Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty

Dániel könyve – Száznyolcvanadik rész

The Prophetic Intersection of Rome, the Maccabees, and Modern Times: A Study in Daniel’s Visions

Róma, a Makkabeusok és a modern idők prófétai metszéspontja: Tanulmány Dániel látomásairól

Author

Jeff Pippenger

Published

April 10, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Uriah Smith wrote, “Rome became connected with the people of God, the Jews, by alliance, BC 162.” Most modern historians mark the date as 161 BC, and Smith twice references 161 BC, in the same book. My assumption is that this reference to 162 BC, is a typo.

Uriah Smith ezt írta: „Róma szövetség által kapcsolódott Isten népéhez, a zsidókhoz, Kr. e. 162-ben.” A legtöbb modern történész a dátumot Kr. e. 161-re teszi, és Smith ugyanabban a könyvben kétszer is Kr. e. 161-re hivatkozik. Feltételezésem szerint ez a Kr. e. 162-re való utalás sajtóhiba.

> “By verses 23 and 24 we are brought down this side of the league between the Jews and the Romans, BC 161, to the time when Rome had acquired universal dominion.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 273.

> „A 23. és 24. vers által eljutunk a zsidók és a rómaiak közötti szövetségnek erre az oldalára, Kr. e. 161-hez, arra az időre, amikor Róma egyetemes uralomra tett szert.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 273.

Verses eleven and twelve, identify the victory and aftermath of the Battle of Raphia, which occurred in 217 BC, between the Seleucid Empire, led by Antiochus III the Great, and the Ptolemaic Kingdom of Egypt, led by King Ptolemy IV Philopator.

A tizenegyedik és tizenkettedik versek azonosítják a raffiai csata győzelmét és utóhatását, amely Kr. e. 217-ben zajlott a III. Nagy Antiokhosz vezette Szeleukida Birodalom és a IV. Ptolemaiosz Philopatór király vezette egyiptomi Ptolemaioszi Királyság között.

The Battle of Panium, which occurred seventeen years later in 200 BC, was again between the Seleucid kingdom, and the Ptolemaic kingdom.

A paniumi csata, amely tizenhét évvel később, Kr. e. 200-ban zajlott le, ismét a Szeleukida Királyság és a Ptolemaioszi Királyság között folyt.

The Maccabean Revolt, began in 167 BC, and was the Jewish rebellion against the Seleucid Empire’s attempts to suppress Jewish religious practices and impose Greek culture.

A Makkabeus-felkelés Kr. e. 167-ben kezdődött, és a zsidók felkelése volt a Szeleukida Birodalom azon kísérletei ellen, amelyek a zsidó vallási gyakorlatok elnyomására és a görög kultúra rájuk kényszerítésére irányultak.

The rededication of the Second Temple in Jerusalem, which marks the historical event celebrated during Hanukkah, occurred in 164 BC, three years before the “league” of verse twenty-three. This event followed the successful military campaign of the Maccabees against the forces of the Seleucid Empire, led by the infamous Antiochus IV Epiphanes, who had desecrated the Temple and outlawed Jewish religious practices. Antiochus IV Epiphanes died shortly after the victory that is commemorated by Hanukkah, and marks the descent of Syrian power from that point onward in history.

A jeruzsálemi Második Templom újraszentelése, amely a Hanuka során megünnepelt történelmi eseményt jelöli, Kr. e. 164-ben történt, három évvel a huszonharmadik versben említett „szövetség” előtt. Ez az esemény a Makkabeusoknak a Szeleukida Birodalom erői elleni sikeres hadjáratát követte, amelyeket a hírhedt IV. Antiokhosz Epiphanész vezetett, aki meggyalázta a Templomot és törvényen kívül helyezte a zsidó vallási gyakorlatokat. IV. Antiokhosz Epiphanész nem sokkal a Hanuka által megörökített győzelem után meghalt, és ez ettől a ponttól kezdve a szíriai hatalom hanyatlását jelzi a történelemben.

In 200 BC, (which was also the time of the Battle of Panium), Rome, for the first time inserted itself into the prophetic history of Daniel chapter eleven. There is the symbol which establishes the vision. Its purposeful influence in that history identifies the work of Jezebel, a symbol of a church that pulls strings from behind the scenes. Jezebel was home in Samaria when her husband Ahab watched her prophets get slain by Elijah. Herodias was not at Herod’s birthday party, where her daughter Salome seduced Herod. In the history of the United States, the papacy, represented by the whore of Tyre, is forgotten, until the end of the symbolic seventy years. She then begins to sing her songs of deception to the kings of the earth. The year 200 BC typifies when she begins to openly sing to the kings in the last days, just before the soon coming Sunday law, as represented in verse sixteen.

Kr. e. 200-ban (ami egyben a pannioni csata ideje is volt) Róma első ízben avatkozott be Dániel könyve tizenegyedik fejezetének prófétai történetébe. Ott található az a jelkép, amely megalapozza a látomást. E jelkép céltudatos befolyása abban a történetben Jézabel munkáját azonosítja, amely egy olyan egyház jelképe, amely a háttérből mozgatja a szálakat. Jézabel Szamáriában volt otthon, amikor férje, Akháb végignézte, amint Illés megöli az ő prófétáit. Heródiás nem volt jelen Heródes születésnapi lakomáján, ahol leánya, Salómé elcsábította Heródest. Az Egyesült Államok történetében a pápaság, amelyet Tírus paráznája képvisel, feledésbe merül, egészen a jelképes hetven év végéig. Ekkor kezdi el csalárd énekeit zengeni a föld királyainak. A Kr. e. 200. év azt az időt jelképezi, amikor az utolsó napokban nyíltan kezdi énekelni énekeit a királyoknak, közvetlenül a hamarosan bekövetkező vasárnapi törvény előtt, amint azt a tizenhatodik vers ábrázolja.

Before the “league” of the Jews in 161 BC to 158 BC, the Maccabees rededicated the temple, as is commemorated by Hanukkah in 164 BC. Then three years later, still in an ongoing struggle with the Syrians, the Maccabean Jews reached out to Rome for support. The “league” with Rome that was then formed becomes a prophetic test for God’s last-day students of prophecy.

