiküknek fehér ruha adatott; és azt mondták nekik, hogy nyugodjanak még egy kevés ideig, mígnem teljessé lesznek szolgatársaik is és testvéreik, akiket hozzájuk hasonlóan meg fognak ölni. Jelenések 6:9–11.

The martyrs of the Dark Ages were given white robes, and were told to rest in their graves, until another group of papal martyrs were to be killed, as they had been killed. They had been murdered by the papacy during the space of three and a half years, and they were promised that the papacy would ultimately be judged, but not until a second group of papal martyrs were to be murdered, during the soon-coming Sunday law crisis. Sister White connects the martyrs’ request for judgment upon the papacy, with two passages in the book of Revelation.

A sötét középkor vértanúinak fehér ruhákat adtak, és azt mondták nekik, hogy nyugodjanak sírjaikban addig, amíg a pápaság vértanúinak egy másik csoportját is megölik, miként őket is megölték. A pápaság a három és fél év időszaka alatt gyilkolta meg őket, és azt az ígéretet kapták, hogy a pápaság végül ítélet alá kerül, de nem addig, amíg a pápaság vértanúinak egy második csoportját meg nem gyilkolják a hamarosan bekövetkező vasárnaptörvény-válság idején. White testvérnő a vértanúk kérését, hogy ítélet szálljon a pápaságra, összekapcsolja a Jelenések könyvének két szakaszával.

> “When the fifth seal was opened, John the Revelator in vision saw beneath the altar the company that were slain for the Word of God and the testimony of Jesus Christ. After this came the scenes described in the eighteenth of Revelation, when those who are faithful and true are called out from Babylon. [Revelation 18:1–5, quoted.]” Manuscript Releases, volume 20, 14.

> „Amikor megnyílt az ötödik pecsét, János, a kijelentés látnoka, látomásban meglátta az oltár alatt azok seregét, akiket Isten Igéjéért és Jézus Krisztus bizonyságtételéért öltek meg. Ezt követően jöttek azok a jelenetek, amelyeket a Jelenések könyve tizennyolcadik fejezete ír le, amikor a hűségeseket és igazakat kihívják Babilonból. [Jelenések 18:1–5, idézve.]” Manuscript Releases, 20. kötet, 14.

Revelation eighteen verses one through five represents the two voices of verse one and verse four. The second voice is the call out of Babylon, and it marks the beginning of the Sunday law persecution, when the mighty movement of the third angel, calls God’s other flock out of Babylon. She also places the passage from the fifth seal at the opening of the seventh seal.

A Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének elsőtől ötödikig terjedő versei az első és a negyedik vers két hangját ábrázolják. A második hang a Babilonból való kihívás, és ez jelöli a vasárnaptörvény miatti üldözés kezdetét, amikor a harmadik angyal hatalmas mozgalma kihívja Isten más juhnyáját Babilonból. A nő továbbá az ötödik pecsét szakaszát a hetedik pecsét nyitányához helyezi.

> “[Revelation 6:9–11 quoted]. Here were scenes presented to John that were not in reality but that which would be in a period of time in the future.

> „[Jelenések 6:9–11 idézve]. Itt olyan jelenetek tárultak János elé, amelyek nem a valóságban voltak, hanem olyanok, amelyek egy jövőbeni időszakban lesznek.

> “Revelation 8:1–4 quoted.” Manuscript Releases, volume 20, 197.

> „Jelenések 8:1–4 idézve.” Kéziratközlemények, 20. kötet, 197.

In Revelation chapter eight, verses one through four, the seventh seal is opened.

A Jelenések könyve nyolcadik fejezetének elsőtől negyedikig terjedő verseiben megnyílik a hetedik pecsét.

> And when he had opened the seventh seal, there was silence in heaven about the space of half an hour. And I saw the seven angels which stood before God; and to them were given seven trumpets. And another angel came and stood at the altar, having a golden censer; and there was given unto him much incense, that he should offer it with the prayers of all saints upon the golden altar which was before the throne. And the smoke of the incense, which came with the prayers of the saints, ascended up before God out of the angel’s hand. Revelation 8:1–4.

> És amikor felnyitotta a hetedik pecsétet, csend lett a mennyben mintegy félóráig. És láttam a hét angyalt, akik az Isten előtt állnak; és adaték nekik hét trombita. És egy másik angyal jött, és megállt az oltárnál, arany tömjénezőt tartva; és sok tömjén adatott neki, hogy felajánlja azt az összes szent imádságaival együtt az aranyoltáron, amely a trón előtt volt. És a tömjén füstje, amely a szentek imádságaival együtt szállt fel, az angyal kezéből felszállt Isten elé. Jelenések 8:1–4.

