Article

# Panium - Number Six

Panium – Hatodik szám

Prophetic Waymarks in Daniel 11: The Collapse of the USSR, the Sunday Law, and the Rise of Modern Rome

Prófétikus útjelzők Dániel 11-ben: a Szovjetunió összeomlása, a vasárnapi törvény és a modern Róma felemelkedése

Author

Jeff Pippenger

Published

March 9, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

With the collapse of the USSR in 1989 verse forty of Daniel eleven was fulfilled. Verse forty-one is the Sunday law in the United States, as is verse sixteen. From 1989 until the Sunday law in the United States verse forty is empty. The collapse of the USSR in 1989 was also identified in verse ten of Daniel eleven, that was initially fulfilled by Antiochus Magnus.

A Szovjetunió 1989-es összeomlásával beteljesedett Dániel 11. fejezetének negyvenedik verse. A negyvenegyedik vers az Egyesült Államokban bevezetendő vasárnaptörvényre utal, miként a tizenhatodik vers is. 1989-től az Egyesült Államokban bevezetendő vasárnaptörvényig a negyvenedik vers üres. A Szovjetunió 1989-es összeomlását Dániel 11. fejezetének tizedik verse is azonosította, amely kezdetben Antiochus Magnus által teljesedett be.

Antiochus III Magnus the Seleucid “king of the north,” ruled from 223–187 BC and sought to reclaim territories lost to the Ptolemies (the “king of the south”) after the Third Syrian War (246–241 BC). His campaign in the Fourth Syrian War (219–217 BC) aimed to retake Coele-Syria, Phoenicia, and Palestine. In 219 BC Antiochus marched south, capturing Seleucia-in-Pieria, Tyre, and Ptolemais (Acre), regaining coastal strongholds. In 218 BC he advanced further, taking Philadelphia (Amman) and pressing toward Egypt’s frontier, intent on reclaiming lost Seleucid lands down to Gaza. Antiochus halted his march in 218 BC, consolidating gains and preparing for a decisive push. Ptolemy IV Philopator, the Ptolemaic king, mustered an army to meet him, bolstered by Egyptian troops. Verse ten of Daniel eleven sets forth this movement of Antiochus, thus prefiguring the collapse of the USSR in 1989, and typifying verse forty.

III. Antiokhosz Magnusz, a szeleukida „északi király”, Kr. e. 223–187 között uralkodott, és arra törekedett, hogy visszaszerezze a Ptolemaidáktól (a „déli királytól”) a harmadik szíriai háború (Kr. e. 246–241) után elveszített területeket. A negyedik szíriai háborúban (Kr. e. 219–217) folytatott hadjáratának célja Koilé-Szíria, Fönícia és Palesztina visszafoglalása volt. Kr. e. 219-ben Antiokhosz dél felé vonult, elfoglalva Szeleukeia Pieriát, Tíruszt és Ptolemaiszt (Akkót), s így visszaszerezve a tengerparti erősségeket. Kr. e. 218-ban tovább nyomult előre, bevéve Philadelphiát (Amman), és Egyiptom határa felé nyomult, azzal a szándékkal, hogy a Gázáig terjedő elveszített szeleukida területeket visszakövetelje. Antiokhosz Kr. e. 218-ban megállította előrenyomulását, megszilárdította nyereségeit, és felkészült a döntő támadásra. IV. Ptolemaiosz Philopatór, a ptolemaida király, egyiptomi csapatokkal megerősítve sereget gyűjtött, hogy szembeszálljon vele. Dániel tizenegyedik fejezetének tizedik verse Antiokhosznak ezt a mozgását tárja elénk, ily módon előképezve a Szovjetunió 1989-ben bekövetkezett összeomlását, és előrevetítve a negyvenedik verset.

> But his sons shall be stirred up, and shall assemble a multitude of great forces: and one shall certainly come, and overflow, and pass through: then shall he return, and be stirred up, even to his fortress. Daniel 11:10.

> Hanem fiai felindulnak, és nagy seregek sokaságát gyűjtik össze; és egyikük bizonyosan eljön, eláraszt és átvonul; azután visszatér, és felingereltetik egészen az ő erősségéig. Dániel 11:10.

