Article

# The Book of Daniel - Number Five

Dániel könyve – Ötödik rész

Seventy Years

Hetven év

Author

Jeff Pippenger

Published

November 29, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Jehoiakim was the first of the last three kings of Judah, and when he was conquered by the Babylonians the seventy years of slavery for the southern kingdom began. Those seventy years identify the period of time that Babylon, the first kingdom of Bible prophecy would reign. In Isaiah chapter twenty-three, the whore of Tyre would be forgotten for seventy symbolic years that were prophetically identified as the days of one king. In Bible prophecy a king is a kingdom, and the days of the only kingdom of Bible prophecy which amounted to seventy years, was Babylon.

Jójákim volt Júda utolsó három királya közül az első, és amikor a babilóniaiak legyőzték őt, megkezdődött a déli királyság hetvenéves szolgasága. Ez a hetven év jelöli azt az időszakot, amely alatt Babilon, a bibliai prófécia első királysága uralkodott. Ézsaiás könyve huszonharmadik fejezetében Tírusz paráznája hetven jelképes esztendeig feledésbe merül, amelyet prófétailag egy király napjaiként azonosít a kijelentés. A bibliai próféciában a király egy királyságot jelent, és annak az egyetlen, a bibliai próféciában szereplő királyságnak a napjai, amely hetven esztendőt tett ki, Babilon volt.

During that history, the whore of Tyre, who represents the papacy, would be forgotten. At the end of the seventy symbolic years, she would be remembered and go forth and commit fornication with all the kingdoms of the earth. Spiritual fornication is the unlawful relationship of the combination of church and state. At the end of the symbolic seventy years, the papacy would come into a relationship with the United Nations, represented by all the kings that the whore of Tyre commits fornication with at the end of the seventy symbolic years. The kingdom that reigns during the seventy symbolic years is the United States, the earth beast with two horns.

Azon történelem folyamán Tírusz paráznája, aki a pápaságot jelképezi, feledésbe merülne. A hetven jelképes év végén azonban emlékezetbe jutna, előjönne, és paráználkodna a föld minden királyságával. A lelki paráznaság az egyház és az állam egyesülésének törvénytelen kapcsolata. A jelképes hetven év végén a pápaság kapcsolatba kerülne az Egyesült Nemzetek Szervezetével, amelyet mindazok a királyok jelképeznek, akikkel Tírusz paráznája paráználkodik a hetven jelképes év végén. A királyság, amely a hetven jelképes év alatt uralkodik, az Egyesült Államok, a kétszarvú földi fenevad.

Daniel chapters one through five, outline the history of Babylon’s seventy years, and therefore those chapters represent the history of both horns of the earth beast. Chapters four and five identify Babylon’s first and last kings, and together those two chapters identify the history of the earth beast and its two horns. The judgment of the two horns, and the earth beast itself is represented by the judgment of the first king and the last king. Nebuchadnezzar’s judgment was banishment for “seven times,” while he lived as a wild beast for twenty-five hundred and twenty days off the grass and dew. Belshazzar’s judgment was written on the wall, and equated to the number twenty-five hundred and twenty, thus identifying that the judgment of the earth beast and its two horns is represented by the “seven times” of Leviticus twenty-six. This is based on the witness of two kings, and the two witnesses represent the first and the last.

Dániel könyvének elsőtől ötödik fejezetéig terjedő része felvázolja Babilon hetven évének történetét, és ezért e fejezetek a földi fenevad mindkét szarvának történetét jelképezik. A negyedik és az ötödik fejezet Babilon első és utolsó királyát azonosítja, és e két fejezet együtt a földi fenevad és annak két szarva történetét azonosítja. A két szarvnak, valamint magának a földi fenevadnak az ítéletét az első király és az utolsó király ítélete szemlélteti. Nabukodonozor ítélete a „hét időre” szóló száműzetés volt, miközben vadállatként élt kétezer-ötszázhúsz napon át, fűvel és harmattal táplálkozva. Belsazár ítélete a falra íratott, és a kétezer-ötszázhúsz számmal lett egyenlővé téve, így azonosítva, hogy a földi fenevad és annak két szarva fölötti ítéletet a Leviticus huszonhat „hét ideje” jelképezi. Mindez két király tanúságtételén alapul, és a két tanú az elsőt és az utolsót jelképezi.