The prayers of the martyrs of the Dark Ages, who in the fifth seal are requesting that God bring judgment upon the whore that commits fornication with the kings of the earth, ascend “up before God,” when the seventh seal is opened. Inspiration aligns the opening of the seventh seal, with Revelation eighteen’s second voice, for it is at the second voice, that God remembers her iniquities, and he then doubles her judgment. Once for the martyrs of the Dark Ages, and once for the blood bath of the Sunday law crisis.

A sötét középkor mártírjainak imái, akik az ötödik pecsét alatt azt kérik, hogy Isten hozzon ítéletet a paráznán, aki paráználkodik a föld királyaival, „felszállnak Isten elé”, amikor a hetedik pecsét megnyittatik. Az ihlet a hetedik pecsét megnyitását összhangba állítja Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének második szózatával, mert a második szózatnál emlékezik meg Isten az ő hamisságairól, és akkor kettőzi meg ítéletét rajta. Egyszer a sötét középkor mártírjaiért, és egyszer a vasárnaptörvény-válság vérontásáért.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Reward her even as she rewarded you, and double unto her double according to her works: in the cup which she hath filled fill to her double. Revelation 18:4–6.

> És hallék más szózatot a mennyből, amely ezt mondta: Jöjjetek ki belőle, én népem, hogy ne legyetek részesek az ő bűneiben, és hogy ne kapjatok az ő csapásaiból. Mert az ő bűnei az égig hatottak, és Isten megemlékezett az ő hamisságairól. Fizessetek meg neki úgy, amint ő fizetett nektek, és kétszeresen adjatok neki az ő cselekedetei szerint: abban a pohárban, amelyet megtöltött, töltsetek neki kétszeresen. Jelenések 18:4–6.

The few in Sardis that had not defiled their garments, represent those that came out of the history of Thyatira that ended in 1798. They are represented by the widow of Sarepta, a widow who was going to the marriage in 1844.

A szárdisziak közül az a néhány, akik nem szennyezték be ruháikat, azokat jelképezik, akik kijöttek Thiatira 1798-ban véget érő történelméből. Őket a sareptai özvegy jelképezi, az az özvegy, aki 1844-ben a menyegzőre készült.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> „Krisztusnak mint a mi főpapunknak a szentek szentjébe való eljövetele a szentély megtisztítása végett, amint Dániel 8:14 bemutatja; az Emberfiának az Öregkorúhoz való eljövetele, amint azt Dániel 7:13 tárja elénk; valamint az Úrnak az ő templomába való eljövetele, amelyet Malakiás jövendölt meg — mind ugyanannak az eseménynek a leírásai; és ezt szemlélteti a vőlegény menyegzőre való eljövetele is, amelyet Krisztus a tíz szűzről szóló példázatban, Máté 25-ben ír le.” A nagy küzdelem, 426.

The widow, was preparing her last supper before her death, when Elijah commanded her to serve him. She illustrates the faithful few in Thyatira, transitioning into the faithful few in Sardis that were gathering “two sticks” for a “fire”.

Az özvegy éppen utolsó vacsoráját készítette halála előtt, amikor Illés megparancsolta neki, hogy szolgálja fel azt neki. Ő Tiatirában a hűséges keveseket szemlélteti, akik átmennek a szárdiszi hűséges kevesekbe, akik „két fát” gyűjtöttek a „tűzhöz”.

The “two sticks” represent both houses of ancient Israel, that were trampled down by paganism and then papalism, but were to be gathered together and joined as “one stick,” in the history of 1798 to 1844.

A „két bot” az ősi Izráel mindkét házát jelképezi, amelyeket előbb a pogányság, majd a pápaság taposott el, de amelyeknek az 1798-tól 1844-ig terjedő történelemben össze kellett gyűjtetniük és „egy bottá” kellett egyesíttetniük.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. And when the children of thy people shall speak unto thee, saying, Wilt thou not shew us what thou meanest by these? Say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the stick of Joseph, which is in the hand of Ephraim, and the tribes of Israel his fellows, and will put them with him, even with the stick of Judah, and make them one stick, and they shall be one in mine hand. And the sticks whereon thou writest shall be in thine hand before their eyes. And say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the children of Israel from among the heathen, whither they be gone, and will gather them on every side, and bring them into their own land: And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children forever: and my servant David shall be their prince forever. Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. And the heathen shall know that I the Lord do sanctify Israel, when my sanctuary shall be in the midst of them for evermore. Ezekiel 37:15–28.