When the king of the north in verse forty “overflows and passes over” it aligns with verse ten’s king of the north “overflowing and passing through.” In both verses it is the identical Hebrew words, that are simply translated a little differently. It is the same expression as found in Isaiah 8:8.

Amikor a negyvenedik versben az északi király „elárad és átvonul”, ez összhangban áll a tizedik vers északi királyával, aki „elárad és áthatol”. Mindkét versben ugyanazok a héber szavak szerepelnek, amelyeket csupán némileg eltérően fordítottak. Ugyanaz a kifejezés ez, amely Ézsaiás 8:8-ban található.

> And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:8.

> És átvonul Júdán; elárasztva és túljutva rajta egészen a nyakig ér; és kiterjesztett szárnyai betöltik földed szélességét, ó Immánuel. Ézsaiás 8:8.

Each of the three verses is identifying a southern king being defeated by a northern king. Antiochus the northern king prevails over Ptolemy the southern king, just as Sennacherib prevailed over Judah the southern king, and just as the king of the north in verse forty swept away the USSR in 1989. Three verses along with the three historical fulfillments of those verses, identify the “time of the end” in 1989. Thus, verse ten is 1989 and verse sixteen is the Sunday law in the United States, as is verse forty-one.

A három vers mindegyike egy déli király azonosítását adja, akit egy északi király győz le. Antiochus, az északi király, felülkerekedik Ptolemaioszon, a déli királyon, miként Szanherib felülkerekedett Júdán, a déli királyságon, és miként az északi király a negyvenedik versben elsöpörte a Szovjetuniót 1989-ben. Három vers, valamint e versek három történelmi beteljesedése azonosítja a „vég idejét” 1989-ben. Ennélfogva a tizedik vers 1989, a tizenhatodik vers pedig az Egyesült Államokban bevezetett vasárnapi törvény, miként a negyvenegyedik vers is.

Verses eleven through fifteen is a line of Scripture, which also has a historical fulfillment that identifies specific prophetic waymarks within the hidden history of verse forty. Before the Sunday law in the United States, but after 1989 the battle of Raphia and its aftermath is set forth in verses eleven and twelve, and the battle of Panium is set forth in verses thirteen to fifteen.

A tizenegyediktől a tizenötödik versig terjedő igerész olyan szentírási szakasz, amelynek történelmi beteljesedése is van, s amely a negyvenedik vers rejtett történelmében meghatározott prófétai jelzőpontokat azonosít. Az Egyesült Államokban bevezetendő vasárnapi törvény előtt, de 1989 után a raphiai csata és annak következményei a tizenegyedik és tizenkettedik versekben kerülnek bemutatásra, a paniumi csata pedig a tizenharmadiktól a tizenötödik versig terjedő szakaszban.

The Sunday law is the time appointed; for it is there that the deadly wound of the papacy is healed, and the pope returns to the throne of the earth. That empowerment was typified by the enthronement of the papacy in 538, and by the enthronement of pagan Rome at the battle of Actium. Once prophetically enthroned pagan Rome ruled supremely for 360 years. Once the papacy was enthroned in 538, she ruled supremely for twelve hundred and sixty years. Once the deadly wound is healed at the Sunday law the papacy will rule supremely for a symbolic 42 months.

A vasárnaptörvény az elrendelt idő; mert ott gyógyul be a pápaság halálos sebe, és a pápa visszatér a föld trónjára. Ezt a felhatalmazást a pápaság 538-ban történt trónra emelése, valamint a pogány Róma trónra emelése jelképezte az actiumi csatában. Miután a próféciában a pogány Róma trónra emeltetett, 360 éven át uralkodott legfőbb hatalomként. Miután a pápaság 538-ban trónra emeltetett, ezerkétszázhatvan évig uralkodott legfőbb hatalomként. Miután a halálos seb begyógyul a vasárnaptörvény idején, a pápaság jelképes negyvenkét hónapig fog legfőbb hatalomként uralkodni.

> And I saw one of his heads as it were wounded to death; and his deadly wound was healed: and all the world wondered after the beast. And they worshipped the dragon which gave power unto the beast: and they worshipped the beast, saying, Who is like unto the beast? who is able to make war with him? And there was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies; and power was given unto him to continue forty and two months. Revelation 13:3–5.

