Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-Two

Dániel könyve – Ötvenkettő

Unveiling the Prophetic Puzzle: Daniel’s Vision and the Rise of Kingdoms

A prófétai rejtély feltárása: Dániel látomása és a birodalmak felemelkedése

Author

Jeff Pippenger

Published

January 16, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the last article we pointed out that Gabriel provided the conclusion of the “last indignation” in order to confirm the date of 1844, based upon two witnesses. Miller understood the “seven times” of Leviticus twenty-six, that was carried out against the kingdom of Judah, but never reached a point where he saw the purpose and relationship of the judgment of the “seven times,” upon both the northern and southern kingdoms of Israel. Whether he ever recognized the distinction of “the last indignation” in verse nineteen is doubtful, though he no doubt understood in a general sense that the “indignation” was the “seven times.” The light of a first and last indignation was unsealed by Palmoni in 1856, but it was rejected in 1863. Yet Miller’s message of the “seven times” was correct, though limited.

Az előző cikkben rámutattunk arra, hogy Gábriel „a végső felháborodás” kimenetelét adta meg annak érdekében, hogy két tanú alapján megerősítse 1844 időpontját. Miller megértette Mózes harmadik könyve huszonhatodik fejezetének „hét idejét”, amely Júda királysága ellen teljesedett be, de soha nem jutott el odáig, hogy felismerje a „hét idő” ítéletének célját és összefüggését Izráel mind az északi, mind a déli királyságára nézve. Kétséges, hogy valaha is felismerte-e a tizenkilencedik versben szereplő „a végső felháborodás” megkülönböztetését, jóllehet kétségtelenül általános értelemben úgy értette, hogy „a felháborodás” a „hét idő” volt. Az első és az utolsó felháborodás világosságát Palmoni tárta fel 1856-ban, de azt 1863-ban elvetették. Mindazonáltal Miller „a hét időről” szóló üzenete helyes volt, jóllehet korlátozott.

Miller would not have recognized that the little horn of pagan Rome lifted up and exalted paganism, in verse eleven of Daniel eight, for to Miller “take away” was simply to remove in each of its three occurrences in Daniel. Yet his message was still correct, though limited.

Miller nem ismerte volna fel, hogy Dániel nyolcadik fejezetének tizenegyedik versében a pogány Róma kis szarva felemelte és felmagasztalta a pogányságot, mert Miller számára a „take away” Dániel könyvében mindhárom előfordulásában egyszerűen csak eltávolítást jelentett. Üzenete azonban így is helyes volt, noha korlátozott.

The Millerites did recognize the “sanctuary” in verse eleven was the pagan temple in the city of Rome (the Pantheon), but the Hebrew language was not what their message was based upon. Miller’s message was focused upon prophetic time. The history where their message was unsealed prevented them from seeing the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy, but more than that, it prevented them from seeing the papacy as the fifth kingdom of Bible prophecy.

A milleriták felismerték, hogy a tizenegyedik versben említett „szenthely” a pogány templom volt Róma városában (a Pantheon), üzenetük azonban nem a héber nyelvre alapozódott. Miller üzenete a prófétai időre összpontosult. Az a történelmi helyzet, amelyben üzenetük feltárult, megakadályozta őket abban, hogy az Egyesült Államokat a bibliai prófécia hatodik királyságának lássák; de ennél is több: abban is megakadályozta őket, hogy a pápaságot a bibliai prófécia ötödik királyságának lássák.

Forced by the history in which they lived they applied the prophecies in agreement with their anticipated soon-coming return of Christ, and they were disappointed, yet their message was correct. When Gabriel provides the interpretation of the two visions in verses fifteen through twenty-seven, Miller’s understanding prevented him from grasping the broader revelation of the kingdoms that was represented in the gender oscillation of the little horn in verses nine through twelve. The Millerites only see Rome as a fourth and final earthly kingdom in Gabriel’s interpretation.

Annak a történelemnek a kényszere alatt, amelyben éltek, a próféciákat Krisztus általuk várt közeli visszatérésével összhangban alkalmazták, és csalódtak, üzenetük mégis helyes volt. Amikor Gábriel a tizenötödiktől a huszonhetedik versig megadja a két látomás magyarázatát, Miller értelmezése megakadályozta őt abban, hogy megragadja a királyságokról szóló tágabb kijelentést, amelyet a kis szarv nemének váltakozása jelképezett a kilencediktől a tizenkettedik versig. A milleriták Gábriel magyarázatában csak Rómát látják mint negyedik és végső földi királyságot.

> And it came to pass, when I, even I Daniel, had seen the vision, and sought for the meaning, then, behold, there stood before me as the appearance of a man. And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. So he came near where I stood: and when he came, I was afraid, and fell upon my face: but he said unto me, Understand, O son of man: for at the time of the end shall be the vision. Now as he was speaking with me, I was in a deep sleep on my face toward the ground: but he touched me, and set me upright. And he said, Behold, I will make thee know what shall be in the last end of the indignation: for at the time appointed the end shall be. The ram which thou sawest having two horns are the kings of Media and Persia. And the rough goat is the king of Grecia: and the great horn that is between his eyes is the first king. Now that being broken, whereas four stood up for it, four kingdoms shall stand up out of the nation, but not in his power. And in the latter time of their kingdom, when the transgressors are come to the full, a king of fierce countenance, and understanding dark sentences, shall stand up. And his power shall be mighty, but not by his own power: and he shall destroy wonderfully, and shall prosper, and practise, and shall destroy the mighty and the holy people. And through his policy also he shall cause craft to prosper in his hand; and he shall magnify himself in his heart, and by peace shall destroy many: he shall also stand up against the Prince of princes; but he shall be broken without hand. And the vision of the evening and the morning which was told is true: wherefore shut thou up the vision; for it shall be for many days. And I Daniel fainted, and was sick certain days; afterward I rose up, and did the king’s business; and I was astonished at the vision, but none understood it. Daniel 8:15–27.