> És lőn az Úr beszéde hozzám ismét, mondván: Te pedig, embernek fia, végy magadnak egy fát, és írd rá: Júdáért és Izráel fiainak, az ő társainak; azután végy egy másik fát, és írd rá: Józsefért, Efraim fáját, és Izráel egész házáért, az ő társaiért. És illeszd össze őket egymással egy fává, hogy egygyé legyenek kezedben. És ha néped fiai szólnak hozzád, mondván: Nem jelented-e meg nekünk, mit értesz ezeken? Mondd nekik: Így szól az Úr Isten: Ímé, én elveszem József fáját, mely Efraim kezében van, és Izráel törzseit, az ő társait, és hozzájuk teszem Júda fáját, és egy fává teszem őket, hogy egyek legyenek az én kezemben. És a fák, amelyekre írsz, legyenek a te kezedben szemük előtt. És mondd nekik: Így szól az Úr Isten: Ímé, én kihozom Izráel fiait a pogányok közül, akik közé elmentek, és összegyűjtöm őket mindenfelől, és beviszem őket az ő földjükre. És egy néppé teszem őket azon a földön, Izráel hegyein, és egy király lesz mindnyájuk királya; és nem lesznek többé két néppé, és nem oszlanak többé két országgá egyáltalán. És többé nem fertőztetik meg magukat bálványaikkal, sem utálatosságaikkal, sem semmiféle vétkeikkel; hanem megszabadítom őket minden lakóhelyükről, ahol vétkeztek, és megtisztítom őket; és az én népemmé lesznek, én pedig Istenük leszek. És az én szolgám, Dávid lesz a király felettük, és mindnyájuknak egy pásztora lesz; az én ítéleteim szerint járnak, rendeléseimet megőrzik, és cselekszik azokat. És laknak azon a földön, amelyet szolgámnak, Jákóbnak adtam, amelyen atyáitok laktak; és laknak rajta ők és fiaik, és fiaik fiai mindörökké; és az én szolgám, Dávid lesz fejedelmük mindörökké. És békesség szövetségét kötöm velük; örökkévaló szövetség lesz velük; és elhelyezem őket, megsokasítom őket, és szenthelyemet közéjük helyezem mindörökké. És hajlékom is velük lesz; és Istenük leszek, ők pedig népem lesznek. És megtudják a pogányok, hogy én, az Úr szentelem meg Izráelt, amikor szenthelyem közöttük lesz mindörökké. Ezékiel 37:15–28.

When Elijah leaves Sarepta to call Ahab and all Israel to Mount Carmel, the widowed church that has fled into the wilderness was gathering two sticks for the fire that purifies the widow in advance of the wedding on October 22, 1844. The gathering of the two sticks is the gathering of the Millerite movement that is accomplished in the last sixty-five year period identified in Isaiah seven. The northern kingdom suffered the curse of Moses from 723 BC through 1798, and the southern kingdom suffered the same curse from 677 BC until 1844. In 1844, the spiritual descendants of those two literal nations, were gathered together as one stick, or one nation.

Amikor Illés elhagyja Sareptát, hogy Ahábot és egész Izráelt a Kármel-hegyhez hívja, a pusztába menekült özvegy egyház két fát gyűjtött a tűzhöz, amely megtisztítja az özvegyet az 1844. október 22-i menyegző előtt. A két fa összegyűjtése a millerita mozgalom összegyűjtése, amely az Ésaiás hetedik fejezetében azonosított utolsó hatvanöt éves időszakban teljesedik be. Az északi királyság Mózes átkát Kr. e. 723-tól 1798-ig szenvedte, a déli királyság pedig ugyanezt az átkot Kr. e. 677-től 1844-ig szenvedte. 1844-ben e két szó szerinti nemzet lelki utódai egybegyűjtettek egy bottá, vagyis egy nemzetté.

If nothing else Ezekiel defines the two sticks as two nations, that become one nation.

Ha semmi más, Ezékiel a két botot két nemzetként határozza meg, amelyek egy nemzetté lesznek.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:8, 9.

> Mert Szíria feje Damaszkusz, és Damaszkusz feje Recin; és hatvanöt esztendőn belül Efraim összetöretik, úgyhogy nem lesz többé nép. És Efraim feje Samária, és Samária feje Remáliának fia. Ha nem hisztek, bizony meg nem maradtok. Ézsaiás 7:8, 9.

If we will not believe the prophecy of sixty-five years, we will not be established.

Ha nem hiszünk a hatvanöt évre szóló próféciának, nem maradunk meg.

We will continue to present Elijah’s symbolism in the next article.

A következő cikkben továbbra is Illés jelképes jelentését fogjuk bemutatni.

Back to Articles