> És látám, hogy az ő fejei közül egy mintegy halálos sebet kapott; de meggyógyult az ő halálos sebe; és csodálván, az egész föld követé a fenevadat. És imádák a sárkányt, a ki hatalmat ada a fenevadnak; és imádák a fenevadat, ezt mondván: Kicsoda hasonló e fenevadhoz? kicsoda viaskodhatik ővele? És adaték néki nagy dolgokat és káromlásokat szóló száj; és adaték néki hatalom, hogy cselekedjék negyvenkét hónapig. Jelenések 13:3–5.

Verse 27 says “both” of these kings:

A 27. vers azt mondja, hogy e királyok „mindketten”:

> And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. Daniel 11:27.

> „És ennek a két királynak a szíve a gonoszságra hajlik, és egy asztalnál hazugságot szólnak; de ez nem sikerül, mert a vég még az elrendelt időre van. Dániel 11:27.”

The two kings in verse twenty-seven are the kings in the previous two verses who thereafter fought the battle of Actium.

A huszonhetedik vers két királya az előző két versben említett királyok, akik ezt követően az actiumi csatát vívták meg.

> And he shall stir up his power and his courage against the king of the south with a great army; and the king of the south shall be stirred up to battle with a very great and mighty army; but he shall not stand: for they shall forecast devices against him. Yea, they that feed of the portion of his meat shall destroy him, and his army shall overflow: and many shall fall down slain. Daniel 11:25, 26.

> És felindítja erejét és bátorságát a déli király ellen nagy sereggel; és a déli király is felindul a harcra igen nagy és hatalmas sereggel; de nem állhat meg, mert terveket szőnek ellene. Sőt azok, akik az ő eledelének részéből esznek, megrontják őt, és serege elárad; és sokan esnek el megölve. Dániel 11:25, 26.

Verse twenty-seven therefore creates an anomaly that needs to be understood before we proceed. In verse twenty-four the “time” represents a 360-year period beginning at the battle of Actium and concluding at the appointed time in the year 330.

A huszonhetedik vers tehát olyan rendellenességet hoz létre, amelyet meg kell értenünk, mielőtt továbbhaladnánk. A huszonnegyedik versben az „idő” egy 360 éves időszakot jelöl, amely az actiumi csatánál kezdődik, és a kijelölt időben, a 330. évben ér véget.

The king of the south in the battle was Cleopatra, who was in an alliance with Marc Antony. Octavius was the king of the north who would defeat them both. At the time appointed (31 BC) the two kings who had previously sat down at one table and told lies to one another would confront each other at the battle of Actium.

A déli király ebben az ütközetben Kleopátra volt, aki szövetségben állt Marcus Antoniusszal. Octavius volt az északi király, aki mindkettőjüket legyőzte. A kijelölt időben (Kr. e. 31-ben) a két király, akik korábban egy asztalhoz ültek és hazugságokat szóltak egymásnak, szembekerültek egymással az actiumi csatában.

The two kings at the table align with the history of the battle of Panium (verses 13 through 15), where there was an alliance of Antiochus Magnus and Phillip of Macedon. That historical alliance corresponds with the symbolic alliance represented in the name of Panium in the time of Christ—Caesarea Philippi. The alliance is also represented in verse forty when the USSR is swept away in 1989 through an alliance between Reagan and pope John Paul II. The two kings tell lies to each other before 31 BC, which aligns with the Sunday law in the United States, and therefore their lies occur before verse sixteen, during the history represented by verses thirteen to fifteen which were fulfilled at the battle of Panium seventeen years after the battle of Raphia, and one hundred and thirty-seven years before Pompey conquered Jerusalem in fulfillment of verse sixteen.

A két király az asztalnál megfelel a Pániumi csata történetének (13–15. versek), ahol Antiochus Magnus és makedóniai Phillip szövetséget kötöttek. Ez a történelmi szövetség megfelel annak a jelképes szövetségnek, amelyet Krisztus idejében Pánium nevében Caesaréa Filippi képvisel. A szövetség a negyvenedik versben is megjelenik, amikor a Szovjetunió 1989-ben elsöpörtetik Reagan és II. János Pál pápa szövetsége által. A két király Kr. e. 31 előtt hazugságokat szól egymásnak, ami összhangban áll az Egyesült Államokban bevezetett vasárnaptörvénnyel; ezért hazugságaik a tizenhatodik vers előtt hangzanak el, a 13–15. versek által ábrázolt történelmi korszakban, amely a Ráfiai csata után tizenhét évvel, a Pániumi csatában teljesedett be, és százharminchét évvel azelőtt, hogy Pompeius Jeruzsálemet meghódította a tizenhatodik vers beteljesedéseként.