> És lőn, mikor én, Dániel, láttam e látomást, és kerestem annak értelmét, íme, előttem állt valaki emberhez hasonló alakban. És emberi szót hallottam az Ulaj partjai között, amely kiáltott, és ezt mondta: Gábriel, értesd meg ezzel az emberrel a látomást. Odajött tehát ahhoz a helyhez, ahol álltam; és amikor odajött, megrémültem, és arcomra estem; de ő ezt mondta nekem: Értsd meg, embernek fia, mert a vég idejére szól e látomás. És miközben szólt hozzám, mély álomba estem arccal a földre; de megérintett engem, és talpra állított. És ezt mondta: Íme, tudtodra adom, mi lesz a harag végső idején; mert a megszabott időben lesz a vég. A kétszarvú kos, amelyet láttál, Média és Perzsia királyai. A szőrös kecskebak pedig Görögország királya; és a nagy szarv, amely a szemei között volt, az az első király. És hogy az letöretett, és négy támadt helyébe, négy királyság támad abból a nemzetből, de nem annak erejével. És az ő királyságuk utolsó idejében, amikor a bűnösök gonoszsága teljességre jut, felkél egy kemény tekintetű király, aki jártas a rejtélyes beszédekben. Hatalma nagy lesz, de nem a maga ereje által; csodálatos pusztítást visz véghez, boldogul, cselekszik, és elpusztítja az erőseket és a szent népet. Ravaszsága által azt is eléri, hogy a csalárdság sikeres legyen a kezében; felfuvalkodik szívében, és békesség közben sokakat elpusztít; sőt felkel a fejedelmek Fejedelme ellen is, de kéz nélkül törik össze. És az estéről és reggelről szóló látomás, amely elmondatott, igaz; te azért zárd be a látomást, mert sok napra szól. Én pedig, Dániel, elájultam, és néhány napig beteg voltam; azután felkeltem, és végeztem a király dolgát. És álmélkodtam e látomáson, de senki sem értette meg. Dániel 8:15–27.

Though Daniel received the vision of the Ulai River (which is now in the process of fulfillment), in the history of Babylon, the first kingdom is left out of the vision. It had been included as the head of gold, and the lion in chapters two and seven, but the prophetic attribute of Babylon being removed and restored was emphasized in chapter eight. Nebuchadnezzar had typified the deadly wound of the papacy when he was driven from men for “seven times,” thus typifying the symbolic seventy years that the whore of Tyre is forgotten. In Daniel chapter eight, Babylon is forgotten from the kingdoms of Bible prophecy and the vision begins with the Medes and Persians (the ram), which was followed by Greece (the goat).

Noha Dániel Babilon történelmében kapta az Ulaj folyó látomását (amely most van a beteljesedés folyamatában), az első királyság kimarad a látomásból. Korábban benne foglaltatott mint az aranyfej, valamint mint az oroszlán a második és a hetedik fejezetben, ám Babilon ama prófétai sajátossága, hogy eltávolíttatik és helyreállíttatik, a nyolcadik fejezetben nyert hangsúlyt. Nabukodonozor a pápaság halálos sebét előképezte, amikor „hét időre” elűzetett az emberek közül, ily módon előképezve azt a jelképes hetven esztendőt, amelyre Tírusz paráznája feledésbe merül. Dániel könyve nyolcadik fejezetében Babilon feledésbe merül a bibliai prófécia királyságai közül, és a látomás a médekkel és perzsákkal (a kossal) kezdődik, amelyet Görögország (a bak) követett.

The kingdom of Alexander the Great disintegrated into four kingdoms of lesser power than Alexander, as had also been represented in chapter seven with the leopard which had four wings and four heads. Four represents worldwide as represented by north, east, south and west. In verse eight of chapter eight, four notable ones came up towards the four winds of heaven. In chapter seven Greece’s four wings align with the four winds of chapter eight, and Greece’s four heads align with the four notable ones. The four heads and four notable ones represent the four kingdoms Alexander’s original kingdom disintegrated into, and the four wings and four winds represent the four areas of division. The distinction of the point is important to see, for it represents an argument which the Millerites had against the traditional understanding of the Protestants about the fourth kingdom of Rome.

Nagy Sándor királysága négy, Sándorénál kisebb hatalmú királyságra hullott szét, miként ezt a hetedik fejezetben is jelképezte a párduc, amelynek négy szárnya és négy feje volt. A négy a világméretű kiterjedést jelképezi, amint azt az észak, kelet, dél és nyugat is szemlélteti. A nyolcadik fejezet nyolcadik versében négy nevezetes szarv támadt az ég négy szele felé. A hetedik fejezetben Görögország négy szárnya összhangban áll a nyolcadik fejezet négy szelével, és Görögország négy feje megfelel a négy nevezetes szarvnak. A négy fej és a négy nevezetes szarv azt a négy királyságot jelképezi, amelyekre Sándor eredeti birodalma széthullott, a négy szárny és a négy szél pedig a felosztás négy területét jelenti. E megkülönböztetés lényegét fontos felismerni, mert ez egy olyan érvet képvisel, amellyel a milleriták a protestánsoknak a negyedik, római királyságra vonatkozó hagyományos értelmezésével szemben éltek.

On the tables of Habakkuk, represented by the 1843 and 1850 pioneer charts, there is only one representation which is not illustrating a prophetic application, and it has to do with the distinction between the four heads and notable ones, and the four wings and winds. In an effort to obscure the truth of Rome as the fourth kingdom of Bible prophecy, Satan introduced an argument concerning the true or false meaning of the four heads and notable ones, and the four wings and winds. Satan did so for the book of Daniel clearly identifies that there is one distinct symbol in the book of Daniel that established the vision. Part of the evidence which establishes that symbol is in the four heads and notable ones, and the four wings and winds. The Protestants upheld a satanic view of this argument, and the argument was so significant to Millerite history that they referenced the argument upon the chart. The power which establishes the “chazon” vision in the book of Daniel is identified as the “robbers of thy people,” and the Protestants identified that power as one of a long line of Syrian kings named Antiochus Epiphanes, and Miller identified them as Rome.