A zsidók i. e. 161 és 158 közötti „szövetsége” előtt a Makkabeusok i. e. 164-ben újraszentelték a templomot, amint arról a Hanukka megemlékezik. Majd három évvel később, még mindig a szírekkel folytatott küzdelem közepette, a makkabeus zsidók támogatásért Rómához fordultak. Az ekkor létrejött Rómával kötött „szövetség” prófétai próbatétellé válik Isten végidei próféciatanulói számára.

History identifies 161 BC as the point where the “league” took place, but the pioneers identify that history as 158 BC. Was Miller right, or are the modern historians right? Miller added six hundred and sixty-six years (666), to the year 158 BC, and arrived at the year 508, when “the daily” was taken away. Search as you might, it will be extremely difficult, if not actually impossible to find a historical support for 158 BC as the league between the Jews and the Romans.

A történelem Kr. e. 161-et jelöli meg annak időpontjaként, amikor a „szövetség” létrejött, az úttörők azonban ezt az eseményt Kr. e. 158-ra teszik. Millernek volt igaza, vagy a modern történészeknek? Miller hatszázhatvanhat évet (666) adott hozzá Kr. e. 158-hoz, és így jutott el az 508. évhez, amikor „a mindennapi” elvétetett. Bármennyire is kutatjuk, rendkívül nehéz lesz, ha ugyan nem teljesen lehetetlen, történelmi bizonyítékot találni arra, hogy Kr. e. 158 volt a zsidók és a rómaiak közötti szövetség időpontja.

Verse sixteen is the Sunday law, but before that history Rome enters into history to establish the vision in the year 200 BC. The Maccabean revolt began at Modein in 167 BC, and eventually they rededicated the temple in 164 BC. Then from 161 BC, to 158 BC, the Jews enter into a covenant with the Roman power. 161 BC to 158 BC represents a period of time which was required to establish the “league.” This understanding identifies the “league” in agreement with the historians’ testimony, and also with the chart that was directed by the hand of the Lord and should not be altered.

A tizenhatodik vers a vasárnapi törvény, ám e történelmet megelőzően Róma belép a történelembe, hogy Kr. e. 200-ban megalapozza a látomást. A makkabeus felkelés Kr. e. 167-ben kezdődött Modeinban, és végül Kr. e. 164-ben újraszentelték a templomot. Majd Kr. e. 161-től Kr. e. 158-ig a zsidók szövetségre léptek a római hatalommal. Kr. e. 161-től Kr. e. 158-ig egy olyan időszakot jelképez, amely a „szövetség” létrejöttéhez volt szükséges. Ez az értelmezés a „szövetséget” a történészek tanúságtételével összhangban azonosítja, továbbá azzal a táblázattal is, amelyet az Úr keze irányított, és amelyet nem szabad megváltoztatni.

The historians inform us that the process of negotiating treaties between ancient nations like Judah and Rome in the second century BC, varied depending on the specific circumstances, diplomatic protocols, and power dynamics involved. Typically, the process would begin with one party expressing interest in establishing a treaty or alliance with the other. In the case of Judah and Rome, Judah initiated contact with Rome to propose a formal alliance.

A történészek arról tájékoztatnak bennünket, hogy az ókori nemzetek, például Júdea és Róma közötti szerződéskötési tárgyalások folyamata a Kr. e. II. században az adott körülményektől, a diplomáciai eljárásrendtől és az érintett hatalmi viszonyoktól függően változott. A folyamat rendszerint azzal kezdődött, hogy az egyik fél kifejezte érdeklődését a másikkal való szerződés vagy szövetség létrehozása iránt. Júdea és Róma esetében Júdea kezdeményezte a kapcsolatfelvételt Rómával abból a célból, hogy hivatalos szövetséget javasoljon.

Diplomatic channels would have been utilized to convey the proposal and initiate negotiations. This had to involve sending ambassadors or envoys to Rome to meet with its leaders or representatives. Once negotiations commenced, both parties would discuss the terms of the proposed treaty. This could involve a series of meetings, exchanges of diplomatic messages, and possibly the involvement of intermediaries or mediators to facilitate discussions. During negotiations, each party would consider the terms proposed by the other and may offer counter-proposals or seek amendments to certain terms. This process could involve careful deliberation, consultation with advisors, and assessments of the potential benefits and drawbacks of the proposed treaty.

A javaslat közvetítése és a tárgyalások megkezdése érdekében diplomáciai csatornákat vettek volna igénybe. Ehhez szükségszerűen hozzátartozott volna követek vagy megbízottak Rómába küldése, hogy találkozzanak annak vezetőivel vagy képviselőivel. Miután a tárgyalások megkezdődtek, mindkét fél megvitatta volna a javasolt szerződés feltételeit. Ez magában foglalhatott volna találkozók sorozatát, diplomáciai üzenetváltásokat, és esetleg közvetítők vagy mediátorok bevonását is a megbeszélések előmozdítása érdekében. A tárgyalások során mindkét fél mérlegelte volna a másik által javasolt feltételeket, és ellenjavaslatokat tehetett volna, vagy egyes feltételek módosítását kérhette volna. Ez a folyamat gondos mérlegelést, tanácsadókkal folytatott konzultációt, valamint a javasolt szerződés lehetséges előnyeinek és hátrányainak felmérését is magában foglalhatta.

If both parties reached an agreement on the terms of the treaty, formal documentation would be prepared outlining the terms and conditions agreed upon by both sides. The treaty would then need to be ratified by the respective authorities of each nation. In the case of Rome, this might involve approval by the Senate or other governing bodies. Similarly, in Judah, the treaty would likely require approval by its leadership or governing council. Once ratified, the treaty would be implemented, and both parties would be expected to adhere to its terms. This might involve various forms of cooperation, mutual defense agreements, trade relations, or other forms of diplomatic engagement outlined in the treaty.