In verse twenty-eight Octavius, the victor over both Cleopatra (the king of the south) and Marc Antony, “returns into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land.” Uriah Smith identifies these two victories as Actium in 31 BC and the destruction of Jerusalem in 70 AD. Verse twenty-eight is therefore identifying a history which begins at the battle of Actium, which is the beginning of the 360 years and the destruction of Jerusalem in 70 AD.

A huszonnyolcadik versben Octavianus, Kleopátra (a dél királya) és Marcus Antonius fölött aratott győzelmének kivívója, „nagy gazdagsággal tér vissza az ő földjére; és szíve a szent szövetség ellen lesz; és nagy dolgokat cselekszik, majd visszatér az ő földjére.” Uriah Smith e két győzelmet az actiumi csataként Kr. e. 31-ben és Jeruzsálem Kr. u. 70-ben bekövetkezett pusztulásaként azonosítja. A huszonnyolcadik vers ennélfogva olyan történelmet jelöl meg, amely az actiumi csatával kezdődik, amely a 360 év kezdete, valamint Jeruzsálem Kr. u. 70-ben bekövetkezett pusztulását.

> Then shall he return into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land. Daniel 11:28.

> Azután nagy gazdagsággal tér vissza földjére; szíve pedig a szent szövetség ellen lesz; és cselekedni fog, majd visszatér a maga földjére. Dániel 11:28.

The last phrase of verse twenty-four (even for a time) onward represents a historical line which began in 31 BC and concludes in the last phrase of verse thirty-one (shall place the abomination that maketh desolate) which was fulfilled in 538. The line begins with the battle of Actium, which marks the beginning of pagan Rome ruling supremely for three hundred and sixty years. The line ends in 538 with papal Rome beginning to rule supremely for twelve hundred and sixty years. Within the verses and the history which fulfilled the verses the time appointed in 330 represents a division in the history of pagan Rome as the fourth kingdom of Bible prophecy. After the initial period of ruling supremely for three hundred and sixty years, there follows two hundred and eight years of disintegration of the empire in advance of the papacy taking the throne in verse thirty-one in the year 538. In the sequence of those eight verses only verse twenty-seven identifies a historical fulfillment that occurred before the battle of Actium in 31 BC.

A huszonnegyedik vers utolsó fordulata („még egy ideig”) egy olyan történelmi vonalat ábrázol, amely Kr. e. 31-ben kezdődött, és a harmincegyedik vers utolsó fordulatában („felállítják az утálatosságot, amely pusztít”) zárul, amely 538-ban teljesedett be. A vonal az actiumi csatával kezdődik, amely a pogány Róma háromszázhatvan éven át tartó egyeduralmának kezdetét jelzi. A vonal 538-ban ér véget, amikor a pápai Róma megkezdi ezerkétszázhatvan éven át tartó egyeduralmát. A versekben és az azoknak megfelelő történelmi beteljesedésben a kijelölt idő 330-ban a pogány Róma történetében mint a bibliai prófécia negyedik királyságában bekövetkező megoszlást jelképezi. A háromszázhatvan éves kezdeti egyeduralmi időszak után a birodalom kétszáznyolc éven át tartó széthullása következik, mielőtt a pápaság az 538. esztendőben, a harmincegyedik versben, elfoglalja a trónt. E nyolc vers sorrendjében egyedül a huszonhetedik vers azonosít olyan történelmi beteljesedést, amely az actiumi csata előtt, Kr. e. 31-et megelőzően történt.

Verse twenty-seven identifies a meeting between two kings in advance of the “appointed time” and verse twenty-nine identifies an “appointed time.” Verse twenty-seven’s “appointed time” is the beginning of the three hundred and sixty year period and the “appointed time” of verse twenty-nine is the ending of the three hundred and sixty year period. The beginning and ending represent an “appointed time.”