Habakuk tábláin, amelyeket az 1843-as és 1850-es úttörői táblázatok képviselnek, csak egyetlen olyan ábrázolás található, amely nem valamely prófétai alkalmazást szemléltet, és ez a négy fej és a nevezetes szarvak, valamint a négy szárny és a szelek közötti megkülönböztetésre vonatkozik. Annak érdekében, hogy elhomályosítsa Róma mint a bibliai prófécia negyedik országa igazságát, Sátán egy érvelést vezetett be a négy fej és a nevezetes szarvak, valamint a négy szárny és a szelek valódi vagy hamis jelentésére vonatkozóan. Sátán ezt azért tette, mert Dániel könyve világosan azonosítja, hogy Dániel könyvében van egy elkülönülő szimbólum, amely megalapozta a látomást. Az egyik bizonyítékrész, amely ezt a szimbólumot megalapozza, a négy fejben és a nevezetes szarvakban, valamint a négy szárnyban és a szelekben rejlik. A protestánsok ennek az érvelésnek egy sátáni felfogását tartották fenn, és az érvelés annyira jelentős volt a millerita történelemben, hogy a táblázaton is hivatkoztak rá. A Dániel könyvében a „chazon” látomást megalapozó hatalom „a te néped rablói”-ként van azonosítva, és a protestánsok ezt a hatalmat a szíriai királyok hosszú sorából az egyik, Antiochus Epiphanés nevű királlyal azonosították, míg Miller Rómaként azonosította.

> And in those times there shall many stand up against the king of the south: also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall. Daniel 11:14.

> És azokban az időkben sokan támadnak majd fel a dél királya ellen; a te néped erőszakos fiai is felmagasztalják magukat, hogy beteljesítsék a látomást; de elbuknak. Dániel 11:14.

Antiochus was one of the kings, in a line of kings that descended out of one of the four kingdoms which Alexander’s kingdom had disintegrated into. The little horn of verse nine of Daniel eight, had followed the kingdom of Alexander, and verse nine says that out of one of them, came forth the little horn.

Antiochus egyike volt azoknak a királyoknak, abban a királysorban, amely annak a négy királyságnak az egyikéből származott, amelyekre Sándor birodalma széthullott. A Dániel nyolcadik fejezete kilencedik versében említett kis szarv Sándor királyságát követte, és a kilencedik vers azt mondja, hogy egyikükből támadt elő a kis szarv.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. Daniel 8:9.

> És egyikükből egy kis szarv támadt, amely igen megnövekedett dél felé, kelet felé és a kívánatos föld felé. Dániel 8:9.

The argument of whether Rome establishes the vision, or a weak and fairly insignificant Syrian king establishes the vision, includes the argument of whether the little horn power came out of one of the four horns, or out of one of the four winds. It is not much of an argument, for history and prophecy is clear that Rome was not a descendant of the Greek empire, but that Rome was a new power. If Rome was the fourth kingdom, then the “one of them” of verse nine, must be one of the four winds or wings. If it was Antiochus Epiphanes, it came out of the horn of Syria.

Az a vita, hogy vajon Róma állítja-e fel a látomást, vagy egy gyenge és meglehetősen jelentéktelen szíriai király állítja fel a látomást, magában foglalja azt a kérdést is, hogy a kis szarv hatalma a négy szarv egyikéből jött-e elő, vagy a négy szél egyikéből. Ez nem sok vitára ad okot, mert a történelem és a prófécia világosan tanúsítja, hogy Róma nem a görög birodalom leszármazottja volt, hanem új hatalom. Ha Róma volt a negyedik királyság, akkor a kilencedik vers „azok közül egy” kifejezésének szükségképpen a négy szél vagy szárny egyikére kell vonatkoznia. Ha pedig Antiochos Epiphanésről volt szó, akkor az Szíria szarvából jött elő.

The Millerites identified that the power represented as “the robbers of thy people” would stand up against Christ.

A milleriták felismerték, hogy az a hatalom, amelyet „a te néped rablóiként” ábrázol a prófécia, Krisztussal szemben fog fellépni.

> And through his policy also he shall cause craft to prosper in his hand; and he shall magnify himself in his heart, and by peace shall destroy many: he shall also stand up against the Prince of princes; but he shall be broken without hand. Daniel 8:25.

> És ravaszsága által kezében gyarapítja a csalárdságot; és felfuvalkodik szívében, és békesség által sokakat megront; sőt a fejedelmek Fejedelme ellen is feltámad; de kéz nélkül törik össze. Dániel 8:25.

The “Prince of princes” is Christ, and Antiochus Epiphanes lived well before Christ was born, so the Millerites pointed this fact out on the 1843 chart. On the chart they included the date 164, which in reality has no biblical reference, and was simply a notation which identifies the significance of the argument over the fourth kingdom between Miller and the Protestant theologians. Next to the year “164” on the chart they wrote, “Death of Antiochus Epiphanes who of course stood not up against the Prince of princes as he had been dead 164 years before the prince of princes was born.”

A „fejedelmek Fejedelme” Krisztus, és Antiochosz Epiphanész jóval Krisztus születése előtt élt, ezért a milleriták erre a tényre rámutattak az 1843-as táblázaton. A táblázaton feltüntették a 164-es évszámot, amelynek valójában nincs bibliai hivatkozása, és amely csupán egy jelölés volt, amely az Antiochoszról és a negyedik királyságról szóló érvelés jelentőségét azonosítja Miller és a protestáns teológusok között. Az „164” évszám mellé a táblázaton ezt írták: „Antiochosz Epiphanész halála, aki természetesen nem támadt fel a fejedelmek Fejedelme ellen, mivel 164 évvel a fejedelmek Fejedelmének születése előtt halt meg.”

Today Adventism teaches that “the robbers of thy people” is Antiochus Epiphanes, as does apostate Protestantism, in spite of the fact that inspiration recorded that “the 1843 chart was directed by the hand of the Lord and should not be altered.” The Millerites knew that the king of fierce countenance was Rome, so they were not shaken by the satanic teaching that undermines the ability to establish the “chazon” vision. The Bible is clear that if there is no vision, the people perish.

Ma az adventizmus azt tanítja, hogy „a te néped rablói” Antiochus Epiphanes, miként a hitehagyott protestantizmus is, annak ellenére, hogy az ihletett kijelentés feljegyezte: „az 1843-as diagramot az Úr keze irányította, és azt nem szabad megváltoztatni.” A milleriták tudták, hogy a kemény ábrázatú király Róma volt, ezért nem rendítette meg őket az a sátáni tanítás, amely aláássa a „cházón” látomás megalapozásának képességét. A Biblia világosan kijelenti, hogy ha nincs látomás, a nép elvész.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Ahol nincs mennyei kijelentés, elvadul a nép; de boldog az, aki megtartja a törvényt. Példabeszédek 29:18.

The vision that Solomon identifies in the verse is the “chazon” vision, which in verse thirteen of Daniel eight, is the vision that identifies paganism and papalism trampling down the sanctuary and host. For the Millerites those two desolating powers represented the fourth kingdom of Bible prophecy, and without recognizing the fourth kingdom of Rome (the robbers of thy people), they would not have been able to establish the vision. The “robbers of thy people” in verse fourteen of Daniel eleven, were to stand up against the king of the south, exalt themselves, establish the vision and fall. Rome fulfilled each of those characteristics.

A látomás, amelyet Salamon az igeversben azonosít, a „chazon” látomás, amely Dániel nyolcadik fejezetének tizenharmadik versében az a látomás, amely azonosítja a pogányságot és a pápaságot, amint letapossák a szenthelyet és a sereget. A milleriták számára e két pusztító hatalom a bibliai prófécia negyedik királyságát képviselte, és anélkül, hogy felismerték volna Róma negyedik királyságát (a te néped fosztogatóit), nem lettek volna képesek megállapítani a látomást. Dániel tizenegyedik fejezete tizennegyedik versében „a te néped fosztogatói” voltak azok, akik felkelnek a dél királya ellen, felmagasztalják magukat, megerősítik a látomást, és elbuknak. Róma e jellemzők mindegyikét betöltötte.

In chapter seven, the fourth kingdom is specifically identified as being “diverse” from the kingdoms before it.

A hetedik fejezetben a negyedik birodalom kifejezetten úgy van azonosítva, mint amely „különbözik” az előtte levő birodalmaktól.

> After this I saw in the night visions, and behold a fourth beast, dreadful and terrible, and strong exceedingly; and it had great iron teeth: it devoured and brake in pieces, and stamped the residue with the feet of it: and it was diverse from all the beasts that were before it; and it had ten horns…. Then I would know the truth of the fourth beast, which was diverse from all the others, exceeding dreadful, whose teeth were of iron, and his nails of brass; which devoured, brake in pieces, and stamped the residue with his feet; And of the ten horns that were in his head, and of the other which came up, and before whom three fell; even of that horn that had eyes, and a mouth that spake very great things, whose look was more stout than his fellows. Daniel 7:7, 19, 20.

> Ezek után láttam az éjszakai látomásokban, és íme, egy negyedik fenevadat, rettenetest és iszonyút, és felette erőset; és nagy vasfogai voltak: falt és zúzott, és a maradékot lábaival összetaposta; és különbözött mindazoktól a fenevadaktól, amelyek előtte voltak; és tíz szarva volt…. Azután meg akartam tudni az igazságot a negyedik fenevad felől, amely különbözött mind a többitől, felette rettenetes volt, amelynek fogai vasból voltak, és körmei rézből; amely falt, zúzott, és a maradékot lábaival összetaposta; És a tíz szarv felől, amelyek a fején voltak, és a másik felől, amely feljött, és amely előtt három lehullott; tudniillik arról a szarvról, amelynek szemei voltak, és szája, amely igen nagy dolgokat szólt, és amelynek tekintete nagyobb volt társaiénál. Dániel 7:7, 19, 20.

The fourth kingdom of Daniel seven was twice identified as being “diverse” from the kingdoms that preceded it. If the “little horn” of verse nine was simply an extension of the Syrian horn (Antiochus Epiphanes), it would not have been different. The beasts that preceded Rome in chapter seven were the lion, the bear and the leopard, all animals that actually exist in nature, but when it came to the fourth beast with iron teeth and nails of brass, Daniel knew of no beast of nature that represented the dreadful beast that devoured. It was different (diverse). The “little horn” of verse nine, came forth out of one of the areas represented by the four winds and wings, and not out of one of the horns or notable ones.

Dániel könyve hetedik fejezetének negyedik királyságát kétszer is úgy azonosítja, mint amely „különbözött” az őt megelőző királyságoktól. Ha a kilencedik vers „kis szarva” pusztán a szíriai szarvnak (Antiochus Epiphanesnek) a folytatása lett volna, nem lett volna különböző. A hetedik fejezetben Rómát megelőző fenevadak az oroszlán, a medve és a párduc voltak, mind olyan állatok, amelyek a természetben valóban léteznek; amikor azonban a vasszájú és rézkarmú negyedik fenevadra került a sor, Dániel nem ismert a természetből olyan állatot, amely e rettenetes, emésztő fenevadat ábrázolhatta volna. Ez különböző volt. A kilencedik vers „kis szarva” a négy szél és szárnyak által jelképezett területek egyikéből jött elő, és nem a szarvak vagy a nevezetesek egyikéből.

Daniel chapter eight, states that “in the latter time of their kingdom, when the transgressors are come to the full, a king of fierce countenance, and understanding dark sentences, shall stand up.” In the “latter time of their kingdom (Greece, which had disintegrated into four kingdoms), during the time “when the transgressors are come to the full,” a new king would stand up.

Dániel nyolcadik fejezete kijelenti, hogy „az ő királyságuk utolsó idejében, amikor a vétkesek gonoszsága teljességre jut, egy kemény tekintetű király támad, aki érti a rejtelmes beszédeket.” „Az ő királyságuk utolsó idejében” (Görögországéban, amely négy királyságra hullott szét), abban az időben, „amikor a vétkesek gonoszsága teljességre jut”, új király támad.

> “Every nation that has come upon the stage of action has been permitted to occupy its place on the earth, that the fact might be determined whether it would fulfill the purposes of the Watcher and the Holy One. Prophecy has traced the rise and progress of the world’s great empires—Babylon, Medo-Persia, Greece, and Rome. With each of these, as with the nations of less power, history has repeated itself. Each has had its period of test; each has failed, its glory faded, its power departed.” Prophets and Kings, 535.

> „Minden nemzetnek, amely a cselekvés színpadára lépett, megengedtetett, hogy elfoglalja helyét a földön, hogy megállapíttassék, vajon betölti-e az Őrálló és a Szent szándékait. A prófécia nyomon követte a világ nagy birodalmainak felemelkedését és előrehaladását — Babilonét, Médo-Perzsiáét, Görögországét és Rómáét. Mindegyikükkel, miként a kisebb hatalmú nemzetekkel is, a történelem megismételte önmagát. Mindegyiknek megvolt a próbaideje; mindegyik elbukott, dicsősége elhalványult, hatalma eltávozott.” Próféták és királyok, 535.

At the end (“latter time”) of the kingdom of Greece, when their cup of probationary time had been filled (“when the transgressors are come to the full”), a “king of fierce countenance” would stand up. That king would understand “dark sentences,” for he would speak a completely different language than the Hebrew of the Jews or the Greek of the previous kingdom, for he would speak Latin. That kingdom had been identified by Moses as the nation that would bring the siege of the years 66 to 70 AD, where among other things the famine was so terrible that the Jews ate their own children to survive.

Görögország királyságának végén („utolsó idejében”), amikor próbaidejük pohara megtelt („amikor a vétkezők elérték teljességüket”), felkél egy „kemény tekintetű király”. Ez a király érteni fogja a „rejtelmes beszédeket”, mert a zsidók héber nyelvétől és az előző királyság görög nyelvétől teljesen különböző nyelven fog szólni, mert latinul fog beszélni. Ezt a királyságot Mózes úgy azonosította, mint azt a nemzetet, amely elhozza a Kr. u. 66–70. évek ostromát, ahol többek között az éhínség olyan rettenetes volt, hogy a zsidók saját gyermekeiket ették meg a túlélés érdekében.

> Because thou servedst not the Lord thy God with joyfulness, and with gladness of heart, for the abundance of all things; Therefore shalt thou serve thine enemies which the Lord shall send against thee, in hunger, and in thirst, and in nakedness, and in want of all things: and he shall put a yoke of iron upon thy neck, until he have destroyed thee. The Lord shall bring a nation against thee from far, from the end of the earth, as swift as the eagle flieth; a nation whose tongue thou shalt not understand; A nation of fierce countenance, which shall not regard the person of the old, nor show favour to the young: And he shall eat the fruit of thy cattle, and the fruit of thy land, until thou be destroyed: which also shall not leave thee either corn, wine, or oil, or the increase of thy kine, or flocks of thy sheep, until he have destroyed thee. And he shall besiege thee in all thy gates, until thy high and fenced walls come down, wherein thou trustedst, throughout all thy land: and he shall besiege thee in all thy gates throughout all thy land, which the Lord thy God hath given thee. And thou shalt eat the fruit of thine own body, the flesh of thy sons and of thy daughters, which the Lord thy God hath given thee, in the siege, and in the straitness, wherewith thine enemies shall distress thee. Deuteronomy 28:47–53.

> Mivel nem szolgáltad az Urat, a te Istenedet örömmel és vidám szívvel, mindennek bősége miatt; azért szolgálni fogod ellenségeidet, akiket az Úr küld rád, éhségben és szomjúságban, mezítelenségben és minden nélkülözésben; és vasigát tesz a nyakadra, mígnem elpusztít téged. Hoz majd ellened az Úr messze földről, a föld széléről egy nemzetet, amely olyan sebesen száll alá, mint a sas; olyan nemzetet, amelynek nyelvét nem érted; vad tekintetű nemzetet, amely nem tiszteli az öreget, és nem kegyelmez az ifjúnak. És megemészti barmod szaporulatát és földed gyümölcsét, mígnem elpusztulsz; és nem hagy neked sem gabonát, sem bort, sem olajat, sem marháid szaporulatát, sem juhaid fialását, mígnem elpusztít téged. És megszáll téged minden kapudban, mígnem leomlanak magas és erős falaid, amelyekben bíztál, egész földeden; és megszáll téged minden kapudban, egész földeden, amelyet az Úr, a te Istened adott neked. És megeszed a te méhed gyümölcsét, fiaidnak és leányaidnak húsát, akiket az Úr, a te Istened adott neked, az ostrom idején és ama szorongattatás közepette, amellyel ellenségeid megszorongatnak téged. 5Mózes 28:47–53.

In Daniel chapter two the fourth kingdom was represented by “iron,” and Moses identified “a nation,” which would put a “yoke of iron,” upon the Jews. The “nation” would “destroy” the Jews, and it would be as swift as an eagle, of which the eagle is the symbol of Rome. It would be a “nation” “whose tongue thou shalt not understand,” for its language would be “dark sentences” to the Jews. It would be a “nation of fierce countenance” as described in Daniel chapter eight as a “king of fierce countenance.” And in the “siege” of Jerusalem the Jews ate their “sons and daughters.”

Dániel második fejezetében a negyedik királyságot a „vas” jelképezte, és Mózes azonosított egy „nemzetet”, amely „vasigát” vet majd a zsidókra. Ez a „nemzet” „elpusztítja” a zsidókat, és olyan sebes lesz, mint a sas, amely sas Róma jelképe. Olyan „nemzet” lesz ez, „amelynek nyelvét nem érted”, mert nyelve a zsidók számára „homályos beszéd” lesz. „Kérlelhetetlen tekintetű nemzet” lesz, amint azt Dániel nyolcadik fejezete egy „kérlelhetetlen tekintetű király”-ként írja le. Jeruzsálem „ostroma” idején pedig a zsidók megették „fiaikat és leányaikat”.

Miller recognized pagan Rome as the power predicted by Moses, and as the fourth “iron” kingdom of Daniel two, and the “nation” who spoke Latin, not Hebrew or Greek. Miller made no distinction between the fourth and fifth kingdom of Bible prophecy, for to him they both were simply Rome. So after pagan Rome stood up in verse twenty-three, he would not see the distinction represented in verse twenty-four. In the vision the little horn had oscillated from masculine to feminine to masculine to feminine in verses nine through twelve, and verse twenty-three identifies the prophetic characteristics of pagan Rome, Gabriel’s interpretation in verse twenty-four changes to feminine Rome. The power in verse twenty-four was to possess “mighty power,” “but not by his own power: and he shall destroy wonderfully, and shall prosper, and practice, and shall destroy the mighty and the holy people.”

Miller a pogány Rómát azonosította azzal a hatalommal, amelyet Mózes előre jelzett, továbbá Dániel könyve második fejezetének negyedik, „vas” birodalmával, valamint azzal a „nemzettel”, amely latinul, nem pedig héberül vagy görögül beszélt. Miller nem tett különbséget a bibliai prófécia negyedik és ötödik birodalma között, mert számára mindkettő egyszerűen Róma volt. Így miután a pogány Róma felállt a huszonharmadik versben, nem látta meg a huszonnegyedik versben megjelenített különbségtételt. A látomásban a kis szarv a kilencedik–tizenkettedik versekben hímnemről nőnemre, majd ismét hímnemről nőnemre váltakozott, és míg a huszonharmadik vers a pogány Róma prófétai jellemzőit azonosítja, Gábriel magyarázata a huszonnegyedik versben nőnemű Rómára vált. A huszonnegyedik versben szereplő hatalomnak „hatalmas ereje” lesz, „de nem a maga erejétől; és csodálatosképpen pusztít, és szerencsés lesz, és cselekszik, és elpusztítja a hatalmasokat és a szent népet.”

Papal Rome was to be given the military power of pagan Rome, and it would destroy God’s people for one thousand two hundred and sixty years, from the year 538 to 1798. It would destroy “wonderfully” for it is the beast the whole world “wonders after,” and it was the power that would “practice and prosper” until the first indignation that had been “determined” to be finished in 1798 was fulfilled.

A pápai Rómának a pogány Róma katonai hatalma adatott, és ezerkétszázhatvan éven át, 538-tól 1798-ig pusztította Isten népét. „Csodálatos módon” pusztított, mert ez az a fenevad, amely után az egész világ „csodálkozva jár”, és ez volt az a hatalom, amely „cselekedett és szerencsés volt” mindaddig, amíg be nem teljesedett az első harag, amelyről el volt „határozva”, hogy 1798-ban véget ér.

Then in verse twenty-five Gabriel follows the oscillation established in the verses he was interpreting for Daniel, and again addresses pagan Rome, who through a different type of “policy,” brought together its empire, as attested to by all the historians. The “craft” of pagan Rome was to induce nations to join their growing empire, and it used the promise of peace and prosperity to build the empire, unlike the previous empires that were forged simply by military might. Pagan Rome was also to “stand up against the Prince of princes,” as it did when it placed Christ upon the cross of Calvary.

Azután a huszonötödik versben Gábriel követi azt az ingadozást, amelyet azokban a versekben állapított meg, amelyeket Dánielnek magyarázott, és ismét a pogány Rómához szól, amely egy másfajta „ravaszság” által vonta egybe birodalmát, amint azt valamennyi történetíró tanúsítja. A pogány Róma „fortélya” az volt, hogy arra indítsa a nemzeteket, hogy csatlakozzanak növekvő birodalmához, és a béke és jólét ígéretét használta fel birodalma felépítésére, ellentétben a korábbi birodalmakkal, amelyeket egyszerűen katonai erővel kovácsoltak össze. A pogány Rómának az „igazgatók Fejedelme ellen” is fel kellett támadnia, miként ezt akkor tette, amikor Krisztust a Golgota keresztjére juttatta.

Then Gabriel addresses the two visions he was interpreting for Daniel, by identifying that the “mareh” vision of the appearance (the twenty-three hundred days) was true, and that the “chazon” vision of the trampling down of the sanctuary and host by pagan Rome and papal Rome was to be “shut up (sealed), “for many days” (until the time of the end in 1798).

Ekkor Gábriel azzal foglalkozik, hogy a Dánielnek magyarázott két látomást azonosítja: kijelenti, hogy a megjelenésről szóló „mareh” látomás (a kétezer-háromszáz nap) igaz volt, és hogy a szentélynek és a seregnek a pogány Róma és a pápai Róma általi letiprásáról szóló „chazon” látomást „be kell zárni (le kell pecsételni)”, „sok napra” (a vég idejéig, 1798-ig).

Then Daniel was sick for some time, and then returned to work, but he still did not understand the “mareh” vision, which is the vision which Gabriel was commanded to make him understand. For that reason Gabriel would return in chapter nine, to finish his work of making Daniel understand the “mareh” vision.

Ezután Dániel egy ideig beteg volt, majd visszatért a munkájához, de még mindig nem értette a „mareh” látomást, vagyis azt a látomást, amelynek megértetésére Gábriel parancsot kapott. Ezért Gábriel a kilencedik fejezetben visszatér, hogy befejezze munkáját: megértesse Dániellel a „mareh” látomást.

In Daniel chapter nine, Daniel had been studying the prophetic Word and came to understand through the writings of Moses and Jeremiah. Jeremiah had identified the captivity he was in would last seventy years.

Dániel könyvének kilencedik fejezetében Dániel a prófétai Igét tanulmányozta, és Mózes, valamint Jeremiás írásai által értésre jutott. Jeremiás megjelölte, hogy a fogság, amelyben volt, hetven esztendeig tart majd.

> And this whole land shall be a desolation, and an astonishment; and these nations shall serve the king of Babylon seventy years. And it shall come to pass, when seventy years are accomplished, that I will punish the king of Babylon, and that nation, saith the Lord, for their iniquity, and the land of the Chaldeans, and will make it perpetual desolations. Jeremiah 25:11, 12.

> És ez az egész föld pusztasággá és iszonyattá lesz; és ezek a nemzetek hetven esztendeig szolgálnak Babilon királyának. És lészen, hogy amikor a hetven esztendő betelik, meglátogatom Babilon királyán és azon a népen — ezt mondja az Úr — az ő bűnüket, valamint a káldeusok földjén is, és örök pusztasággá teszem azt. Jeremiás 25:11, 12.

According to Moses the captivity in the enemy’s land would correspond to a time that the land would enjoy its sabbaths.

Mózes szerint az ellenség földjén való fogság annak az időnek felelne meg, amely alatt a föld élvezné a maga szombatjait.

> And I will bring the land into desolation: and your enemies which dwell therein shall be astonished at it. And I will scatter you among the heathen, and will draw out a sword after you: and your land shall be desolate, and your cities waste. Then shall the land enjoy her sabbaths, as long as it lieth desolate, and ye be in your enemies’ land; even then shall the land rest, and enjoy her sabbaths. As long as it lieth desolate it shall rest; because it did not rest in your sabbaths, when ye dwelt upon it. Leviticus 26:32–35.

> És pusztasággá teszem a földet; és megdöbbennek rajta ellenségeitek, akik azon laknak. És szétszórlak titeket a pogányok közé, és kardot rántok utánatok; és földetek pusztává lesz, városaitok pedig romhalmazzá. Akkor majd megkapja a föld szombatjait, amíg pusztán hever, ti pedig ellenségeitek földjén lesztek; akkor majd nyugszik a föld, és megkapja szombatjait. Amíg pusztán hever, nyugodni fog; mivel nem nyugodott szombatjaitokon, amikor rajta laktatok. 3 Mózes 26:32–35.

Daniel had understood from God’s prophetic Word, upon two witnesses that His people had been scattered into the enemy’s land, during which time the land would enjoy its sabbaths. He understood what the author of Chronicles understood concerning Jeremiah’s seventy years.

Dániel Isten prófétai Igéjéből, két tanúbizonyság alapján megértette, hogy népe az ellenség földjére szétszóratott, amely idő alatt a föld élvezni fogja szombatjait. Megértette azt is, amit a Krónikák írója Jeremiás hetven esztendejére vonatkozóan megértett.

> And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord spoken by the mouth of Jeremiah might be accomplished, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, All the kingdoms of the earth hath the Lord God of heaven given me; and he hath charged me to build him an house in Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? The Lord his God be with him, and let him go up. 2 Chronicles 36:20–23.

> És a kard elől megmenekülteket fogságba vitte Babilonba; és szolgái lettek neki és fiainak mindaddig, míg uralomra nem jutott a perzsa királyság; hogy beteljesedjék az Úrnak Jeremiás szája által mondott igéje, mígnem az ország élvezte szombatait; mert amíg pusztán hevert, szombatot tartott, míg be nem telt a hetven esztendő. Círusnak, Perzsia királyának első esztendejében pedig, hogy beteljesedjék az Úrnak Jeremiás szája által mondott igéje, felindította az Úr Círusnak, Perzsia királyának lelkét, úgyhogy kihirdettette azt egész királyságában, sőt írásba is adta, mondván: Így szól Círus, Perzsia királya: A föld minden országát nekem adta az Úr, a menny Istene; és ő parancsolta meg nekem, hogy házat építsek neki Jeruzsálemben, amely Júdában van. Ki van közöttetek az ő egész népe közül? Az Úr, az ő Istene legyen vele, és menjen fel. 2 Krónikák 36:20–23.

Daniel understood that Jeremiah’s seventy years of scattering in the enemy’s land, while the land enjoyed her sabbaths, was based upon the curse of “seven times” in Leviticus twenty-six, and in obedience to that understanding, he fulfilled the commanded remedy given there for those who finally awaken to their scattered condition.

Dániel megértette, hogy Jeremiás hetven éve, amely alatt Isten népe az ellenség földjén szétszóratásban volt, miközben a föld élvezte szombatjait, a 3Mózes huszonhatodik fejezetében szereplő „hétszeresen” szóló átokon alapult; és ennek a megértésnek engedelmeskedve betöltötte az ott adott, elrendelt orvosságot azok számára, akik végül ráébrednek szétszóratott állapotukra.

> And upon them that are left alive of you I will send a faintness into their hearts in the lands of their enemies; and the sound of a shaken leaf shall chase them; and they shall flee, as fleeing from a sword; and they shall fall when none pursueth. And they shall fall one upon another, as it were before a sword, when none pursueth: and ye shall have no power to stand before your enemies. And ye shall perish among the heathen, and the land of your enemies shall eat you up. And they that are left of you shall pine away in their iniquity in your enemies’ lands; and also in the iniquities of their fathers shall they pine away with them. If they shall confess their iniquity, and the iniquity of their fathers, with their trespass which they trespassed against me, and that also they have walked contrary unto me; And that I also have walked contrary unto them, and have brought them into the land of their enemies; if then their uncircumcised hearts be humbled, and they then accept of the punishment of their iniquity: Then will I remember my covenant with Jacob, and also my covenant with Isaac, and also my covenant with Abraham will I remember; and I will remember the land. The land also shall be left of them, and shall enjoy her sabbaths, while she lieth desolate without them: and they shall accept of the punishment of their iniquity: because, even because they despised my judgments, and because their soul abhorred my statutes. And yet for all that, when they be in the land of their enemies, I will not cast them away, neither will I abhor them, to destroy them utterly, and to break my covenant with them: for I am the Lord their God. But I will for their sakes remember the covenant of their ancestors, whom I brought forth out of the land of Egypt in the sight of the heathen, that I might be their God: I am the Lord. These are the statutes and judgments and laws, which the Lord made between him and the children of Israel in mount Sinai by the hand of Moses. Leviticus 26:36–46.

> És akik életben maradnak közületek, azoknak rettegést bocsátok a szívükbe ellenségeik földjén; még a rezdülő falevél zörrenése is űzni fogja őket, és úgy futnak, mint akik kard elől menekülnek, és elesnek, noha senki sem üldözi őket. Egymásra hullanak, mintha kard elől futnának, noha senki sem üldözi őket; és nem lesz erőtök megállni ellenségeitek előtt. Elvesztek a pogányok között, és ellenségeitek földje megemészt titeket. Akik pedig megmaradnak közületek, elsorvadnak a maguk bűne miatt ellenségeitek földjén; és atyáik bűnei miatt is velük együtt sorvadnak el. Ha megvallják gonoszságukat és atyáik gonoszságát, hűtlenségüket, amellyel hűtlenné lettek irántam, és azt is, hogy ellenem jártak; és hogy én is ellenük jártam, és bevittem őket ellenségeik földjére; ha akkor körülmetéletlen szívük megalázkodik, és akkor elfogadják bűnük büntetését: akkor megemlékezem Jákobbal kötött szövetségemről, Izsákkal kötött szövetségemről is, és Ábrahámmal kötött szövetségemről is megemlékezem; és megemlékezem a földről. A föld pedig elhagyatva marad tőlük, és élvezni fogja szombatjait, míg pusztán hever nélkülük; ők pedig elfogadják bűnük büntetését; mivel, igen, mivel megvetették végzéseimet, és lelkük megutálta rendeléseimet. De mindezek ellenére, amikor ellenségeik földjén lesznek, nem vetem el őket, és nem utálom meg őket annyira, hogy teljesen megsemmisítsem őket, és felbonts am velük kötött szövetségemet; mert én vagyok az Úr, az ő Istenük. Hanem érettük megemlékezem őseik szövetségéről, akiket kihoztam Egyiptom földjéről a pogányok szeme láttára, hogy Istenük legyek: én vagyok az Úr. Ezek azok a rendelkezések, végzések és törvények, amelyeket az Úr szerzett maga és Izráel fiai között a Sínai-hegyen Mózes által. 3Mózes 26:36–46.

Daniel’s prayer in chapter nine, is addressing every element of the counsel for those who find themselves scattered in the enemy’s land. That prayer is to be aligned with his prayer in chapter two, for together they represent the prayer of those in Revelation chapter eleven, that were dead in the streets of that great city of Sodom and Egypt, who find that they also had been scattered. As Daniel concludes his prayer, Gabriel returns to finish the work of explaining the “mareh” vision, just as the Holy Spirit intends to accomplish for the two witnesses of Revelation chapter eleven.

Dániel kilencedik fejezetben elhangzó imádsága a tanács minden elemét megszólítja azok számára, akik az ellenség földjén szétszórva találják magukat. Ezt az imádságot a második fejezetben elhangzó imádságával összhangban kell szemlélni, mert együtt a Jelenések könyve tizenegyedik fejezetében szereplők imádságát képviselik, akik holtan feküdtek ama nagy város utcáin, Szodoma és Egyiptom utcáin, s akik felismerik, hogy ők maguk is szétszórattak. Amint Dániel befejezi imádságát, Gábriel visszatér, hogy befejezze a „mareh” látomás magyarázatának munkáját, miként a Szentlélek is ezt szándékozik véghezvinni a Jelenések könyve tizenegyedik fejezetének két tanúja számára.

> And whiles I was speaking, and praying, and confessing my sin and the sin of my people Israel, and presenting my supplication before the Lord my God for the holy mountain of my God; Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. Daniel 9:20–22.

> És miközben beszéltem, imádkoztam, és megvallottam bűnömet és népemnek, Izráelnek bűnét, és könyörgésemet az Úr, az én Istenem elé terjesztettem Istenem szent hegyéért; igen, miközben még szóltam az imádságban, ama férfiú, Gábriel, akit a látomásban kezdetben láttam, gyors röpüléssel felém jőve, megérintett engem az esti áldozat idején. És értésemre adta, és beszélt velem, és ezt mondta: Dániel, most jöttem ki, hogy értelemre és megértésre tanítsalak téged. Dániel 9:20–22.

We will continue this study in the next article.

E tanulmányt a következő cikkben folytatjuk.

> “Shortly before the fall of Babylon, when Daniel was meditating on these prophecies and seeking God for an understanding of the times, a series of visions was given him concerning the rise and fall of kingdoms. With the first vision, as recorded in the seventh chapter of the book of Daniel, an interpretation was given; yet not all was made clear to the prophet. ‘My cogitations much troubled me,’ he wrote of his experience at the time, ‘and my countenance changed in me: but I kept the matter in my heart.’ Daniel 7:28.

> „Röviddel Babilon bukása előtt, amikor Dániel ezeken a próféciákon elmélkedett, és Istentől keresett megértést az időkre nézve, látomások sorozata adatott neki a királyságok felemelkedéséről és bukásáról. Az első látomáshoz, amint azt Dániel könyvének hetedik fejezete feljegyzi, magyarázat is adatott; mégsem vált minden világossá a próféta előtt. „E gondolataim nagyon megháborítottak engem” — írta akkori tapasztalatáról — „és ábrázatom elváltozott rajtam; de a dolgot megtartottam szívemben.” Dániel 7:28.

> “Through another vision further light was thrown upon the events of the future; and it was at the close of this vision that Daniel heard ‘one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision?’ Daniel 8:13. The answer that was given, ‘Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed’ (verse 14), filled him with perplexity. Earnestly he sought for the meaning of the vision. He could not understand the relation sustained by the seventy years’ captivity, as foretold through Jeremiah, to the twenty-three hundred years that in vision he heard the heavenly visitant declare should elapse before the cleansing of God’s sanctuary. The angel Gabriel gave him a partial interpretation; yet when the prophet heard the words, ‘The vision … shall be for many days,’ he fainted away. ‘I Daniel fainted,’ he records of his experience, ‘and was sick certain days; afterward I rose up, and did the king’s business; and I was astonished at the vision, but none understood it.’ Verses 26, 27.

> „Egy másik látomás által további világosság vetült a jövő eseményeire; és e látomás végén Dániel hallotta, hogy „egy szent szól vala, és egy másik szent ezt mondá annak a bizonyos szentnek, aki szóla: Meddig tart e látomás?” Dániel 8:13. A kapott válasz: „Kétezer-háromszáz estvéig és reggelig; azután kiderül a szenthely igazsága” (14. vers), zavarba ejtette őt. Komolyan kereste a látomás jelentését. Nem tudta megérteni, milyen összefüggés áll fenn a Jeremiás által megjövendölt hetvenévi fogság és a kétezer-háromszáz év között, amelyről a látomásban hallotta, hogy a mennyei követ kijelentette: ennyi időnek kell eltelnie Isten szenthelyének megtisztítása előtt. Gábriel angyal részleges magyarázatot adott neki; ám amikor a próféta e szavakat hallotta: „A látomás… sok napra való”, elájult. „Én, Dániel, elájulék” — jegyzi fel tapasztalatáról —, „és beteg valék néhány napig; azután fölkelék, és a király dolgát végezém; és megdöbbentett engem a látomás, de senki sem értette.” 26., 27. versek.

> “Still burdened in behalf of Israel, Daniel studied anew the prophecies of Jeremiah. They were very plain—so plain that he understood by these testimonies recorded in books ‘the number of the years, whereof the word of the Lord came to Jeremiah the prophet, that He would accomplish seventy years in the desolations of Jerusalem.’ Daniel 9:2.

> „Még mindig Izráel terhe alatt állva Dániel újra tanulmányozta Jeremiás próféciáit. Ezek igen világosak voltak—annyira világosak, hogy a könyvekben feljegyzett bizonyságtételekből megértette »az esztendők számát, amelyekről az Úr igéje szólt Jeremiás prófétához, hogy hetven esztendőt teljesít be Jeruzsálem pusztulásában«. Dániel 9:2.”

> “With faith founded on the sure word of prophecy, Daniel pleaded with the Lord for the speedy fulfillment of these promises. He pleaded for the honor of God to be preserved. In his petition he identified himself fully with those who had fallen short of the divine purpose, confessing their sins as his own.” Prophets and Kings, 553, 554.

> „A prófécia biztos beszédére alapozott hittel Dániel az Úrhoz könyörgött e ígéretek mielőbbi beteljesedéséért. Azért könyörgött, hogy Isten tisztessége megőriztessék. Könyörgésében teljesen azonosította magát azokkal, akik elmaradtak az isteni szándéktól, s bűneiket a sajátjaként vallotta meg.” Prophets and Kings, 553, 554.

Back to Articles