Ha mindkét fél megegyezésre jutott a szerződés feltételeiben, hivatalos okiratot készítettek, amely rögzítette a mindkét oldal által elfogadott feltételeket és kikötéseket. Ezt követően a szerződést mindkét nemzet illetékes hatóságainak ratifikálniuk kellett. Róma esetében ez magában foglalhatta a Szenátus vagy más kormányzó testületek jóváhagyását. Hasonlóképpen Júdában a szerződés feltehetően vezetésének vagy kormányzótanácsának jóváhagyását igényelte. A ratifikálást követően a szerződést végrehajtották, és mindkét féltől elvárták, hogy megtartsa annak rendelkezéseit. Ez magában foglalhatta az együttműködés különféle formáit, kölcsönös védelmi megállapodásokat, kereskedelmi kapcsolatokat vagy a szerződésben rögzített diplomáciai érintkezés egyéb formáit.

In the second century BC, travel from Judea (located in the eastern Mediterranean region) to Rome (located in central Italy) would have been a challenging and time-consuming endeavor, especially considering the limitations of ancient transportation methods. The distance between Judea and Rome is approximately 1,500 to 2,000 kilometers (930 to 1,240 miles) depending on the specific route taken. Sea travel was often faster and more efficient than overland travel in ancient times, but sea travel was subject to the prevailing winds. Traveling by ship from a port in Judea to a port in Italy (such as Ostia, the port of Rome) could take several weeks, depending on factors like wind conditions, sea currents, and the type of vessel used.

Kr. e. a második században a Júdeából (a kelet-mediterrán térségben fekvő területről) Rómába (Közép-Itáliában fekvő városba) való utazás nehéz és időigényes vállalkozásnak számított volna, különösen az ókori közlekedési módok korlátait figyelembe véve. Júdea és Róma között a távolság a választott útvonaltól függően megközelítőleg 1 500–2 000 kilométer (930–1 240 mérföld). Az ókorban a tengeri utazás gyakran gyorsabb és hatékonyabb volt a szárazföldi utazásnál, ám a tengeri közlekedés az uralkodó szelektől függött. A hajóút egy júdeai kikötőből egy itáliai kikötőbe (például Ostiába, Róma kikötőjébe) több hétig is eltarthatott, olyan tényezőktől függően, mint a szélviszonyok, a tengeri áramlatok és az alkalmazott hajó típusa.

Overland travel from Judea to Rome would have been slower and more arduous. Travelers would have to navigate through various terrains, including mountains, valleys, and rivers, and contend with obstacles such as bandits and hostile territories. It’s estimated that travel by foot or by horse-drawn carriage could take several months. Travel time would have also been influenced by factors such as the condition of roads, availability of accommodations and rest stops, and the need to rest and resupply along the way.

A Júdeából Rómába vezető szárazföldi utazás lassabb és fáradságosabb lett volna. Az utazóknak különféle terepviszonyokon kellett volna áthaladniuk, beleértve a hegyeket, völgyeket és folyókat, valamint olyan akadályokkal kellett volna megküzdeniük, mint a rablók és az ellenséges területek. A becslések szerint a gyalogos vagy lóvontatású kocsival történő utazás több hónapig is eltarthatott. Az utazási időt olyan tényezők is befolyásolták volna, mint az utak állapota, a szállás- és pihenőhelyek elérhetősége, valamint az útközbeni pihenés és utánpótlás szükségessége.

When the Maccabean Jews sought a league with Rome, they would have needed to send ambassadors to Rome. Once those ambassadors were received by the Roman authorities, there would be a period of negotiation. In historical theory, for no precise record is available, once a treaty was formalized, it would need to be taken back to Judea for confirmation, and then probably it would need to be returned to Rome to confirm the acceptance of the Jews. It is almost impossible to believe that the process of forming an alliance in that period of time would have been accomplished in one year, so the understanding that the “league” represents a process from 161 BC to 158 BC fits other lines of prophecy that identify the history that leads to the Sunday law of verse sixteen.

Amikor a makkabeus zsidók szövetséget kerestek Rómával, követeket kellett Rómába küldeniük. Miután a római hatóságok fogadták ezeket a követeket, tárgyalási időszak következett. Történeti feltevés szerint — mivel pontos feljegyzés nem áll rendelkezésre — miután a szerződést hivatalosan megkötötték, azt vissza kellett vinni Júdeába megerősítés végett, majd valószínűleg ismét vissza kellett küldeni Rómába, hogy a zsidók elfogadását is megerősítsék. Szinte lehetetlen elhinni, hogy a szövetségkötés folyamata abban az időszakban egyetlen év alatt végbement volna, ezért az a megértés, hogy a „szövetség” egy Kr. e. 161-től Kr. e. 158-ig tartó folyamatot jelképez, összhangban áll a prófécia más vonalaival, amelyek azonosítják azt a történelmet, amely a tizenhatodik vers vasárnapi törvényéhez vezet.

A “league” that all historians agree was initiated by the Maccabean Jews, began in Judea in 161 BC. The purpose was that the Jews wanted support against the Syrians who they had been struggling with since their revolt began in 167 BC. The revolt was sparked by the efforts of Mattathias, a Jewish priest, and his five sons, particularly Judas Maccabee, to resist the Hellenization policies imposed by the Seleucid ruler Antiochus IV Epiphanes. These policies included attempts to suppress Jewish religious practices and force the adoption of Greek customs and beliefs.

Egy „szövetség”, amelynek kezdeményezését minden történész egyetértően a makkabeus zsidóknak tulajdonítja, Kr. e. 161-ben kezdődött Júdeában. Célja az volt, hogy a zsidók támogatást szerezzenek a szírek ellen, akikkel Kr. e. 167-ben kitört felkelésük kezdete óta harcban álltak. A felkelést Mattatiásnak, egy zsidó papnak és öt fiának — különösen Júdás Makkabeusnak — azon erőfeszítései robbantották ki, hogy ellenálljanak a hellenizációs politikának, amelyet IV. Antiokhosz Epiphanész, a szeleukida uralkodó kényszerített rájuk. E politikák közé tartoztak a zsidó vallási gyakorlatok elfojtására irányuló kísérletek, valamint a görög szokások és hiedelmek átvételének kikényszerítése.