A huszonhetedik vers egy találkozást azonosít két király között a „meghatározott idő” előtt, a huszonkilencedik vers pedig egy „meghatározott időt” jelöl meg. A huszonhetedik vers „meghatározott ideje” a háromszázhatvan éves időszak kezdete, a huszonkilencedik vers „meghatározott ideje” pedig a háromszázhatvan éves időszak vége. A kezdet és a vég egyaránt „meghatározott időt” képvisel.

The empowerment of pagan Rome began when it conquered the third geographical obstacle as represented in Daniel 8:9.

A pogány Róma megerősödése akkor kezdődött, amikor legyőzte a harmadik földrajzi akadályt, amint azt Dániel 8:9 ábrázolja.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. Daniel 8:9.

> És közülük egyből egy kis szarv nőtt ki, amely igen nagyra növekedett dél felé, kelet felé és a kívánatos föld felé. Dániel 8:9.

The empowerment began at the battle of Actium, and the subsequent subjection of the king of the south (Egypt) in verse nine of chapter eight.

A felhatalmazás az actiumi csatánál kezdődött, majd ezt követte a dél királyának (Egyiptomnak) alávetése a nyolcadik fejezet kilencedik versében.

The ending of pagan Rome’s rules as the fourth kingdom of Bible prophecy ended in 538 when papal Rome overcame its third geographical obstacle. The entire five-hundred and sixty-eight year period from the battle of Actium unto 538 begins with pagan Rome conquering it’s third obstacle and becoming the fourth kingdom of Bible prophecy, and it ends when papal Rome conquers it’s third geographical obstacle.

A pogány Róma uralmának vége mint a bibliai prófécia negyedik királysága 538-ban következett be, amikor a pápai Róma legyőzte harmadik földrajzi akadályát. Az actiumi csatától 538-ig terjedő teljes, ötszázhatvannyolc éves időszak azzal kezdődik, hogy a pogány Róma legyőzi harmadik akadályát, és a bibliai prófécia negyedik királyságává válik; és azzal ér véget, hogy a pápai Róma legyőzi harmadik földrajzi akadályát.

As the fourth kingdom of Bible prophecy, the history represented identifies two periods, the first when Rome exalts itself followed by a period describing Rome’s fall. The beginning of the first period of exaltation is also the beginning of the entire period pagan Rome ruled as the fourth kingdom of Bible prophecy. The first period of Rome’s exaltation begins and ends with an appointed time, and it also begins with the joining of the northern and southern kingdoms. It ends with the division into an eastern kingdom and a western kingdom. Beginning and ending with an appointed time and the beginning and ending represent the four divisions of Alexander’s kingdom.

A bibliai prófécia negyedik királyságaként az ábrázolt történelem két időszakot azonosít: az elsőt, amikor Róma felmagasztalja magát, ezt pedig egy Róma bukását leíró időszak követi. A felmagasztalás első időszakának kezdete egyben annak a teljes időszaknak a kezdete is, amely alatt a pogány Róma a bibliai prófécia negyedik királyságaként uralkodott. Róma felmagasztalásának első időszaka kijelölt idővel kezdődik és kijelölt idővel végződik, és egyúttal az északi és a déli királyság egyesülésével kezdődik. A keleti és a nyugati királyságra való felosztással ér véget. A kijelölt idővel való kezdet és vég, valamint a kezdet és a vég Alexandrosz királyságának négy felosztását jelképezik.

The two appointed times of verses twenty-seven and twenty-nine represent a beginning and ending waymark describing the period when Rome rules supremely. At the Sunday law in the United States in fulfillment of verse forty-one and verse sixteen of Daniel eleven the period for modern Rome to rule supremely for forty-two symbolic months begins. The first appointed time of verse twenty-seven is the Sunday law in the United States and the second appointed time represents when the last nation on earth follows the example of the United States and enforces the last Sunday law and in so doing identifies the worldwide enforcement of the idol sabbath.

A huszonhetedik és huszonkilencedik versek két kijelölt ideje egy kezdeti és egy záró útjelzőt képvisel, amelyek azt az időszakot írják le, amikor Róma legfőbb hatalomként uralkodik. Az Egyesült Államokban bevezetett vasárnaptörvénynél, a negyvenegyedik vers és Dániel tizenegyedik fejezetének tizenhatodik verse beteljesedéseként, kezdetét veszi az az időszak, amelyben a modern Róma negyvenkét jelképes hónapon át legfőbb hatalomként uralkodik. A huszonhetedik vers első kijelölt ideje az Egyesült Államokban bevezetett vasárnaptörvény, a második kijelölt idő pedig azt jelképezi, amikor a földön az utolsó nemzet is követi az Egyesült Államok példáját, és érvényt szerez az utolsó vasárnaptörvénynek, s ezáltal azonosítja a bálvány-szombat világméretű kikényszerítését.

Those two prophetic waymarks are the Sunday law in the United States unto the world Sunday law enforcement, and those two Sunday laws are the two appointed times in verse twenty-seven and twenty-nine. The first appointed time of verse twenty-seven was also typified by Constantine’s Sunday law in 321, and the papal Sunday law at the Counsel of Orleans in 538 represents the worldwide Sunday law.

Az a két prófétai útjelző az Egyesült Államokban bevezetett vasárnaptörvénytől a világméretű vasárnaptörvény kikényszerítéséig terjed, és ez a két vasárnaptörvény a huszonhetedik és a huszonkilencedik versben említett két rendelt idő. A huszonhetedik vers első rendelt idejét Konstantin 321-ben hozott vasárnaptörvénye is előképezte, az 538-as orléans-i zsinaton hozott pápai vasárnaptörvény pedig a világméretű vasárnaptörvényt jelképezi.

In the context of verses thirteen through fifteen the battle of Panium is the history that precedes the Sunday law of verse sixteen. Within that history the meeting of the two kings who lie to each other is fulfilled. Verse thirteen through fifteen are part of the history represented in verses ten through sixteen. The verses identify the fourth Syrian War in verse ten, the battle of Raphia in verse eleven, and the aftermath of that battle in verse twelve. Verses thirteen through fifteen represent the history of the year 200 BC when the battle of Panium was fulfilled, and when pagan Rome represented as the robbers of thy people enter the prophetic narrative.

A tizenháromtól tizenötödik versekig terjedő szakasz összefüggésében a paniumi csata az a történelmi előzmény, amely megelőzi a tizenhatodik vers vasárnaptörvényét. E történelmen belül teljesedik be a két király találkozása, akik hazudnak egymásnak. A tizenháromtól tizenötödik versekig terjedő versek annak a történetnek a részét képezik, amelyet a tizediktől a tizenhatodik versekig terjedő szakasz ábrázol. A versek a tizedik versben a negyedik szíriai háborút, a tizenegyedik versben a rafiai csatát, a tizenkettedik versben pedig e csata következményeit azonosítják. A tizenháromtól tizenötödik versek Kr. e. 200 történetét ábrázolják, amikor a paniumi csata beteljesedett, és amikor a pogány Róma, amelyet a te néped rablói jelképeznek, belép a prófétai elbeszélésbe.

Daniel eleven verse forty identifies the collapse of the USSR in 1989 and verse sixteen identifies the Sunday law in the United States. The meeting between two kings who tell lies to one another in advance of the time appointed, which was the battle of Actium, do so within the history of verse forty that follows the time of the end in 1989 and concludes at the Sunday law in the United States. Verse twenty-seven is a waymark in the hidden history of verse forty, occurring after 1989, but before the Sunday law. The “meeting” of verse twenty-seven is a waymark before the empowerment of Rome at the Sunday law. There are several waymarks that lead up to the empowerment of the papacy in 538, and these waymarks also occur before the time appointed. One of those prophetic waymarks is the decree of Justinian in 533, that fulfilled verse thirty’s reference to having “intelligence with those that forsake the covenant.”

Dániel könyve tizenegyedik fejezetének negyvenedik verse az 1989-es évben a Szovjetunió összeomlását azonosítja, a tizenhatodik vers pedig az Egyesült Államokban bevezetett vasárnaptörvényt. A két király találkozása, akik az előre kijelölt idő előtt hazugságokat szólnak egymásnak, amely az actiumi csata volt, a negyvenedik vers történelmi vonalán belül történik, amely az 1989-es végidő után következik, és az Egyesült Államokbeli vasárnaptörvénynél zárul. A huszonhetedik vers a negyvenedik vers rejtett történelmének egyik útjelzője, amely 1989 után, de a vasárnaptörvény előtt következik be. A huszonhetedik vers „találkozása” útjelző Róma felhatalmazása előtt, a vasárnaptörvény idején. Több útjelző is vezet a pápaság 538-ban bekövetkező felhatalmazásához, és ezek az útjelzők szintén a kijelölt idő előtt következnek be. E prófétai útjelzők egyike Justinianus 533-as rendelete, amely beteljesítette a harmincadik vers azon utalását, hogy „egyetértésben lesz a szövetséget elhagyókkal.”