The “seven times” is the stumbling stone for Adventism, and therefore cannot be recognized, though it is plainly there—for those who wish to see. It is the symbol of judgment of the nation (Babylon) that reigned for seventy years, and the symbol of judgment for the kingdom that reigns for seventy symbolic years. When William Miller presented his understanding of the “seven times” of Leviticus twenty-six, he employed Nebuchadnezzar’s twenty-five hundred and twenty days living as a beast in Daniel chapter four as one of the prophetic witnesses to uphold Leviticus twenty-six’s “seven times.” The “seven times” is both the foundation stone and the headstone in Zechariah chapter four. Jesus, Sister White, Isaiah and Peter identify it as the stone that becomes the head of the corner. It is the crowning doctrine of Bible prophecy, though it is essentially unseen by those who profess to be the messengers of the third angel.

A „hét idő” az adventizmus botránkozás köve, és ezért nem ismerhető fel, noha világosan ott van — azok számára, akik látni akarnak. Ez az ítélet jelképe a nemzetre nézve (Babilon), amely hetven évig uralkodott, és az ítélet jelképe a királyságra nézve, amely hetven jelképes évig uralkodik. Amikor William Miller bemutatta Mózes harmadik könyve huszonhatodik fejezetének „hét idejére” vonatkozó értelmezését, Dániel könyve negyedik fejezetében Nabukodonozor kétezer-ötszázhúsz napját, amelyeket vadállatként élve töltött, a prófétai tanúk egyikeként használta fel Mózes harmadik könyve huszonhatodik fejezetének „hét ideje” alátámasztására. A „hét idő” egyszerre alapkő és zárókő Zakariás könyve negyedik fejezetében. Jézus, White testvérnő, Ézsaiás és Péter úgy azonosítják azt, mint a követ, amely a szeglet fejévé lesz. Ez a bibliai prófécia koronatanítása, jóllehet lényegében láthatatlan azok számára, akik azt vallják magukról, hogy a harmadik angyal hírnökei.

As we begin to consider the first six chapters of the book of Daniel, it is important to recognize that from the very outset the “seven times” is identified. When Jehoiakim was overthrown by Babylon, the captivity of seventy-years began. The book of Chronicles explains why they were taken captive for seventy years.

Amint Dániel könyvének első hat fejezetét vizsgálni kezdjük, fontos felismernünk, hogy a „hét idő” már a legelejétől azonosítva van. Amikor Babilon megdöntötte Jójákimot, megkezdődött a hetvenéves fogság. A Krónikák könyve megmagyarázza, miért vitettek fogságba hetven esztendőre.

> Zedekiah was one and twenty years old when he began to reign, and reigned eleven years in Jerusalem. And he did that which was evil in the sight of the Lord his God, and humbled not himself before Jeremiah the prophet speaking from the mouth of the Lord. And he also rebelled against king Nebuchadnezzar, who had made him swear by God: but he stiffened his neck, and hardened his heart from turning unto the Lord God of Israel. Moreover all the chief of the priests, and the people, transgressed very much after all the abominations of the heathen; and polluted the house of the Lord which he had hallowed in Jerusalem. And the Lord God of their fathers sent to them by his messengers, rising up betimes, and sending; because he had compassion on his people, and on his dwelling place: But they mocked the messengers of God, and despised his words, and misused his prophets, until the wrath of the Lord arose against his people, till there was no remedy. Therefore he brought upon them the king of the Chaldees, who slew their young men with the sword in the house of their sanctuary, and had no compassion upon young man or maiden, old man, or him that stooped for age: he gave them all into his hand. And all the vessels of the house of God, great and small, and the treasures of the house of the Lord, and the treasures of the king, and of his princes; all these he brought to Babylon. And they burnt the house of God, and brake down the wall of Jerusalem, and burnt all the palaces thereof with fire, and destroyed all the goodly vessels thereof. And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord spoken by the mouth of Jeremiah might be accomplished, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, All the kingdoms of the earth hath the Lord God of heaven given me; and he hath charged me to build him an house in Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? The Lord his God be with him, and let him go up. 2 Chronicles 36:11–23.