The catalyst for the revolt was an incident in the village of Modein, where Mattathias refused to comply with a decree to offer a sacrifice to a Greek deity. “Modein” is derived from the Hebrew word “modi’a,” which means “to declare” or “to protest.” In his protest, Mattathias killed a Jewish apostate who was about to perform the sacrifice, and he and his sons fled to the hills, initiating a guerrilla warfare campaign against the Seleucid forces. The Maccabean Revolt lasted for several years, during which the Maccabees engaged in numerous battles against the Seleucids and their allies. Despite being vastly outnumbered and out-equipped, the Maccabees achieved several significant victories.

A felkelés kiváltó oka egy incidens volt Modein falujában, ahol Mattatiás megtagadta, hogy eleget tegyen annak a rendeletnek, amely egy görög istenségnek bemutatandó áldozatot írt elő. A „Modein” név a héber „modi’a” szóból származik, amelynek jelentése: „kijelenteni” vagy „tiltakozni”. Tiltakozása során Mattatiás megölt egy zsidó hitehagyottat, aki éppen készülőben volt bemutatni az áldozatot, majd fiaival együtt a hegyekbe menekült, és ezzel gerillahadjáratot indított a szeleukida erők ellen. A makkabeus felkelés több éven át tartott, amelynek során a makkabeusok számos csatát vívtak a szeleukidák és szövetségeseik ellen. Annak ellenére, hogy létszámban és felszereltségben messze alulmaradtak, a makkabeusok több jelentős győzelmet arattak.

The Seleucid Empire was seeking to impose the religion of Greece upon the Jews, and the Greeks represent the globalists of the last days. Their religion is expressed in the woke-ism that is currently being forced upon the United States and the world, by the globalist forces of the banking system, the mainstream media, the educational centers, and the tearing down of national distinctions through the forced immigration of illegal aliens. When Antiochus Epiphanes was forcing the Greek religion upon the Jews, there were Jews who were cooperating with his efforts. The Maccabees represent one class of apostate Jews, who were resisting the religion of Greece, but there was also another class of apostate Jews who were supporting the work of enforcing the Greek religion.

A Szeleukida Birodalom arra törekedett, hogy a görög vallást rákényszerítse a zsidókra, és a görögök az utolsó napok globalistáit jelképezik. Az ő vallásuk abban a woke-izmusban jut kifejezésre, amelyet jelenleg az Egyesült Államokra és a világra kényszerítenek rá a bankrendszer, a fősodratú média, az oktatási központok globalista erői, valamint a nemzeti különbségek lebontása által az illegális bevándorlók kényszerített betelepítése révén. Amikor Antiokhosz Epiphanész a görög vallást kényszerítette a zsidókra, voltak zsidók, akik együttműködtek törekvéseivel. A Makkabeusok a hitehagyott zsidók egyik osztályát képviselik, akik ellenálltak a görög vallásnak, de volt a hitehagyott zsidóknak egy másik osztálya is, akik támogatták a görög vallás kikényszerítésének munkáját.

Verse sixteen is the soon coming Sunday law, and the threefold union of the dragon, the beast and false prophet. That history is preceded by verses thirteen through fifteen, where the three battles of verse forty occur from verse ten (1989), verses eleven and twelve (the Ukrainian war), and the Battle of Panium. The Battle of Panium represents a battle in which the two-horned earth beast prevails over the globalist’s religious and political philosophies.

A tizenhatodik vers a hamarosan bekövetkező vasárnapi törvény, valamint a sárkány, a fenevad és a hamis próféta hármas szövetsége. Ezt a történelmet a tizenharmadiktól a tizenötödik versekig terjedő rész előzi meg, ahol a negyvenedik vers három csatája a tizedik versből (1989), a tizenegyedik és tizenkettedik versekből (az ukrajnai háború), valamint a paniumi csatából következik. A paniumi csata olyan ütközetet jelképez, amelyben a kétszarvú földi fenevad felülkerekedik a globalisták vallási és politikai filozófiáin.

In that battle the final president of the United States must deal with the aftermath of Putin’s victory and subsequent collapse represented in verses eleven and twelve. He will form an alliance with NATO, or the United Nations, in order to resolve the fallout from the collapse of Russia, and within the history of that alliance he will engage the United Nations in the Battle of Panium. The third battle of verse forty, will be as the first battle of verse forty. As the Soviet Union collapsed under the economic and military force of the United States, the globalists of the United Nations will be forced to repeat “perestroika” the key component of Gorbachev’s efforts to reform the Soviet Union, though they ultimately contributed to the unraveling of the Soviet system and the eventual dissolution of the Soviet Union.

Abban a csatában az Egyesült Államok utolsó elnökének meg kell küzdenie Putyin győzelmének és az azt követő összeomlásnak a következményeivel, amelyeket a tizenegyedik és tizenkettedik versek ábrázolnak. Szövetséget fog kötni a NATO-val vagy az Egyesült Nemzetek Szervezetével annak érdekében, hogy rendezze Oroszország összeomlásának következményeit, és e szövetség történetén belül az Egyesült Nemzetek Szervezetét a pániumi csatában fogja bevonni. A negyvenedik vers harmadik csatája olyan lesz, mint a negyvenedik vers első csatája. Amiként a Szovjetunió az Egyesült Államok gazdasági és katonai ereje alatt omlott össze, úgy az Egyesült Nemzetek Szervezetének globalistái is arra kényszerülnek majd, hogy megismételjék a „peresztrojkát”, Gorbacsovnak a Szovjetunió megreformálására irányuló erőfeszítései kulcsfontosságú elemét, noha azok végső soron hozzájárultak a szovjet rendszer felbomlásához és a Szovjetunió végső feloszlásához.

The third battle is illustrated by the first battle, and through economics and military pressure Trump, as represented by Reagan, will force the United Nations into “perestroika,” which means restructuring or reformation. The restructuring will place the United States upon the head of the ten kings’ system that is the United Nations. In the battle the papacy will then introduce itself into history, claiming to be the defender of the system that Trump is then conquering.

A harmadik csatát az első csata szemlélteti, és a gazdaságon, valamint a katonai nyomásgyakorláson keresztül Trump, akit Reagan képvisel, „peresztrojkába” fogja kényszeríteni az Egyesült Nemzeteket, ami átszervezést vagy reformációt jelent. Az átszervezés az Egyesült Államokat a tíz király rendszerének fejére helyezi, amely az Egyesült Nemzetek. A csatában a pápaság ezután belép a történelembe, azt állítva magáról, hogy annak a rendszernek a védelmezője, amelyet Trump akkor hódít meg.

In the same history Trump will face an internal Civil War that he will be forced to address, just as Abraham Lincoln was forced to address. The Civil War will be among two opposing apostate factions within the United States. One class represented by those who have accepted the religion and philosophy of woke-ism, who are the progressive globalists of both political parties. The other class (MAGA-ism) professes to be genuine Protestants, though they lost that mantle in 1844.

Ugyanebben a történelmi időszakban Trumpnak egy belső polgárháborúval kell majd szembenéznie, amellyel kénytelen lesz foglalkozni, miként Abraham Lincoln is kénytelen volt vele foglalkozni. A polgárháború az Egyesült Államokon belül két egymással szembenálló hitehagyott tábor között zajlik majd. Az egyik csoportot azok képviselik, akik elfogadták a woke-izmus vallását és filozófiáját, akik mindkét politikai párt progresszív globalistái. A másik csoport (MAGA-izmus) magát valódi protestánsnak vallja, jóllehet ezt a rangot 1844-ben elveszítette.

The President’s faction is represented by MAGA-ism, and is based upon the misguided claim of upholding true Protestantism and the Constitution. Woke-ism’s claim is the religion of Mother Earth, the New Age and the belief that the Constitution is applied by the existing circumstances of society’s norms, not by the archaic ideas of the founding fathers.

Az elnök frakcióját a MAGA-izmus képviseli, és azon a téves állításon alapul, hogy az igaz protestantizmust és az Alkotmányt védi. A woke-izmus igénye az Anyaföld vallása, a New Age és az a meggyőződés, hogy az Alkotmány alkalmazását a társadalmi normák fennálló körülményei határozzák meg, nem pedig az alapító atyák elavult eszméi.

Mattathias (Trump) will end the attempts of the globalist-progressive Democrats within the United States as represented by the revolt that began in Modein in 167 BC. Trump will then repeat the history of 164 BC, when the Maccabees rededicated the temple, as commemorated by the observance of Hanukkah. Then in the period represented from 161 BC to 158 BC, Trump will begin the final push for erecting the image of the papacy, which is an image that identifies an illicit relationship between the religious power and the political power. In 158 BC the league will be implemented as the soon coming Sunday law of verse sixteen is enforced.

Mattatiás (Trump) véget vet az Egyesült Államokon belüli globalista–progresszív demokraták kísérleteinek, amint azt a Krisztus előtt 167-ben Modeinban kezdődött felkelés jelképezi. Trump ezután megismétli a Krisztus előtt 164. év történetét, amikor a Makkabeusok újraszentelték a templomot, amiről a Hanuka ünneplése emlékezik meg. Azután, a Krisztus előtt 161-től Krisztus előtt 158-ig terjedő időszak által jelképezett periódusban Trump megkezdi a végső előretörést a pápaság képmásának felállítása érdekében; ez a képmás a vallási hatalom és a politikai hatalom közötti törvénytelen kapcsolatot azonosítja. Krisztus előtt 158-ban a szövetség megvalósul, amikor a tizenhatodik vers hamarosan eljövendő vasárnaptörvényét érvényre juttatják.

Daniel eleven first identifies how Rome politically takes control, and then Daniel repeats and enlarges the same history with a line identifying how Rome deals with God’s people in the very same history. From verse sixteen unto verse nineteen the three obstacles to pagan Rome taking control of the world are illustrated. In verse sixteen, Syria was conquered by pagan Rome in 65 BC, and then Judea was conquered by Pompey in 63 BC. Verse sixteen identifies when Rome was to stand in the glorious land, and in so doing is typifying the Sunday law of verse forty-one of the same chapter.

Dániel 11. fejezete először azt azonosítja, miként veszi át Róma politikailag az uralmat, majd Dániel megismétli és kibővíti ugyanazt a történelmet egy olyan vonallal, amely azt azonosítja, miként bánik Róma Isten népével ugyanezen történelemben. A tizenhatodik verstől a tizenkilencedik versig az a három akadály kerül szemléltetésre, amely a pogány Róma előtt állt a világ feletti uralom átvételekor. A tizenhatodik versben Szíriát a pogány Róma Kr. e. 65-ben hódította meg, majd Júdeát Pompeius Kr. e. 63-ban. A tizenhatodik vers azt azonosítja, mikor kellett Rómának megállnia a dicsőséges földön, és ezzel ugyanazon fejezet negyvenegyedik versének vasárnaptörvényét előképezi.

It is important to note that the history of the conquering occurred in 63 BC [parallel to 1863], in the midst of a Civil War taking place within Jerusalem. Uriah Smith stated, “On Pompey’s return from his expedition against Mithridates, king of Pontus, two competitors, Hyrcanus and Aristobulus, were struggling for the crown of Judea.”

Fontos megjegyezni, hogy a hódítás története Kr. e. 63-ban [párhuzamosan 1863-mal], a Jeruzsálemben zajló polgárháború közepette ment végbe. Uriah Smith így írta: „Pompeiusnak a pontusi király, Mithridatész elleni hadjáratából való visszatérésekor két vetélytárs, Hyrcanus és Aristobulus, Júdea koronájáért küzdött.”

The names “Hyrcanus” and “Aristobulus’ are both of Greek origin and have historical significance, particularly in the context of Jewish history during the Hellenistic period and the Hasmonean dynasty. “Hyrcanus” is derived from the Greek word “Hurkanos,” which likely originated from the word “hurkan,” meaning “wolf” in the Persian language. Hyrcanus was a name borne by several Hasmonean rulers. “Aristobulus” means “best counselor” or “best adviser.” Aristobulus was another name borne by several Hasmonean rulers. Both “Hyrcanus” and “Aristobulus” are names associated with significant figures in Jewish history during the Hasmonean period. They were rulers who played important roles in the governance and expansion of the Hasmonean Kingdom in Judea. The prophetic descendants and representatives of the Hasmonean kingdom in the time of Christ was the Pharisees.

A „Hyrcanus” és az „Aristobulus” nevek egyaránt görög eredetűek, és történelmi jelentőséggel bírnak, különösen a zsidó történelem hellenisztikus korszakának és a Hasmóneus-dinasztiának összefüggésében. A „Hyrcanus” a görög „Hurkanos” szóból származik, amely valószínűleg a perzsa nyelv „hurkan” szavából ered, melynek jelentése: „farkas”. A Hyrcanus olyan név volt, amelyet több hasmóneus uralkodó is viselt. Az „Aristobulus” jelentése: „legjobb tanácsos” vagy „legjobb tanácsadó”. Az Aristobulus szintén olyan név volt, amelyet több hasmóneus uralkodó is viselt. Mind a „Hyrcanus”, mind az „Aristobulus” a Hasmóneus-korszak zsidó történelmének jelentős alakjaihoz kapcsolódó nevek. Olyan uralkodók voltak, akik fontos szerepet játszottak a Júdeában fennálló Hasmóneus Királyság kormányzásában és terjeszkedésében. A Hasmóneus királyság prófétai leszármazottai és képviselői Krisztus idejében a farizeusok voltak.

When Pompey conquered Jerusalem, two political parties both traced their origins back to the time of the revolt represented by Modein in 167 BC. Once Pompey was drawn into the rebellion, he determined to take Jerusalem and the political party of Aristobulus determined to resist him, but the party of Hyrcanus determined to open the gates to Pompey. Pompey then mounted his attack upon Jerusalem and three months later Jerusalem was forever under the jurisdiction of Rome.

Amikor Pompeius elfoglalta Jeruzsálemet, két politikai párt egyaránt eredetét a Kr. e. 167-ben lezajlott, Modein által jelképezett felkelés idejére vezette vissza. Miután Pompeiust belesodorták a lázadásba, elhatározta, hogy beveszi Jeruzsálemet, és Aristobulos politikai pártja elhatározta, hogy ellenáll neki, Hyrcanus pártja azonban elhatározta, hogy megnyitja a kapukat Pompeius előtt. Pompeius ezután megindította támadását Jeruzsálem ellen, és három hónappal később Jeruzsálem örökre Róma fennhatósága alá került.

By verse nineteen Egypt, the third and final obstacle, was taken by Rome. Then in verse twenty the birth of Christ is identified as Daniel begins to set forth how Rome would deal with God’s people in that history. In verses twenty-one and twenty-two Christ is crucified. In verse twenty-three, the league that began in 161 BC to 158 BC, is identified immediately after the verses that describe the cross where the apostate Jews proclaimed they “had no king, but Caesar.” The line of the apostate Jews, represented by the Maccabees, who had resisted the inroads of Greek religious philosophy, and in so doing formed an unholy relationship with Rome, follows the verse identifying the history of the cross, where the fruit of their unholy relationship was fully manifested.

A tizenkilencedik versre Egyiptomot, a harmadik és végső akadályt, Róma elfoglalta. Ezután a huszadik versben Krisztus születése kerül azonosításra, miközben Dániel elkezdi feltárni, miként bánik majd Róma Isten népével e történelemben. A huszonegyedik és huszonkettedik versekben Krisztust megfeszítik. A huszonharmadik versben az i. e. 161-től i. e. 158-ig kezdődő szövetség kerül azonosításra, közvetlenül azok után a versek után, amelyek a keresztet írják le, ahol a hitehagyott zsidók kijelentették, hogy „nem királyunk van, hanem császárunk”. A hitehagyott zsidók vonala, amelyet a Makkabeusok képviseltek, akik ellenálltak a görög vallási filozófia behatolásának, és eközben szentségtelen kapcsolatot alakítottak ki Rómával, azt a verset követi, amely a kereszt történetét azonosítja, ahol e szentségtelen kapcsolatuk gyümölcse teljes mértékben megnyilvánult.

The Shekinah never returned to the temple that was erected after the seventy years of captivity. The last prophetic testimony, proclaimed by Malachi, was given about the middle of the fifth century BC. There had been no visible presence of God, nor any prophetic testimony for hundreds of years before the Maccabees stood up against the globalist Greek influence. At the beginning of their revolt, they accomplished the very rebellion that both Ptolemy and King Uzziah had attempted, when both kings sought to fulfill the role of priest and make an offering in the temple.

A sekiná soha nem tért vissza a templomba, amelyet a hetvenéves fogság után emeltek. Az utolsó prófétai bizonyságtétel, amelyet Malakiás hirdetett, az i. e. ötödik század közepe táján hangzott el. A Makkabeusoknak a globalista görög befolyással szembeni fellépése előtt évszázadokon át sem Isten látható jelenléte, sem prófétai bizonyságtétel nem volt. Lázadásuk kezdetén éppen azt a lázadást vitték véghez, amelyet mind Ptolemaiosz, mind Uzziás király megkísérelt, amikor mindkét király arra törekedett, hogy betöltse a papi szerepet, és áldozatot mutasson be a templomban.

Jonathan Apphus (also known as Jonathan Maccabeus), was one of the sons of Mattathias, who initiated the Maccabean Revolt, and he played a significant role in leading the Jewish rebellion against the Seleucid Empire. After the death of his brother Judas Maccabee in battle, Jonathan assumed leadership of the Maccabean forces. In addition to his military and political leadership, Jonathan also took on the role of high priest, serving as the spiritual leader of the Jewish people. Jonathan’s dual role as both leader and high priest marked a significant development in Jewish history, as it consolidated both political and religious authority within the Hasmonean dynasty. His leadership helped to strengthen Jewish autonomy and establish the Hasmonean rule in Judea.

Jonathan Apphus (más néven Jonathan Maccabeus) Mattatiás egyik fia volt, annak a Mattatiásnak, aki elindította a makkabeus felkelést, és jelentős szerepet játszott a Szeleukida Birodalom elleni zsidó lázadás vezetésében. Miután testvére, Júdás Makkabeus elesett a csatában, Jonathan átvette a makkabeus erők vezetését. Katonai és politikai vezető szerepe mellett Jonathan a főpapi tisztséget is magára vállalta, és így a zsidó nép lelki vezetőjeként is szolgált. Jonathan kettős szerepe, mint vezetőé és főpapé, jelentős fejleményt jelentett a zsidó történelemben, mivel a politikai és vallási hatalmat egyaránt a Hasmóneus-dinasztia kezében összpontosította. Vezetése hozzájárult a zsidó autonómia megerősítéséhez és a hasmóneus uralom megszilárdításához Júdeában.

The very sin which Ptolemy attempted after the victory of Raphia was accomplished at the very beginning of the revolt of the Maccabees. It was the same sin that was resisted by the priests in the time of king Uzziah, but the Maccabees’ professed defense of God’s temple services was a misguided and rebellious manifestation of the combination of church and state, and as such, typifies the rebellion of apostate Protestantism that is now rallying in support of Trump against the inroads of Biden’s globalist woke-ism.

Az a bűn, amelyet Ptolemaiosz a raphiai győzelem után megkísérelt, a Makkabeusok felkelésének legkezdetén ténylegesen megvalósult. Ugyanaz a bűn volt ez, amelynek Uzziás király idejében a papok ellenálltak; a Makkabeusok Isten templomi szolgálatainak állítólagos védelme azonban az egyház és az állam összekapcsolásának téves és lázadó megnyilvánulása volt, és mint ilyen, a hitehagyott protestantizmus lázadását példázza, amely most Trump támogatására sorakozik fel Biden globalista „woke”-izmusának előretörésével szemben.

The Bible teaches that you will know them by their fruits, and the Pharisees during the time of Christ were the final remnants of the Hasmonean dynasty that began with Mattathias. Mattathias, and the rebellion he began, bore the fruits of Pharisee-ism, as does the apostate Protestants that are supporting the concept of “Make America Great Again”. America was great when the Constitution was understood to keep church and state separated from each other, but at the counterfeit miracle represented by the victory that is commemorated by the feast of Hanukkah, the movement for Sunday legislation will come out into the open.

A Biblia azt tanítja, hogy gyümölcseikről ismeritek meg őket, és Krisztus idejében a farizeusok a Mattatiással kezdődött Hasmóneus-dinasztia utolsó maradványai voltak. Mattatiás, valamint az általa megindított lázadás, a farizeizmus gyümölcseit termette, miként a hitehagyott protestánsok is, akik a „Tegyük újra naggyá Amerikát” eszméjét támogatják. Amerika akkor volt nagy, amikor az Alkotmányt úgy értelmezték, hogy az egyházat és az államot elkülönítve tartja egymástól, ám annál a hamis csodánál, amelyet a Hanuka ünnepe által megörökített győzelem jelképez, a vasárnapi törvényhozásért folyó mozgalom nyíltan elő fog lépni.

We will continue this study in the next article.

E tanulmányt a következő cikkben folytatjuk.

> “Heretofore those who presented the truths of the third angel’s message have often been regarded as mere alarmists. Their predictions that religious intolerance would gain control in the United States, that church and state would unite to persecute those who keep the commandments of God, have been pronounced groundless and absurd. It has been confidently declared that this land could never become other than what it has been—the defender of religious freedom. But as the question of enforcing Sunday observance is widely agitated, the event so long doubted and disbelieved is seen to be approaching, and the third message will produce an effect which it could not have had before.

> „Mindeddig azokat, akik a harmadik angyal üzenetének igazságait hirdették, gyakran csupán riogatóknak tekintették. Azokat az előrejelzéseiket, hogy a vallási türelmetlenség uralomra jut az Egyesült Államokban, és hogy az egyház és az állam egyesülni fog, hogy üldözze azokat, akik megtartják Isten parancsolatait, alaptalannak és képtelennek nyilvánították. Magabiztosan kijelentették, hogy ez az ország soha nem válhat mássá, mint ami volt: a vallásszabadság védelmezőjévé. Ám miközben a vasárnap megtartatásának kikényszerítése körüli kérdést széles körben napirendre tűzik, a régóta kétségbe vont és hitetlenül fogadott esemény közeledni látszik, és a harmadik üzenet olyan hatást fog kiváltani, amilyet korábban nem válthatott ki.”

> “In every generation God has sent His servants to rebuke sin, both in the world and in the church. But the people desire smooth things spoken to them, and the pure, unvarnished truth is not acceptable. Many reformers, in entering upon their work, determined to exercise great prudence in attacking the sins of the church and the nation. They hoped, by the example of a pure Christian life, to lead the people back to the doctrines of the Bible. But the Spirit of God came upon them as it came upon Elijah, moving him to rebuke the sins of a wicked king and an apostate people; they could not refrain from preaching the plain utterances of the Bible— doctrines which they had been reluctant to present. They were impelled to zealously declare the truth and the danger which threatened souls. The words which the Lord gave them they uttered, fearless of consequences, and the people were compelled to hear the warning.

> „Isten minden nemzedékben elküldte szolgáit, hogy megdorgálják a bűnt, mind a világban, mind az egyházban. Ám a nép sima beszédeket kíván hallani, és a tiszta, sallangtalan igazság nem elfogadható számára. Sok reformátor, amikor munkáját megkezdte, elhatározta, hogy nagy körültekintéssel jár el az egyház és a nemzet bűneinek megtámadásában. Azt remélték, hogy a tiszta keresztény élet példájával visszavezetik az embereket a Biblia tanításaihoz. De Isten Lelke rájuk szállt, miként Illésre is, és arra indította őket, hogy megdorgálják egy gonosz király és egy hitehagyott nép bűneit; nem tudták visszatartani magukat attól, hogy a Biblia egyenes kijelentéseit prédikálják — olyan tanokat, amelyeket korábban vonakodva tártak elő. Késztetést éreztek arra, hogy buzgón hirdessék az igazságot és a lelkeket fenyegető veszedelmet. Azokat a szavakat mondták ki, amelyeket az Úr adott nekik, nem félve a következményektől, és a nép kénytelen volt meghallani az intést.”

> “Thus the message of the third angel will be proclaimed. As the time comes for it to be given with greatest power, the Lord will work through humble instruments, leading the minds of those who consecrate themselves to His service. The laborers will be qualified rather by the unction of His Spirit than by the training of literary institutions. Men of faith and prayer will be constrained to go forth with holy zeal, declaring the words which God gives them. The sins of Babylon will be laid open. The fearful results of enforcing the observances of the church by civil authority, the inroads of spiritualism, the stealthy but rapid progress of the papal power—all will be unmasked. By these solemn warnings the people will be stirred. Thousands upon thousands will listen who have never heard words like these. In amazement they hear the testimony that Babylon is the church, fallen because of her errors and sins, because of her rejection of the truth sent to her from heaven. As the people go to their former teachers with the eager inquiry, Are these things so? the ministers present fables, prophesy smooth things, to soothe their fears and quiet the awakened conscience. But since many refuse to be satisfied with the mere authority of men and demand a plain ‘Thus saith the Lord,’ the popular ministry, like the Pharisees of old, filled with anger as their authority is questioned, will denounce the message as of Satan and stir up the sin-loving multitudes to revile and persecute those who proclaim it.

> „Így fog hirdettetni a harmadik angyal üzenete. Amikor eljön az ideje annak, hogy a legnagyobb erővel adassék, az Úr alázatos eszközök által fog munkálkodni, irányítva azok elméjét, akik magukat az Ő szolgálatára szentelik. A munkások alkalmasságát inkább Lelkének kenete biztosítja majd, mintsem irodalmi intézmények képzése. Hit és ima emberei kényszeríttetnek arra, hogy szent buzgósággal előremenjenek, hirdetve azokat az igéket, amelyeket Isten ad nekik. Babilon bűnei feltáratnak. Lelepleződik mindaz, ami az egyház szertartásainak polgári hatalommal való kikényszerítéséből fakad, a spiritualizmus betörései, a pápai hatalom alattomos, de gyors előretörése. E komoly figyelmeztetések által a nép felrázatik. Ezrek és ezrek fognak hallgatni, akik még soha nem hallottak efféle szavakat. Ámulattal hallják a bizonyságtételt, hogy Babilon az egyház, amely tévedései és bűnei miatt bukott el, mert elutasította a mennyből hozzá küldött igazságot. Amint az emberek korábbi tanítóikhoz mennek e sürgető kérdéssel: Valóban így vannak ezek? a lelkészek meséket adnak elő, hízelgő dolgokat prófétálnak, hogy csillapítsák félelmeiket és elnémítsák a felébredt lelkiismeretet. Ám mivel sokan nem elégszenek meg pusztán emberek tekintélyével, hanem világos „Így szól az Úr”-t követelnek, a népszerű papság, miként hajdan a farizeusok, haragra gerjedve amiatt, hogy tekintélyüket kétségbe vonják, sátáninak fogja bélyegezni az üzenetet, és felingerli a bűnt szerető sokaságot, hogy gyalázzák és üldözzék azokat, akik azt hirdetik.”

> “As the controversy extends into new fields and the minds of the people are called to God’s downtrodden law, Satan is astir. The power attending the message will only madden those who oppose it. The clergy will put forth almost superhuman efforts to shut away the light lest it should shine upon their flocks. By every means at their command they will endeavor to suppress the discussion of these vital questions. The church appeals to the strong arm of civil power, and, in this work, papists and Protestants unite. As the movement for Sunday enforcement becomes more bold and decided, the law will be invoked against commandment keepers. They will be threatened with fines and imprisonment, and some will be offered positions of influence, and other rewards and advantages, as inducements to renounce their faith. But their steadfast answer is: ‘Show us from the word of God our error’—the same plea that was made by Luther under similar circumstances. Those who are arraigned before the courts make a strong vindication of the truth, and some who hear them are led to take their stand to keep all the commandments of God. Thus light will be brought before thousands who otherwise would know nothing of these truths.” The Great Controversy, 605, 606.

> „Amint a küzdelem új területekre terjed ki, és az emberek figyelme Isten megalázott törvényére irányul, Sátán is tevékenységbe lendül. Az üzenetet kísérő erő csak még inkább őrjöngésre fogja indítani azokat, akik ellene vannak. A papság csaknem emberfeletti erőfeszítéseket fog tenni, hogy elzárja a világosságot, nehogy nyájaira ráfényljék. Minden rendelkezésükre álló eszközzel igyekezni fognak elfojtani e létfontosságú kérdések megvitatását. Az egyház a polgári hatalom erős karjához folyamodik, és e munkában a pápisták és a protestánsok egyesülnek. Amint a vasárnap megtartatására irányuló mozgalom egyre merészebbé és határozottabbá válik, a törvényt a parancsolatokat megtartók ellen fogják alkalmazni. Pénzbírsággal és bebörtönzéssel fogják őket fenyegetni, némelyeknek pedig befolyásos állásokat, más jutalmakat és előnyöket ajánlanak fel, hogy hitük megtagadására bírják őket. De szilárd válaszuk ez lesz: »Mutassátok meg nekünk Isten Igéjéből tévedésünket« — ugyanaz a kérés, amelyet Luther is megfogalmazott hasonló körülmények között. Azok, akiket a bíróságok elé állítanak, erőteljesen megvédik az igazságot, és azok közül, akik hallják őket, némelyek arra indíttatnak, hogy állást foglaljanak Isten minden parancsolatának megtartása mellett. Így világosság tárul majd ezrek elé, akik máskülönben semmit sem tudnának ezekről az igazságokról.” A nagy küzdelem, 605, 606.

Back to Articles