The other waymarks that lead to the time appointed in the history of pagan Rome are the year 330 when pagan Rome cast down and simultaneously gave the “seat,” to the papal power. In 496 Clovis gave his “power” to the papacy. In fulfillment of Daniel seven pagan Rome removed “three horns” for the papacy, the last being the removal of the Ostrogoths from the city of Rome in 538. In 508 the religion of paganism was set aside as the legal religion of the realm and was replaced with Catholicism. 538 represents the Sunday law of verse forty-one, and 496 represents 1989 when Reagan as with Clovis dedicated his power to the pope of Rome. The year 330 identifies the Sunday law, for it is there that the papacy returns to the seat of authority.

A többi határjel, amely a pogány Róma történetében a kijelölt időhöz vezet, a 330. év, amikor a pogány Róma letaszította, és egyúttal a pápai hatalomnak adta a „széket”. 496-ban Klodvig a pápaságnak adta „hatalmát”. Dániel hetedik fejezetének beteljesedéseként a pogány Róma a pápaság javára eltávolított „három szarvat”, amelyek közül az utolsó az osztrogótoknak Róma városából való eltávolítása volt 538-ban. 508-ban a pogányság vallását félretették mint a birodalom törvényes vallását, és a katolicizmus lépett a helyére. Az 538-as év a negyvenegyedik vers vasárnaptörvényét jelképezi, és a 496-os év 1989-et jelképezi, amikor Reagan, miként Klodvig, hatalmát Róma pápájának szentelte. A 330. év azonosítja a vasárnaptörvényt, mert ott tér vissza a pápaság a hatalmi székbe.

This identifies that both 538 and 330 represent the time appointed, which is verses sixteen and forty-one. 496 represents 1989 fulfilled verse ten and verse forty in Daniel eleven and Isaiah 8:8. 508 identifies when the religion of the realm is set aside for Catholicism. Beginning with Clovis in 496 through 508, a progressive removal and replacement of the legal religion of the realm was illustrated. In the history beginning in 330 a progressive demise of Western Rome is represented by the first four trumpets, thus identifying progressive destruction that begins at the Sunday law in the United States.

Ez azonosítja, hogy mind az 538, mind a 330 a kijelölt időt jelképezi, vagyis a tizenhatodik és a negyvenegyedik verset. A 496 az 1989-es évet jelképezi, amely beteljesítette Dániel 11 tizedik és negyvenedik versét, valamint Ézsaiás 8:8-at. Az 508 azt az időpontot azonosítja, amikor a birodalom vallását félreteszik a katolicizmus kedvéért. Klodviggal kezdődően, 496-tól 508-ig, a birodalom törvényes vallásának fokozatos eltávolítása és lecserélése került szemléltetésre. A 330-ban kezdődő történelemben a Nyugatrómai Birodalom fokozatos hanyatlását az első négy trombitaszó ábrázolja, ily módon azonosítva azt a fokozatos pusztulást, amely az Egyesült Államokban a vasárnaptörvénnyel veszi kezdetét.

The progressive fall of pagan Rome following Constantine’s Sunday law in 321 illustrates the fall of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy that arrives at the Sunday law. Then the four trumpet judgments are brought upon the United States as Sister White has identified when she states that “national apostacy will be followed by national ruin.” Ezekiel adds witness to a fourfold punishment.

A pogány Róma fokozatos bukása Konstantin 321-ben kiadott vasárnapi törvénye után szemlélteti az Egyesült Államok bukását mint a bibliai prófécia hatodik királyságát, amely eljut a vasárnapi törvényhez. Ekkor a négy trombitaszó ítélete zúdul az Egyesült Államokra, amint azt White testvérnő azonosította, amikor kijelenti, hogy „a nemzeti hitehagyást nemzeti romlás követi”. Ezékiel egy négyszeres büntetésről is tanúskodik.

> The word of the Lord came again to me, saying, Son of man, when the land sinneth against me by trespassing grievously, then will I stretch out mine hand upon it, and will break the staff of the bread thereof, and will send famine upon it, and will cut off man and beast from it: Though these three men, Noah, Daniel, and Job, were in it, they should deliver but their own souls by their righteousness, saith the Lord God. If I cause noisome beasts to pass through the land, and they spoil it, so that it be desolate, that no man may pass through because of the beasts: Though these three men were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither sons nor daughters; they only shall be delivered, but the land shall be desolate. Or if I bring a sword upon that land, and say, Sword, go through the land; so that I cut off man and beast from it: Though these three men were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither sons nor daughters, but they only shall be delivered themselves. Or if I send a pestilence into that land, and pour out my fury upon it in blood, to cut off from it man and beast: Though Noah, Daniel, and Job, were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither son nor daughter; they shall but deliver their own souls by their righteousness. For thus saith the Lord God; How much more when I send my four sore judgments upon Jerusalem, the sword, and the famine, and the noisome beast, and the pestilence, to cut off from it man and beast? Yet, behold, therein shall be left a remnant that shall be brought forth, both sons and daughters: behold, they shall come forth unto you, and ye shall see their way and their doings: and ye shall be comforted concerning the evil that I have brought upon Jerusalem, even concerning all that I have brought upon it. And they shall comfort you, when ye see their ways and their doings: and ye shall know that I have not done without cause all that I have done in it, saith the Lord God. Ezekiel 14:12–23.

> És lőn az Úr beszéde hozzám ismét, mondván: Embernek fia, ha valamely ország vétkezik ellenem súlyos hűtlenséget elkövetve, kinyújtom rá kezemet, eltöröm benne a kenyér botját, éhínséget bocsátok rá, és kiirtok belőle embert és állatot; és ha ez a három férfiú, Noé, Dániel és Jób volna is benne, ők csak a maguk lelkét szabadítanák meg igazságuk által, ezt mondja az Úr Isten. Ha ártalmas vadakat bocsátok át az országon, és azok elpusztítják azt, úgyhogy pusztasággá lesz, és senki sem járhat át rajta a vadak miatt: ha ez a három férfiú volna is benne, élek én, ezt mondja az Úr Isten, sem fiakat, sem leányokat nem szabadítanának meg; csak ők maguk szabadulnának meg, az ország pedig pusztasággá lenne. Vagy ha fegyvert hozok arra az országra, és azt mondom: Fegyver, vonulj át az országon; úgyhogy kiirtok belőle embert és állatot: ha ez a három férfiú volna is benne, élek én, ezt mondja az Úr Isten, sem fiakat, sem leányokat nem szabadítanának meg, hanem csak ők maguk szabadulnának meg. Vagy ha dögvészt bocsátok arra az országra, és kiöntöm rá haragomat vérontásban, hogy kiirtsak belőle embert és állatot: ha Noé, Dániel és Jób volna is benne, élek én, ezt mondja az Úr Isten, sem fiút, sem leányt nem szabadítanának meg; csak a maguk lelkét szabadítanák meg igazságuk által. Mert így szól az Úr Isten: Mennyivel inkább így lesz, amikor elküldöm Jeruzsálemre négy súlyos ítéletemet: a fegyvert, az éhínséget, az ártalmas vadat és a dögvészt, hogy kiirtsak belőle embert és állatot! De íme, marad benne maradék, amely kivezettetik, fiak és leányok; íme, kijönnek hozzátok, és látni fogjátok útjukat és cselekedeteiket; és megvigasztalódtok a veszedelem felől, amelyet Jeruzsálemre hoztam, mindama dolgok felől, amelyeket rábocsátottam. És ők megvigasztalnak titeket, amikor látjátok útjaikat és cselekedeteiket; és megtudjátok, hogy nem ok nélkül cselekedtem mindazt, amit benne cselekedtem, ezt mondja az Úr Isten. Ezékiel 14:12–23.

We will continue these considerations in the next article.

E megfontolásokat a következő cikkben folytatjuk.

Back to Articles