> Sedékiás huszonegy esztendős volt, amikor uralkodni kezdett, és tizenegy esztendeig uralkodott Jeruzsálemben. És azt cselekedte, ami gonosz volt az Úrnak, az ő Istenének szemében, és nem alázta meg magát Jeremiás próféta előtt, aki az Úr szájából szólt. Nebukadneccár király ellen is fellázadt, noha az Istenre eskette meg őt; hanem megkeményítette nyakát, és megátalkodott szívében, hogy ne térjen meg az Úrhoz, Izráel Istenéhez. Sőt a papok fejedelmei is mind, és a nép is felette igen vétkeztek a pogányok minden utálatossága szerint; és megfertőztették az Úr házát, amelyet megszentelt Jeruzsálemben. És az Úr, atyáik Istene, elküldte hozzájuk követeit, újra és újra küldve őket, mert megkönyörült az ő népén és az ő lakóhelyén; de ők megcsúfolták az Isten követeit, megvetették az ő beszédeit, és csúfot űztek prófétáiból, mígnem felgerjedt az Úr haragja az ő népe ellen annyira, hogy nem volt többé orvosság. Ezért rájuk hozta a káldeusok királyát, aki fegyverrel ölte meg ifjaikat szentélyük házában, és nem könyörült sem ifjún, sem hajadonon, sem vénen, sem aggastyánon; mindenkit az ő kezébe adott. És az Isten házának minden edényét, a nagyokat és a kicsinyeket, az Úr házának kincseit, a király és főemberei kincseit, mind elvitte Babilonba. És felégették az Isten házát, lerontották Jeruzsálem kőfalát, minden palotáját tűzzel égették fel, és minden drága edényét elpusztították. Azokat pedig, akik megmenekültek a fegyvertől, Babilonba hurcolta, és szolgái lettek neki és fiainak mind a perzsa birodalom uralkodásáig; hogy beteljesedjék az Úr szava Jeremiás szája által, mígnem az ország kiélvezte szombatjait; pusztaságának egész ideje alatt nyugodott, hogy beteljesedjék a hetven esztendő. Círusnak, Perzsia királyának első esztendejében pedig, hogy beteljesedjék az Úr szava, amelyet Jeremiás szája által szólt, felindította az Úr Círusnak, Perzsia királyának lelkét, hogy kihirdettette ezt egész országában, sőt írásba is adta, mondván: Ezt mondja Círus, Perzsia királya: A mennynek Ura, az Isten, nekem adta e föld minden országát, és ő parancsolta meg nekem, hogy házat építsek neki Jeruzsálemben, amely Júdában van. Ki van közöttetek az ő népe közül? Az Úr, az ő Istene, legyen vele, és menjen fel. 2 Krónikák 36:11–23.

The seventy years in slavery were to fulfill the word of Jeremiah, “until the land had enjoyed her sabbaths, for as long as she lay desolate she kept sabbath.” There is only one passage in God’s Word, other than the verse in Chronicles we are citing, that refers to the land “enjoying” her sabbaths. That passage is in Leviticus chapters twenty-five and twenty-six. Chapter twenty-five gives the instruction on how to allow the land to enjoy its sabbath rest, and chapter twenty-six outlines the curse of “seven times” if those covenant instructions were not followed.

A rabságban töltött hetven évnek Jeremiás szavát kellett beteljesítenie: „míg a föld bepótolta szombatjait; ameddig pusztán hevert, szombatot tartott.” Isten Igéjében a Krónikák könyvéből idézett versen kívül csupán egyetlen olyan szakasz van, amely arra utal, hogy a föld „élvezi” szombatjait. Ez a szakasz Mózes harmadik könyvének huszonötödik és huszonhatodik fejezetében található. A huszonötödik fejezet útmutatást ad arra nézve, miként kell megengedni a földnek, hogy élvezze szombati nyugalmát, a huszonhatodik fejezet pedig felvázolja a „hétszeres” átkot arra az esetre, ha e szövetségi rendelkezéseket nem tartanák meg.

Jehoiakim’s fate marked the beginning of the captivity which is an element of what Daniel called the “curse” and “oath” of Moses in chapter nine. Daniel understood the curse of the “seven times,” for he gives testimony in chapter nine, that it was through his study of the seventy-year prophecy of Jeremiah, that he understood the number of years that God’s people would be enslaved in Babylon.

Jójákím sorsa jelezte a fogság kezdetét, amely annak az elemét képezi, amit Dániel a kilencedik fejezetben Mózes „átkának” és „esküjének” nevezett. Dániel értette a „hétszeres” átkot, mert a kilencedik fejezetben tanúságot tesz arról, hogy Jeremiás hetvenéves próféciájának tanulmányozása által értette meg azon évek számát, ameddig Isten népe Babilonban rabszolgaságban lesz.

> In the first year of his reign I Daniel understood by books the number of the years, whereof the word of the Lord came to Jeremiah the prophet, that he would accomplish seventy years in the desolations of Jerusalem. Daniel 9:2.

> Uralkodásának első esztendejében én, Dániel, megértettem a könyvekből az esztendők számát, amelyekről az Úr igéje szólt Jeremiás prófétához, hogy hetven esztendőt töltenek be Jeruzsálem pusztulásai fölött. Dániel 9:2.

Daniel understood the seventy years “by books,” not only the book of Jeremiah. The other book he understood was the writings of Moses, for in his prayer he identifies that the “curse” of the seventy years of slavery was the “oath” of Moses. The word in Daniel chapter nine, which is translated as “oath,” is the same word that is translated as “seven times” in Leviticus twenty-six. The captivity of Judah in Babylon for seventy years was a fulfillment of the curse of the “seven times,” in spite of what any modern theologian might argue. Its plain as day, but only if you are willing to see.

Dániel a hetven esztendőt „a könyvekből” értette meg, nem csupán Jeremiás könyvéből. A másik könyv, amelyet megértett, Mózes írásai voltak, mert imádságában azonosítja, hogy a hetvenéves szolgaság „átka” Mózes „esküje” volt. A Dániel kilencedik fejezetében szereplő szó, amelyet „eskü”-nek fordítanak, ugyanaz a szó, amelyet a 3Mózes 26-ban „hétszeresen”-nek fordítanak. Júda hetvenéves babiloni fogsága a „hétszeres” átok beteljesedése volt, bármivel is érveljen bármely modern teológus. Ez olyan világos, mint a nap, de csak akkor, ha hajlandó vagy meglátni.

> And the Lord spake unto Moses in mount Sinai, saying, Speak unto the children of Israel, and say unto them, When ye come into the land which I give you, then shall the land keep a sabbath unto the Lord. Six years thou shalt sow thy field, and six years thou shalt prune thy vineyard, and gather in the fruit thereof; But in the seventh year shall be a sabbath of rest unto the land, a sabbath for the Lord: thou shalt neither sow thy field, nor prune thy vineyard. That which groweth of its own accord of thy harvest thou shalt not reap, neither gather the grapes of thy vine undressed: for it is a year of rest unto the land. And the sabbath of the land shall be meat for you; for thee, and for thy servant, and for thy maid, and for thy hired servant, and for thy stranger that sojourneth with thee, And for thy cattle, and for the beast that are in thy land, shall all the increase thereof be meat. And thou shalt number seven sabbaths of years unto thee, seven times seven years; and the space of the seven sabbaths of years shall be unto thee forty and nine years. Then shalt thou cause the trumpet of the jubilee to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. Leviticus 25:1–9.

> És szóla az Úr Mózesnek a Sínai-hegyen, mondván: Szólj Izráel fiainak, és mondd meg nékik: Mikor bementek arra a földre, amelyet én adok néktek, akkor a föld szombatot tartson az Úrnak. Hat esztendeig vesd be meződet, és hat esztendeig metszd meg szőlődet, és takarítsd be annak termését; de a hetedik esztendőben a nyugalom szombatja legyen a földnek, szombat az Úrnak: meződet be ne vesd, és szőlődet meg ne metszd. Ami aratásod után magától nő, azt le ne arasd, és gondozatlan szőlődnek fürtjeit be ne szedd; mert nyugalom esztendeje az a földnek. És a föld szombatjának termése legyen eledelül néktek: néked, szolgádnak, szolgálódnak, béresednek és jövevényednek, aki nálad tartózkodik; és barmodnak és a vadaknak, amelyek földeden vannak, annak minden termése legyen eledelül. Számlálj azért magadnak hét évszombatot, hétszer hét esztendőt, és a hét évszombat ideje legyen néked negyvenkilenc esztendő. Akkor fúvasd meg a kürtöt, a jubileum kürtjét, a hetedik hónap tizedik napján; az engesztelés napján fúvassátok meg a kürtöt egész földeteken. 3 Mózes 25:1–9.

It is important to see that in the instructions of letting the land rest, that the seven cycles of six years of working the land and one year of allowing the land to rest continue unto the forty-ninth year, when there was to be a jubilee identifying the fulfillment of seven cycles of seven years. The crucial point to see is that the sounding of the jubilee trumpet was to take place on the Day of Atonement, thus identifying that when the anti-typical Day of Atonement began on October 22, 1844, the jubilee trumpet representing the cycle of “seven times” was to be then sounded. The “seven times” that began when Manasseh was carried into Babylon in 677 BC, represented twenty-five hundred and twenty years that concluded on the anti-typical Day of Atonement. The connection will only be missed by those who are unwilling to see. The cycle of “seven times,” is connected with the twenty-three hundred years.

Fontos meglátni, hogy a föld nyugodni hagyására vonatkozó rendelkezésekben a föld hatévi műveléséből és egyévi pihentetéséből álló hét ciklus a negyvenkilencedik évig folytatódott, amikor jubileumnak kellett következnie, jelezve a hét hétesztendős ciklus beteljesedését. A döntő pont, amelyet meg kell látni, az, hogy a jubileumi kürt megszólaltatásának az engesztelés napján kellett megtörténnie, s ez így azonosítja, hogy amikor az előképi megfelelőjét betöltő engesztelés napja 1844. október 22-én megkezdődött, akkor kellett megszólalnia a jubileumi kürtnek is, amely a „hét idő” ciklusát jelképezte. A „hét idő”, amely akkor kezdődött, amikor Manassét Kr. e. 677-ben Babilonba hurcolták, kétezer-ötszázhúsz évet jelképezett, amely az előképi megfelelőjét betöltő engesztelés napján zárult le. E kapcsolatot csak azok tévesztik szem elől, akik nem hajlandók meglátni. A „hét idő” ciklusa kapcsolatban áll a kétezer-háromszáz évvel.

It is also important to see that within the covenant instructions of the first nine verses of Leviticus twenty-five is the most profound illustration of the day-for-a-year principle in God’s Word. The dish of fables that the theologians toss out to keep the flock intoxicated with Babylonian wine, is that the judgment of “seven times” in chapter twenty-six is an incorrect understanding of the Hebrew meaning of the word translated as “seven times.” That argument is not true. The Hebrew meaning of the word fully contains within its definition, the justification for applying it in a numerical fashion, but their flawed argument, which they prop up by a misguided premise based upon their self-proclaimed expertise of Hebrew grammar, is simply an argument of misdirection.

Fontos azt is felismerni, hogy a Mózes harmadik könyve huszonötödik fejezetének első kilenc versében foglalt szövetségi rendelkezések között található az év-nap elv legmélyrehatóbb szemléltetése Isten Igéjében. Az a mesékből kotyvasztott eledel, amelyet a teológusok odahajítanak, hogy a nyájat babiloni borral megrészegítve tartsák, az, hogy a huszonhatodik fejezetben szereplő „hétszeres” ítélet a „hétszer” fordítással visszaadott szó héber jelentésének téves értelmezése. Ez az érvelés nem igaz. A szó héber jelentése meghatározásán belül teljes mértékben magában foglalja annak igazolását, hogy számszerű módon alkalmazzuk, ám az ő hibás érvelésük, amelyet a héber nyelvtanhoz értésük önhirdetett szakértelmére alapozott téves előfeltevéssel támasztanak alá, egyszerűen félrevezető érvelés.

The judgment represented as “seven times” in chapter twenty-six, is recognized by the context of the passage, not by some modern-day theologians wresting the Hebrew language. William Miller formed his conclusion without any reference to the Hebrew language, and inspiration endorsed his understanding as correct. The angels guided his understanding based upon the context of the chapter where the judgment of the “seven times” is located, not upon the Hebrew language.

A huszonhatodik fejezetben „hét idő”-ként ábrázolt ítéletet az igerész összefüggései alapján kell felismerni, nem pedig egyes mai teológusoknak a héber nyelvet kiforgató magyarázatai alapján. William Miller következtetését a héber nyelvre való bármiféle hivatkozás nélkül alkotta meg, és az ihlet helyesnek erősítette meg az ő értelmezését. Az angyalok az ő megértését annak a fejezetnek az összefüggései alapján vezették, amelyben a „hét idő” ítélete található, nem pedig a héber nyelv alapján.

The context of chapter twenty-five is where the covenant directions are identified, and chapter twenty-six then provides a promised blessing for keeping those covenant instructions, and thereafter identifies what Daniel calls the “curse of Moses” for disobedience to those instructions.

A huszonötödik fejezet összefüggése az, hogy ott kerülnek meghatározásra a szövetségre vonatkozó rendelkezések, a huszonhatodik fejezet pedig ezt követően megígért áldást közöl e szövetségi utasítások megtartására, majd azután meghatározza azt, amit Dániel a „Mózes átkának” nevez az e rendelkezések iránti engedetlenségért.

The context is the theme of the principle of a day-for-a-year in Bible prophecy. Those initial verses of Leviticus twenty-five identify that in Bible prophecy a day represents a year. In the book of Exodus, Moses clearly identifies the relationship of the seventh-day sabbath rest for man and beast, and the seventh-year sabbath rest for the land.

Az összefüggés a nap–év elvének témája a bibliai próféciában. A Leviticus huszonötödik fejezetének azok a kezdő versei megállapítják, hogy a bibliai próféciában egy nap egy évet jelképez. Az Exodus könyvében Mózes világosan meghatározza az ember és az állat számára rendelt hetedik napi szombati nyugalom, valamint a föld számára rendelt hetedik évi szombati nyugalom közötti összefüggést.

> And six years thou shalt sow thy land, and shalt gather in the fruits thereof: But the seventh year thou shalt let it rest and lie still; that the poor of thy people may eat: and what they leave the beasts of the field shall eat. In like manner thou shalt deal with thy vineyard, and with thy oliveyard. Six days thou shalt do thy work, and on the seventh day thou shalt rest: that thine ox and thine ass may rest, and the son of thy handmaid, and the stranger, may be refreshed. Exodus 23:10–12.

> Hat esztendeig vesd be földedet, és takarítsd be annak termését; de a hetedik esztendőben hagyd azt nyugodni és parlagon maradni, hogy néped szegényei ehessenek belőle; amit pedig ők meghagynak, egye meg a mező vadja. Ugyanígy cselekedj szőlőddel és olajfáskerteddel is. Hat napon át végezd munkádat, a hetedik napon pedig nyugodjál, hogy ökröd és szamarad is nyugodhassék, és szolgálólányod fia meg az idegen is megüdüljön. 2Mózes 23:10–12.

Within those three verses can be recognized that a day of rest for men and beasts, equates to a year of rest for the land. In Leviticus chapter twenty-five, in the first five verses, we find the identical grammatical structure to the Sabbath commandment of Exodus chapter twenty, verses eight through eleven.

Abban a három versben felismerhető, hogy az emberek és az állatok számára rendelt nyugalom napja megfelel a föld számára rendelt nyugalom évének. A 3Mózes huszonötödik fejezetének első öt versében ugyanazt a nyelvtani szerkezetet találjuk, mint a 2Mózes huszadik fejezete nyolcadiktól tizenegyedikig terjedő verseiben olvasható szombatparancsolatban.

> And the Lord spake unto Moses in mount Sinai, saying, Speak unto the children of Israel, and say unto them, When ye come into the land which I give you, then shall the land keep a sabbath unto the Lord. Six years thou shalt sow thy field, and six years thou shalt prune thy vineyard, and gather in the fruit thereof; But in the seventh year shall be a sabbath of rest unto the land, a sabbath for the Lord: thou shalt neither sow thy field, nor prune thy vineyard. That which groweth of its own accord of thy harvest thou shalt not reap, neither gather the grapes of thy vine undressed: for it is a year of rest unto the land. Leviticus 25:1–5.

> És szóla az Úr Mózesnek a Sínai-hegyen, mondván: Szólj Izráel fiaihoz, és mondd meg nékik: Mikor bementek arra a földre, amelyet én adok néktek, akkor a föld is szombatot tartson az Úrnak. Hat esztendeig vesd be meződet, és hat esztendeig metszd szőlődet, és takarítsd be annak gyümölcsét; de a hetedik esztendőben a nyugalom szombatja legyen a földnek, az Úrnak szentelt szombat: meződet ne vesd be, és szőlődet ne metszd meg. Aratásod után magától termett sarjút ne arasd le, és metszetlen szőlődnek szemeit be ne szedd; mert nyugalom esztendeje lesz az a földnek. 3 Mózes 25:1–5.

> Remember the sabbath day, to keep it holy. Six days shalt thou labour, and do all thy work: But the seventh day is the sabbath of the Lord thy God: in it thou shalt not do any work, thou, nor thy son, nor thy daughter, thy manservant, nor thy maidservant, nor thy cattle, nor thy stranger that is within thy gates: For in six days the Lord made heaven and earth, the sea, and all that in them is, and rested the seventh day: wherefore the Lord blessed the sabbath day, and hallowed it. Exodus 20:8–11.

> Megemlékezzél a szombatnapról, hogy megszenteljed azt. Hat napon át munkálkodjál, és végezd minden dolgodat; de a hetedik nap az Úrnak, a te Istenednek szombatja: azon semmi dolgot ne tégy, se te, se fiad, se leányod, se szolgád, se szolgálód, se barmod, se jövevényed, aki a te kapuidon belül van. Mert hat nap alatt teremtette az Úr az eget és a földet, a tengert és mindent, ami azokban van, a hetedik napon pedig megnyugodott; azért megáldotta az Úr a szombat napját, és megszentelte azt. 2Mózes 20:8–11.

Together the two sabbath commandments identify the context of Leviticus twenty-five and twenty-six. Brought together line upon line, they testify that for “six days shalt thou labour, and do all thy work,” and for “six years thou shalt sow thy field, and six years thou shalt prune thy vineyard, and gather in the fruit thereof.” “But the seventh day is the sabbath of the Lord thy God,” and “the seventh year shall be a sabbath of rest unto the land, a sabbath for the Lord”.

A két szombatra vonatkozó parancsolat együtt határozza meg a Leviticus huszonötödik és huszonhatodik fejezetének összefüggését. Egymás mellé helyezve, sorról sorra tanúsítják, hogy „hat napon át munkálkodjál, és végezd minden dolgodat”, és „hat esztendeig vesd be meződet, és hat esztendeig metszd szőlődet, és takarítsd be annak gyümölcsét”. „De a hetedik nap az Úrnak, a te Istenednek szombatja”, és „a hetedik esztendő a föld nyugalmának szombatja legyen, szombat az Úrnak”.

Both words that are translated as “seventh,” in either of the sabbath commandments, whether it is the sabbath for men or the sabbath for the land, are the same Hebrew word that is translated as “seven times” in chapter twenty-six of Leviticus. The context of chapters twenty-five and twenty-six of Leviticus is set within the prophetic rule that a day represents a year in Bible prophecy. Just as significant is the prophetic rule of first mention.

Mindkét szó, amelyet a szombatra vonatkozó parancsolatok bármelyikében „hetedik”-nek fordítanak, akár az emberek szombatjáról, akár a föld szombatjáról van szó, ugyanaz a héber szó, amelyet a Leviticus huszonhatodik fejezetében „hétszeresen”-nek fordítanak. A Leviticus huszonötödik és huszonhatodik fejezetének összefüggése a Biblia próféciáiban érvényesülő ama prófétai szabály keretébe van helyezve, hogy egy nap egy évet jelképez. Ugyanilyen jelentős az első említés prófétai szabálya.

The first thing mentioned in these two chapters is the day-for-a-year principle. William Miller was led by Gabriel and other angels to identify the “seven times” of Leviticus as a symbol of twenty-five hundred and twenty years, and it is in total agreement with the context of the chapters which is the day-for-a-year principle that is set forth in the opening five verses of chapter twenty-five.

E két fejezetben elsőként az évért-nap elv kerül említésre. William Millert Gábriel és más angyalok vezették arra, hogy a Leviticusban szereplő „hét időt” kétezer-ötszázhúsz év jelképeként azonosítsa, és ez teljes összhangban áll e fejezetek szövegösszefüggésével, amely az évért-nap elve, s amely a huszonötödik fejezet első öt versében kerül kifejtésre.

When the author of Chronicles identified the reason Babylon was allowed to take the southern kingdom of Judah into captivity he said it was to allow the land to enjoy her sabbath rest. The only other place in God’s Word that identifies the land enjoying a rest is located in chapters twenty-five and twenty-six of Leviticus. The seventy years that Babylon reigned as the first kingdom of Bible prophecy, not only presents the symbolic years that the earth beast would reign as the sixth kingdom of Bible prophecy, but the seventy years are a direct reference to the “seven times” of Moses’ curse.

Amikor a Krónikák írója megjelölte annak okát, hogy Babilon miért kapott engedélyt arra, hogy Júda déli királyságát fogságba vigye, azt mondta, hogy ez azért történt, hogy a föld élvezhesse szombati nyugalmát. Isten Igéjében az egyetlen másik hely, amely a föld nyugalomélvezetét említi, a Léviták könyvének huszonötödik és huszonhatodik fejezetében található. Az a hetven év, amely alatt Babilon mint a bibliai prófécia első királysága uralkodott, nemcsak azokat a jelképes éveket mutatja be, amelyek alatt a földi fenevad mint a bibliai prófécia hatodik királysága uralkodni fog, hanem a hetven év közvetlen utalás Mózes átkának „hét idejére” is.

When we begin to study the prophecies that are represented in the first six chapters of Daniel, it is essential to know that the curse of the “seven times,” as well as the blessing of the “seven times,” is an element of each of those chapters.

Amikor hozzákezdünk azoknak a próféciáknak a tanulmányozásához, amelyeket Dániel első hat fejezete szemléltet, elengedhetetlen tudnunk, hogy a „hétszeres” átok, valamint a „hétszeres” áldás is mindegyik fejezetnek eleme.

It is also important to remember that the cycle of seven cycles of seven years is marked by the blowing of the trumpet of the jubilee on the tenth day of the seventh month, which is the Day of Atonement. This fact binds the “seven times” together with the twenty-three hundred days of Daniel chapter eight, and verse fourteen. It is also important to remember that a prophetic year is three hundred and sixty days, and if you add together three hundred and sixty days, over and over, for “seven times” it equates to twenty-five hundred and twenty days.

Fontos arra is emlékezni, hogy a hét évből álló hét ciklus időszakát a jubileumi kürt megfúvása jelzi a hetedik hónap tizedik napján, amely az Engesztelés Napja. Ez a tény összekapcsolja a „hét időt” Dániel könyve nyolcadik fejezetének tizennegyedik versében említett kétezer-háromszáz nappal. Arra is fontos emlékezni, hogy egy prófétai év háromszázhatvan napból áll, és ha a háromszázhatvan napot újra meg újra összeadjuk „hét időn” át, az kétezer-ötszázhúsz napnak felel meg.

When Daniel understood by books the number of years that Jeremiah had identified, he began a prayer that addresses every element of the response of repentance that is identified as necessary, if God’s people ever awaken to the reality that they are captives in the enemy’s land. At the end of Daniel’s Leviticus twenty-six prayer, Gabriel appeared to give Daniel understanding of the vision which he had “heard”, the vision of the twenty-three hundred days. