Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Five

Dániel könyve – Negyvenötödik rész

The Symbolic Transformation: Unraveling the Mystery of the Daily in the Book of Daniel

A jelképes átalakulás: a mindennapi rejtélyének feltárása Dániel könyvében

Author

Jeff Pippenger

Published

January 9, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The “daily” in the book of Daniel was recognized by William Miller as a symbol of pagan Rome or paganism, but in the last days it is the symbol of the rejection of William Miller’s foundational truths. It represents the end of a rebellion that began in 1863, with the rejection of Miller’s understanding of Moses’ “seven times” of Leviticus twenty-six. When Adventism rejected the correct identification of “the daily” as paganism, they turned the symbol of Satan into a symbol of Christ. Isaiah identifies that this work was turning things upside down. The rejection of “the daily” was put in place in the 1930’s (the third generation of Adventism), but it had been a controversy since 1901 (the second generation of Adventism). As with ancient Israel, a progressive rejection of truth led to the acceptance of an error that contained the elements of the unpardonable sin.

A Dániel könyvében szereplő „szüntelen” kifejezést William Miller a pogány Róma, illetve a pogányság jelképeként ismerte fel, ám az utolsó napokban ez William Miller alapvető igazságainak elutasítását jelképezi. Az egy olyan lázadás végét szemlélteti, amely 1863-ban kezdődött, Miller Mózes harmadik könyve, huszonhatodik fejezetének „hét idejére” vonatkozó értelmezésének elvetésével. Amikor az adventizmus elutasította „a szüntelen” helyes azonosítását a pogánysággal, Sátán jelképét Krisztus jelképévé tette. Ézsaiás rámutat arra, hogy ez a cselekedet a dolgok felforgatása volt. „A szüntelen” elutasítása az 1930-as években (az adventizmus harmadik nemzedékében) szilárdult meg, de már 1901 óta (az adventizmus második nemzedékében) vita tárgyát képezte. Miként az ókori Izráel esetében is, az igazság fokozatos elutasítása egy olyan tévedés elfogadásához vezetett, amely magában hordozta a megbocsáthatatlan bűn elemeit.

The unpardonable sin for the quibbling Jews, was represented when they identified the works that Christ had done as the works of Satan. Ancient Israel is the premier symbol of modern Israel, and modern Israel did that very thing, only in reverse. They took the works of Satan (paganism), and attributed those works to Christ. Ancient Israel’s rebellion includes their choice of Satan as their king.

A szőrszálhasogató zsidók számára a megbocsáthatatlan bűn abban nyilvánult meg, hogy a Krisztus által cselekedett műveket a Sátán műveiként azonosították. Az ősi Izráel a modern Izráel elsőrendű jelképe, és a modern Izráel pontosan ugyanezt tette, csak fordított értelemben. A Sátán műveit (a pogányságot) vették, és azokat Krisztusnak tulajdonították. Az ősi Izráel lázadása magában foglalja azt is, hogy a Sátánt választották királyuknak.

> When Pilate therefore heard that saying, he brought Jesus forth, and sat down in the judgment seat in a place that is called the Pavement, but in the Hebrew, Gabbatha. And it was the preparation of the passover, and about the sixth hour: and he saith unto the Jews, Behold your King! But they cried out, Away with him, away with him, crucify him. Pilate saith unto them, Shall I crucify your King? The chief priests answered, We have no king but Caesar. Then delivered he him therefore unto them to be crucified. And they took Jesus, and led him away. John 19:13–16.

> Amikor tehát Pilátus meghallotta e beszédet, kihozatta Jézust, és leült a bírói székbe azon a helyen, amelyet Kőburkolatnak hívtak, héberül pedig Gabbatának. A húsvét előkészületének napja volt, és mintegy hat óra; és így szólt a zsidókhoz: Íme, a ti Királyotok! Azok pedig felkiáltottak: Vidd el, vidd el, feszítsd meg őt! Pilátus így szólt hozzájuk: A ti Királyotokat feszítsem meg? A főpapok így feleltek: Nincs királyunk, csak császár. Akkor tehát kiszolgáltatta őt nekik, hogy megfeszítsék. Azok pedig átvették Jézust, és elvezették. János 19:13–16.

Pilate was the representative of pagan Rome, and Sister White identifies that the dragon who was kicked out of heaven in Revelation chapter twelve, is Satan, but in a secondary sense the dragon, is also pagan Rome. The dragon is therefore symbolized by “the daily.” The end of ancient Israel’s rebellion, when they publicly proclaimed, “We have no king but Caesar,” represented their public declaration that they were subjects of their king, and their king was Satan. That rebellion against God as King, began in the days of Samuel the prophet, when they rejected God as their king and demanded that they be given a human king so they could be as the other nations.

Pilátus a pogány Róma képviselője volt, és White testvérnő azonosítja, hogy a Jelenések könyve tizenkettedik fejezetében a mennyből levettetett sárkány Sátán, de másodlagos értelemben a sárkány egyúttal a pogány Róma is. A sárkányt ennélfogva „a mindennapi” jelképezi. Az ősi Izráel lázadásának vége, amikor nyilvánosan kijelentették: „Nincs királyunk, hanem császárunk”, annak nyilvános kinyilvánítását jelentette, hogy királyuk alattvalói, és az ő királyuk Sátán volt. Ez az Isten mint Király elleni lázadás Sámuel próféta napjaiban kezdődött, amikor elvetették Istent mint királyukat, és azt követelték, hogy emberi király adassék nekik, hogy olyanok lehessenek, mint a többi nemzet.

> Then all the elders of Israel gathered themselves together, and came to Samuel unto Ramah, And said unto him, Behold, thou art old, and thy sons walk not in thy ways: now make us a king to judge us like all the nations. But the thing displeased Samuel, when they said, Give us a king to judge us. And Samuel prayed unto the Lord. And the Lord said unto Samuel, Hearken unto the voice of the people in all that they say unto thee: for they have not rejected thee, but they have rejected me, that I should not reign over them. According to all the works which they have done since the day that I brought them up out of Egypt even unto this day, wherewith they have forsaken me, and served other gods, so do they also unto thee. 1 Samuel 8:4–8.

> Ekkor Izráel összes vénei egybegyűltek, és elmentek Sámuelhez Rámába, és ezt mondták neki: Íme, te megöregedtél, és fiaid nem a te utaidon járnak; azért most adj nekünk királyt, hogy ítéljen felettünk, mint minden nemzetnél. De Sámuelt bántotta ez a dolog, amikor azt mondták: Adj nekünk királyt, hogy ítéljen felettünk. És Sámuel az Úrhoz imádkozott. Az Úr pedig ezt mondta Sámuelnek: Hallgass a nép szavára mindenben, amit mondanak neked; mert nem téged vetettek meg, hanem engem vetettek meg, hogy ne uralkodjam felettük. Mindama cselekedetek szerint, amelyeket attól a naptól fogva cselekedtek, hogy felhoztam őket Egyiptomból mind e napig, mivel elhagytak engem, és más isteneknek szolgáltak, úgy cselekszenek most veled is. 1 Sámuel 8:4–8.

Ancient Israel never recognized that they had rejected God, or that their desire for an earthly king would progress to the point where they crucified the Messiah, and chose Satan as their king. Their rebellion was hidden from their eyes by their own self-righteous ideas that in spite of rejecting God, they were still the chosen people, for after all, they reasoned, God still maintained a holy prophetic ministry, even after Samuel.

Az ókori Izráel soha nem ismerte fel, hogy elvetette Istent, sem azt, hogy földi király utáni vágyuk odáig fog fajulni, hogy keresztre feszítik a Messiást, és Sátánt választják királyukká. Lázadásukat elrejtették szemük elől saját önigazult elképzeléseik, miszerint Isten elvetése ellenére még mindig ők a választott nép, hiszen — okoskodásuk szerint — Isten még Sámuel után is fenntartott egy szent prófétai szolgálatot.

They misinterpreted the prophetic ministry of the prophets, believing that the presence of God’s prophets proved they were God’s chosen people. They did not see that they were far from God and the prophets were seeking to lead them back to God, for they interpreted the activity of the prophets as evidence of God’s leading. This was in spite of their continued rejection of all the messages of the prophets that were sent to them. The same deception came upon Adventism in 1863.

Félreértelmezték a próféták prófétai szolgálatát, azt gondolva, hogy Isten prófétáinak jelenléte bizonyítja: ők Isten választott népe. Nem ismerték fel, hogy távol vannak Istentől, és hogy a próféták azon fáradoztak, hogy visszavezessék őket Istenhez, mert a próféták tevékenységét Isten vezetésének bizonyítékaként értelmezték. Mindez annak ellenére történt, hogy továbbra is elutasították a hozzájuk küldött próféták valamennyi üzenetét. Ugyanez a megtévesztés érte az adventizmust 1863-ban.

Adventism rejected the movement that had been brought together through the ministry of William Miller, and chose to become a legally registered church the same year in which they rejected Moses’ message of the “seven times,” as delivered by Elijah (William Miller). The same year they produced a counterfeit prophetic chart, that could no longer be read, and could no longer “speak” as per Habakkuk 2, verse 3, for it required a handout to explain it. Habakkuk’s charts could be read just as they existed and therefore they could “speak”.

Az adventizmus elutasította azt a mozgalmat, amely William Miller szolgálata által gyűjtetett egybe, és ugyanabban az évben úgy döntött, hogy törvényesen bejegyzett egyházzá válik, amelyben elvetette Mózes „hét időről” szóló üzenetét, amint azt Illés (William Miller) közvetítette. Ugyanabban az évben egy hamis prófétai táblázatot is készítettek, amelyet többé már nem lehetett olvasni, és amely Habakuk 2, 3. verse szerint többé nem tudott „szólni”, mert magyarázatához külön ismertetőre volt szükség. Habakuk táblázatai úgy, ahogyan voltak, olvashatók voltak, és ezért tudtak „szólni”.

Adventism refused to accomplish any self-examination of the choice they made in 1863, for after all they had the prophetess among them, proving they were the remnant people identified in the book of Revelation, which had the Spirit of Prophecy. They manifested the same spirit and attitude of ancient Israel, and the rebellion that began with the rejection of the first jewel that was discovered by Miller, ultimately led to their rejection of Miller’s identification of the jewel of “the daily” also.

Az adventizmus vonakodott bármiféle önvizsgálatot tartani az 1863-ban hozott döntésével kapcsolatban, hiszen végül is ott volt közöttük a prófétaasszony, ami bizonyította, hogy ők a Jelenések könyvében azonosított maradék nép, amelynél a prófétaság Lelke van. Ugyanazt a lelkületet és magatartást tanúsították, mint az ősi Izráel, és az a lázadás, amely a Miller által felfedezett első ékszer elutasításával kezdődött, végül Miller „a mindennapi” ékszerére vonatkozó azonosításának elvetéséhez is vezetett.

Modern Israel rejected Miller’s understanding of “the daily,” a symbol of pagan Rome, which in turn is a symbol of Satan, and claimed that “the daily” is a symbol of Christ. In other words, modern Israel chose to accept a satanic symbol as a symbol of Christ. Just as ancient Israel proclaimed that they had no king but Caesar, a representative of pagan Rome, which is a symbol of Satan.

A modern Izráel elvetette Miller „a mindennapi”-ról vallott értelmezését, amely a pogány Róma jelképe, s ez viszont a Sátán jelképe, és azt állította, hogy „a mindennapi” Krisztus jelképe. Más szóval, a modern Izráel úgy döntött, hogy egy sátáni jelképet Krisztus jelképeként fogad el. Miként az ókori Izráel kijelentette, hogy nincs más királya, csak a pogány Rómát képviselő Cézár, amely a Sátán jelképe.

In terms of prophetic application, that choice demanded that modern Israel would need to redefine chapters seven, eight and nine of Daniel, which were the very chapters that are represented by the Ulai River, and were the increase of knowledge in Millerite history. They would be forced to change those chapters, for chapter eight directly references “the daily” three times.

Prófétai alkalmazás szempontjából ez a választás megkövetelte, hogy a modern Izraelnek újra kelljen értelmeznie Dániel hetedik, nyolcadik és kilencedik fejezetét, éppen azokat a fejezeteket, amelyeket az Ulai folyó jelképez, és amelyek a Millerita történelemben a tudás gyarapodását jelentették. Kényszerítve lettek volna e fejezetek megváltoztatására, mert a nyolcadik fejezet közvetlenül háromszor utal „a mindennapira”.

Forced by the history where the vision of the Ulai River was unsealed, the Millerites could see no other earthly kingdoms before Christ returned and set up His everlasting kingdom, as represented in Daniel chapter two. They therefore treated the fourth kingdom of Rome as one kingdom with two aspects. Those two aspects were directly represented in chapters seven and eight of Daniel. Daniel identifies that the vision he received in chapter eight was to be understood in connection with the vision of chapter seven.

Azon történelem kényszere alatt, amelyben az Ulai folyóra vonatkozó látomás feltárult, a milleriták Krisztus visszatérése és örökkévaló országa felállítása előtt — amint azt Dániel második fejezete ábrázolja — semmiféle más földi királyságot nem láthattak. Ezért Róma negyedik királyságát egyetlen királyságnak tekintették, amelynek két megnyilvánulása van. E két megnyilvánulást Dániel hetedik és nyolcadik fejezete közvetlenül ábrázolja. Dániel azonosítja, hogy a nyolcadik fejezetben kapott látomást a hetedik fejezet látomásával összefüggésben kell megérteni.

> In the third year of the reign of king Belshazzar a vision appeared unto me, even unto me Daniel, after that which appeared unto me at the first. Daniel 8:1.

> Belsazár király uralkodásának harmadik esztendejében látomás jelent meg nekem, nekem, Dánielnek, ama után, amely először jelent meg nekem. Dániel 8:1.

The vision “which appeared unto” Daniel “at the first,” was the vision of chapter seven.

A látomás, „amely megjelent” Dánielnek „kezdetben”, a hetedik fejezet látomása volt.

> In the first year of Belshazzar king of Babylon Daniel had a dream and visions of his head upon his bed: then he wrote the dream, and told the sum of the matters. Daniel 7:1.

> Babilon királyának, Bélsaccarnak első esztendejében Dániel álmot látott, és fejének látomásai voltak az ő ágyában; azután megírta az álmot, és elmondta a dolgok összegét. Dániel 7:1.

The two visions represent two aspects of the kingdoms of Bible prophecy that had first been represented in chapter two of Daniel. The four kingdoms of Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome were repeated in chapters seven, and then again in chapter eight, but with a distinction between the political elements of the four kingdoms and the religious elements of the four kingdoms. In Daniel seven, the kingdoms are represented by beasts of prey, but in chapter eight the same kingdoms are presented by sanctuary beasts. Daniel wished to understand the vision of chapter seven, and Gabriel came to him to explain.

A két látomás a bibliai prófécia országainak két aspektusát ábrázolja, amelyeket először Dániel könyvének második fejezetében mutatott be. Babilon, Médó-Perzsia, Görögország és Róma négy birodalma megismétlődik a hetedik fejezetben, majd ismét a nyolcadik fejezetben is, mégpedig különbséget téve a négy birodalom politikai elemei és vallási elemei között. Dániel hetedik fejezetében a birodalmakat ragadozó vadállatok jelképezik, a nyolcadik fejezetben azonban ugyanezeket a birodalmakat a szentély állatai jelenítik meg. Dániel meg akarta érteni a hetedik fejezet látomását, és Gábriel eljött hozzá, hogy megmagyarázza azt.

> I Daniel was grieved in my spirit in the midst of my body, and the visions of my head troubled me. I came near unto one of them that stood by, and asked him the truth of all this. So he told me, and made me know the interpretation of the things. These great beasts, which are four, are four kings, which shall arise out of the earth. But the saints of the most High shall take the kingdom, and possess the kingdom forever, even for ever and ever. Daniel 7:15–18.

> Én, Dániel, bensőmben, testemnek közepette megrendültem lélekben, és fejem látomásai nyugtalanítottak engem. Odaléptem az ott állók közül az egyikhez, és megkérdeztem tőle mindennek igaz értelmét. Ő pedig szólt hozzám, és tudtomra adta e dolgok magyarázatát: Ezek a nagy vadállatok, amelyek négyen vannak, négy király, akik a földből támadnak. De a magasságos egek szentjei veszik majd át az országot, és birtokolják az országot mindörökké, örökkön-örökké. Dániel 7:15–18.

Daniel was informed that the four beasts were four earthly kingdoms that would exist until God’s everlasting kingdom would be set up, in agreement with Daniel chapter two. There were to be four earthly kingdoms that preceded the arrival of God’s everlasting kingdom, as represented by the rock that was cut out of the mountain and filled the whole earth in chapter two.

Dániel tudtára adatott, hogy a négy fenevad négy földi királyságot jelképez, amelyek mindaddig fennállnak, amíg Isten örökkévaló királysága fel nem állíttatik, összhangban Dániel második fejezetével. Négy földi királyságnak kellett megelőznie Isten örökkévaló királyságának eljövetelét, amelyet a második fejezetben a hegyből kivágott kő jelképezett, s amely betöltötte az egész földet.

Sister White took the Millerite understanding of those four kingdoms well beyond the Millerite understanding, when she addressed the earth beast of Revelation chapter thirteen.

White nővér a Millerita értelmezést e négy királyságra vonatkozóan messze túlhaladta a milleriták értelmezésén, amikor a Jelenések könyve tizenharmadik fejezetének földi fenevadáról szólt.

> “At this point another symbol is introduced. Says the prophet: ‘I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb.’ Verse 11. Both the appearance of this beast and the manner of its rise indicate that the nation which it represents is unlike those presented under the preceding symbols. The great kingdoms that have ruled the world were presented to the prophet Daniel as beasts of prey, rising when ‘the four winds of the heaven strove upon the great sea.’ Daniel 7:2. In Revelation seventeen an angel explained that waters represent ‘peoples, and multitudes, and nations, and tongues.’ Revelation 17:15. Winds are a symbol of strife. The four winds of heaven striving upon the great sea represent the terrible scenes of conquest and revolution by which kingdoms have attained to power.” The Great Controversy, 439.

> „Ezen a ponton egy másik jelkép kerül bevezetésre. Így szól a próféta: »Láttam egy másik fenevadat feljönni a földből; és két szarva vala, a Bárányéhoz hasonló.« 11. vers. Mind e fenevad megjelenése, mind felemelkedésének módja arra utal, hogy az a nemzet, amelyet képvisel, különbözik azoktól, amelyeket a megelőző jelképek mutattak be. Azokat a nagy birodalmakat, amelyek uralkodtak a világ fölött, Dániel próféta ragadozó vadállatokként látta megjelenni, amint akkor emelkedtek fel, amikor »az ég négy szele küzde a nagy tengeren«. Dániel 7:2. A Jelenések könyve tizenhetedik fejezetében egy angyal megmagyarázta, hogy a vizek »népeket, sokaságokat, nemzeteket és nyelveket« jelentenek. Jelenések 17:15. A szelek a viszály jelképei. Az ég négy szele, amint a nagy tengeren küzdenek, a hódítás és forradalom ama rettenetes jeleneteit ábrázolják, amelyek által a királyságok hatalomra jutottak.” A nagy küzdelem, 439.

The beasts are symbols of the conquests that were accomplished as the kingdoms came to power. A beast of prey prophetically represents the political, economic and military power of a kingdom. The same kingdoms represented in Daniel chapter two and seven, are also represented in chapter eight, but there they are all associated with elements derived from God’s sanctuary, and in so doing they represent the religious element of the kingdoms, for they were all a union of church and State.

A fenevadak azoknak a hódításoknak a jelképei, amelyek a királyságok hatalomra jutásával mentek végbe. A ragadozó fenevad prófétai értelemben egy királyság politikai, gazdasági és katonai hatalmát jelképezi. Ugyanazok a királyságok, amelyeket Dániel könyvének második és hetedik fejezetében látunk ábrázolva, a nyolcadik fejezetben is megjelennek, ott azonban mindegyik Isten szentélyéből származó elemekkel kapcsolódik össze, és ezáltal a királyságok vallási elemét képviselik, mert valamennyien az egyház és az állam szövetsége voltak.

> In the third year of the reign of king Belshazzar a vision appeared unto me, even unto me Daniel, after that which appeared unto me at the first. And I saw in a vision; and it came to pass, when I saw, that I was at Shushan in the palace, which is in the province of Elam; and I saw in a vision, and I was by the river of Ulai. Then I lifted up mine eyes, and saw, and, behold, there stood before the river a ram which had two horns: and the two horns were high; but one was higher than the other, and the higher came up last. I saw the ram pushing westward, and northward, and southward; so that no beasts might stand before him, neither was there any that could deliver out of his hand; but he did according to his will, and became great. And as I was considering, behold, an he goat came from the west on the face of the whole earth, and touched not the ground: and the goat had a notable horn between his eyes. And he came to the ram that had two horns, which I had seen standing before the river, and ran unto him in the fury of his power. And I saw him come close unto the ram, and he was moved with choler against him, and smote the ram, and brake his two horns: and there was no power in the ram to stand before him, but he cast him down to the ground, and stamped upon him: and there was none that could deliver the ram out of his hand. Therefore the he goat waxed very great: and when he was strong, the great horn was broken; and for it came up four notable ones toward the four winds of heaven. Daniel 8:1–8.

> Belsazár király uralkodásának harmadik esztendejében látomás jelent meg nekem, nekem, Dánielnek, amaz után, amely először jelent meg nekem. És láték a látomásban; és lőn, mikor láttam, hogy Susánban voltam, a palotában, amely Elám tartományában van; és láték a látomásban, és az Ulaj folyó mellett valék. Akkor felemelém szemeimet, és láttam, és ímé, egy kos állott a folyó előtt, amelynek két szarva vala; és a két szarv magas vala, de az egyik magasabb a másiknál, és a magasabb később növekedett. Láttam a kost nyugat, észak és dél felé öklelni; úgyhogy semmiféle állat nem állhatott meg előtte, és nem volt, aki az ő kezéből megszabadíthatott volna; hanem a maga tetszése szerint cselekedett, és naggyá lett. És miközben figyeltem, ímé, egy kecskebak jött napnyugat felől az egész föld színén, és nem illeté a földet; és a baknak tekintélyes szarva vala a szemei között. És odament a kétszarvú koshoz, amelyet a folyó előtt állni láttam, és hatalmának indulatában feléje futott. És láttam, hogy egészen a kos közelébe ért, és felgerjedt ellene, és megütötte a kost, és letörte mindkét szarvát; és nem vala erő a kosban, hogy megállhasson előtte, hanem a földre vetette őt, és megtapodta; és nem volt, aki a kost az ő kezéből megszabadíthatta volna. Azért a kecskebak igen naggyá lett; de mikor megerősödött, letöretett a nagy szarv, és helyébe négy tekintélyes szarv növekedett az ég négy szele felé. Dániel 8:1–8.

Chapter eight begins with Daniel affirming that he is then living in the history of the first kingdom of Bible prophecy (Babylon), but his vision does not identify any symbol that was to represent Babylon, for it begins with the ram that represented the second earthly kingdom of Medo-Persia. The absence of a symbol of Babylon is purposeful, for a primary characteristic of Babylon is that it represents a kingdom that is removed, and thereafter restored, as represented by Nebuchadnezzar’s “seven times” living as a beast. During that “seven times” an element of spiritual Babylon (the papacy), is represented, for the papacy is the kingdom that is forgotten for seventy symbolic years, during which she had a deadly wound. The fact that Daniel identifies that he receives the vision “in the third year of the reign of king Belshazzar,” identifies Babylon as the kingdom that precedes the second kingdom of Medo-Persia, but it emphasizes Babylon as the hidden, or forgotten kingdom that is forgotten during the days of one king.

A nyolcadik fejezet azzal kezdődik, hogy Dániel megerősíti: ekkor még a bibliai prófécia első királyságának (Babilon) történelmében él; látomása azonban nem jelöl meg olyan szimbólumot, amely Babilont képviselné, mert a kosnál kezdődik, amely a médo-perzsa második földi királyságot jelképezte. Babilon szimbólumának hiánya szándékos, mert Babilon egyik elsődleges jellemzője az, hogy olyan királyságot ábrázol, amely eltávolíttatik, majd később helyreállíttatik, amint azt Nabukodonozor „hét időn” át tartó, vadállatként való élete szemlélteti. E „hét idő” alatt a lelki Babilon egyik eleme (a pápaság) is megjelenik a jelképrendszerben, mert a pápaság az a királyság, amely hetven jelképes esztendőre feledésbe merül, amely idő alatt halálos sebet kapott. Az a tény, hogy Dániel megjelöli: a látomást „Belsazár király uralkodásának harmadik évében” kapta, Babilont úgy azonosítja, mint azt a királyságot, amely a médo-perzsa második királyságot megelőzi, ugyanakkor Babilont mint a rejtett, avagy elfeledett királyságot hangsúlyozza, amely egy király napjaiban merül feledésbe.

The beasts of chapter eight, are not beasts of prey, they are beasts that were used as sacrificial animals in the sanctuary service. The fourth kingdom is represented as “a little horn,” not as a beast, but horns were part of God’s sanctuary, for the altars in God’s sanctuary had horns as part of their design.

A nyolcadik fejezet állatai nem ragadozó vadállatok, hanem olyan állatok, amelyeket a szentélyszolgálatban áldozati állatokként használtak. A negyedik királyságot „egy kis szarv” jelképezi, nem pedig egy vadállat; a szarvak azonban Isten szentélyének is részét képezték, mert Isten szentélyében az oltárok kialakításához szarvak is tartoztak.

Not only were the four kingdoms of prophecy represented by Daniel with sanctuary terms, the narrative of the chapter contains several words derived directly from God’s sanctuary service. The narrative in the chapter is presented with Hebrew words drawn from the sanctuary service, but also the action of presenting an offering in the sanctuary service is built within the structure of the chapter. The fact that Daniel purposely associated chapter seven and eight together, allows those who wish to see, that chapter seven, is identifying the statecraft of the kingdoms of Bible prophecy and chapter eight, is identifying the churchcraft of the kingdoms of Bible prophecy.

Nemcsak az történt, hogy Dániel a prófécia négy királyságát szentélyi kifejezésekkel ábrázolta, hanem a fejezet elbeszélése több olyan szót is tartalmaz, amelyek közvetlenül Isten szentélyszolgálatából származnak. A fejezet elbeszélése a szentélyszolgálatból vett héber szavakkal kerül bemutatásra, de a szentélyszolgálatban való áldozatbemutatás cselekménye is bele van építve a fejezet szerkezetébe. Az a tény, hogy Dániel tudatosan összekapcsolta a hetedik és a nyolcadik fejezetet, lehetővé teszi azok számára, akik látni akarnak, hogy a hetedik fejezet a bibliai prófécia királyságainak államvezetését, a nyolcadik fejezet pedig a bibliai prófécia királyságainak egyházvezetését azonosítja.

Adventism has been forced to cover this fact up with satanic fables, for this recognition reveals that Miller’s jewels were just as God designed them to be. Their rejection of Miller’s understanding of “the daily,” is represented as a claim that “God had no understanding,” for they claim that when God gave the framework to Miller (through the ministry of holy angels), it was not accurate.

Az adventizmus kénytelen volt ezt a tényt sátáni mesékkel elfedni, mert e felismerés feltárja, hogy Miller drágakövei pontosan úgy voltak, ahogyan Isten megtervezte őket. Miller „a mindennapi”-ról alkotott értelmezésének elutasítása úgy jelenik meg, mint annak állítása, hogy „Istennek nem volt értelme”, mert azt állítják, hogy amikor Isten a keretet Millernek adta (szent angyalok szolgálata által), az nem volt pontos.

> Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:16.

> Bizony, felforgató eljárásotok olyannak fog számíttatni, mint a fazekas agyaga; avagy mondhatja-e az alkotás alkotójáról: Nem ő készített engem? vagy mondhatja-e a formált dolog formálójáról: Nincs értelme? Ézsaiás 29:16.

The framework of Miller was the prophetic structure he recognized and employed but from 1863 onward, Adventism returned to the theological applications of apostate Protestantism and Catholicism, in order to cover up the jewels of Miller’s dream. Adventism accepted a false framework (the thing framed), in order to reject the work, and also the Maker of the work. In doing so, they claim the Maker of the work has no understanding. The rejection of that framework, was and still is, a rejection of the increase of knowledge that was unsealed in 1798. Those that reject the increase of knowledge reject the work and the Maker of the work, and in terms of Daniel they were “the wicked”.

Miller kerete az a prófétai szerkezet volt, amelyet felismert és alkalmazott; 1863-tól kezdődően azonban az adventizmus visszatért a hitehagyott protestantizmus és a katolicizmus teológiai alkalmazásaihoz, hogy elfedje Miller álmának drágaköveit. Az adventizmus elfogadott egy hamis keretet (a bekeretezett dolgot), hogy elutasítsa a művet, valamint a mű Alkotóját is. Ezzel azt állítják, hogy a mű Alkotója nem rendelkezik értelemmel. Annak a keretnek az elutasítása akkor is, és ma is, az 1798-ban felpecsételés alól feloldott ismeret gyarapodásának elutasítása volt és marad. Akik elutasítják az ismeret gyarapodását, elutasítják a művet és a mű Alkotóját, és Dániel szóhasználatával élve: „a gonoszok” voltak.

> Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:10.

> Sokan megtisztulnak, megfehérednek és megpróbáltatnak; az istentelenek pedig istentelenül cselekszenek, és az istentelenek közül senki sem ért meg semmit; de az értelmesek megértik. Dániel 12:10.

The “wicked shall do wickedly”, thus identifying a progressive escalating rejection of truth. The wickeds rejection of the framework is a rejection of God, and in turn God rejects the wicked for the rejection they attempt to accomplish by a counterfeit framework.

A „gonoszok gonoszul cselekszenek”, s ez az igazság fokozatosan súlyosbodó elutasítását azonosítja. A gonoszoknak a keretrendszer elutasítása Isten elutasítása, és viszont Isten elveti a gonoszokat azon elutasításuk miatt, amelyet egy hamisított keretrendszer által kísérelnek meg véghezvinni.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Népem elvész a tudomány hiánya miatt; mivel te elvetetted a tudományt, én is elvetlek téged, hogy ne légy papom előttem; mivel elfeledkeztél Istened törvényéről, én is elfeledkezem fiaidról. Hóseás 4:6.

God’s people, who were God’s “priests” from 1844 through to 1863, were rejected for their lack of the “knowledge” that has been increased through the ministry of William Miller. It is important to consider the context of verse six in Hosea, for the context identifies an escalating rebellion against the truth, represented as the “knowledge.”

Isten népe, akik 1844-től 1863-ig Isten „papjai” voltak, elvettettek a William Miller szolgálata által megnövekedett „ismeret” hiánya miatt. Fontos megvizsgálni a Hóseás könyvében található hatodik vers összefüggését, mert az összefüggés az igazsággal szembeni fokozódó lázadást azonosítja, amelyet az „ismeret” jelképez.

> Hear the word of the Lord, ye children of Israel: for the Lord hath a controversy with the inhabitants of the land, because there is no truth, nor mercy, nor knowledge of God in the land. By swearing, and lying, and killing, and stealing, and committing adultery, they break out, and blood toucheth blood. Therefore shall the land mourn, and every one that dwelleth therein shall languish, with the beasts of the field, and with the fowls of heaven; yea, the fishes of the sea also shall be taken away. Yet let no man strive, nor reprove another: for thy people are as they that strive with the priest. Therefore shalt thou fall in the day, and the prophet also shall fall with thee in the night, and I will destroy thy mother. My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. As they were increased, so they sinned against me: therefore will I change their glory into shame. They eat up the sin of my people, and they set their heart on their iniquity. And there shall be, like people, like priest: and I will punish them for their ways, and reward them their doings. For they shall eat, and not have enough: they shall commit whoredom, and shall not increase: because they have left off to take heed to the Lord.

> Halljátok meg az Úr igéjét, Izráel fiai: mert pere van az Úrnak e föld lakóival, mivel nincs igazság, sem irgalmasság, sem Istennek ismerete e földön. Esküdözés, hazugság, gyilkosság, lopás és házasságtörés árasztotta el azt; vérontás vérontást ér. Ezért gyászolni fog a föld, és elhervad minden lakója a mező vadjaival és az ég madaraival együtt; sőt a tenger halai is elvesznek. Mindazáltal senki ne pereljen, és senki se feddjen mást; mert a te néped olyan, mint azok, akik a pappal perlekednek. Ezért elbuksz nappal, és veled együtt elbukik a próféta is éjjel, és anyádat elveszítem. Elvész az én népem, mert nincs ismerete: mivel te megvetetted az ismeretet, én is megvetlek téged, hogy ne légy papom; mivel elfeledkeztél Istened törvényéről, én is elfeledkezem fiaidról. Ahogyan megsokasodtak, úgy vétkeztek ellenem; dicsőségüket gyalázatra változtatom. Népem bűnéből élnek, és szívüket annak hamisságára emelik. És olyan lesz a pap, mint a nép: megbüntetem őket útjaikért, és megfizetek nekik cselekedeteik szerint. Esznek majd, de nem laknak jól; paráználkodnak, de nem szaporodnak, mert megszűntek ügyelni az Úrra.

> Whoredom and wine and new wine take away the heart. My people ask counsel at their stocks, and their staff declareth unto them: for the spirit of whoredoms hath caused them to err, and they have gone a whoring from under their God. They sacrifice upon the tops of the mountains, and burn incense upon the hills, under oaks and poplars and elms, because the shadow thereof is good: therefore your daughters shall commit whoredom, and your spouses shall commit adultery. I will not punish your daughters when they commit whoredom, nor your spouses when they commit adultery: for themselves are separated with whores, and they sacrifice with harlots: therefore the people that doth not understand shall fall. Though thou, Israel, play the harlot, yet let not Judah offend; and come not ye unto Gilgal, neither go ye up to Bethaven, nor swear, The Lord liveth. For Israel slideth back as a backsliding heifer: now the Lord will feed them as a lamb in a large place. Ephraim is joined to idols: let him alone. Their drink is sour: they have committed whoredom continually: her rulers with shame do love, Give ye. The wind hath bound her up in her wings, and they shall be ashamed because of their sacrifices. Hosea 4:1–19.

> Paráznaság, bor és must veszik el a szívet. Népem a maga fabálványaitól kér tanácsot, és botja ad neki kijelentést; mert a paráznaság szelleme tévelygésbe vitte őket, és paráználkodva elszakadtak Istenüktől. A hegyek tetején áldoznak, és a halmokon tömjéneznek, a tölgy, nyárfa és terebint árnyéka alatt, mert jó annak árnyéka; ezért leányaitok paráználkodni fognak, és menyecskéitek házasságtörést követnek el. Nem büntetem meg leányaitokat, amikor paráználkodnak, sem menyecskéiteket, amikor házasságtörést követnek el; mert ők maguk is paráznákkal különülnek el, és paráznákkal együtt áldoznak; ezért az értelmetlen nép elbukik. Ha te, Izráel, paráználkodsz is, Júda mégse vétkezzék; ne menjetek Gilgálba, ne járjatok fel Bét-Ávenbe, és ne esküdjetek így: Él az Úr! Mert Izráel makacs, mint a makacs üsző; most majd úgy legelteti őket az Úr, mint bárányt tágas mezőn. Efraim a bálványokhoz szegődött: hagyd őt. Italuk megromlott; szüntelen paráználkodtak; fejedelmei gyalázatosan szeretik ezt: Adjátok! A szél szárnyaiba kötözte őt, és szégyent vallanak áldozataik miatt. Hóseás 4:1–19.

The warning of Hosea is that “the Lord hath a controversy with the inhabitants of the land, because there is no truth, nor mercy, nor knowledge of God in the land.” Adventism is God’s people of the last days. In the day that the dirt brush man enters Miller’s room, Adventism, including the people, the priests, the prophets “that doth not understand shall fall,” for they will be “joined to idols.” Their idols are their counterfeit doctrines, woven into a counterfeit framework.

Hóseás figyelmeztetése ez: „mert pere van az Úrnak e föld lakóival, mivel nincs hűség, nincs szeretet, és nincs Isten ismerete e földön.” Az adventizmus Isten utolsó napokban élő népe. Azon a napon, amikor a porseprűs ember belép Miller szobájába, az adventizmus, beleértve a népet, a papokat, a prófétákat, „amely nem ért, elbukik”, mert „bálványokhoz szegődtek”. Bálványaik az ő hamisított tanaik, amelyek egy hamisított keretrendszerbe vannak beleszőve.

The rebellion represented by the rejection of the increase of knowledge is a progressive escalation of rebellion that reaches the point where their probation ends with the pronouncement that they are joined to the counterfeit doctrines that are swept from Miller’s room. Their rebellion is represented as the commission of whoredom continually. From 1863 onward until the close of probation, they continually rebel until they are spewed out of the mouth of the Lord.

A lázadás, amelyet az ismeret gyarapodásának elutasítása jelképez, a lázadás fokozatos eszkalációja, amely eljut addig a pontig, ahol kegyelmi idejük azzal a kijelentéssel ér véget, hogy azokhoz a hamis tanokhoz csatlakoztak, amelyeket Miller szobájából kisöpörnek. Lázadásukat az szemlélteti, hogy szüntelenül paráznaságot cselekszenek. 1863-tól kezdve egészen a kegyelmi idő lezárultáig szüntelenül lázadnak, mígnem az Úr szája kiköpi őket.

The rebellion of rejecting knowledge was represented by their “continually” committing adultery, and although not the same Hebrew word, the meaning is the same as the Hebrew word “tamid” which means “continual”, and that is translated as “the daily” in the book of Daniel.

A tudás elutasításának lázadását az jelképezte, hogy „szüntelenül” paráználkodtak; és noha itt nem ugyanaz a héber szó szerepel, a jelentése azonos a „tamid” héber szóéval, amely „szüntelent” jelent, és amelyet Dániel könyvében „a mindennapi” kifejezéssel fordítanak.

We will continue our study of the four kingdoms of Bible prophecy in the next article.

A következő cikkben folytatjuk a bibliai prófécia négy királyságának tanulmányozását.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> „Akkor a „mindennapival” kapcsolatban azt láttam, hogy az „áldozat” szót emberi bölcsesség toldotta be, és az nem tartozik a szöveghez; és hogy az Úr azoknak adta meg annak helyes értelmezését, akik az ítélet órájának kiáltását hirdették. Amikor egység uralkodott, 1844 előtt, csaknem mindenki egyetértett a „mindennapi” helyes értelmezésében; de 1844 óta, a zűrzavarban, más nézeteket fogadtak el, és sötétség és zűrzavar követte azt.” Review and Herald, 1850. november 1.

Back to Articles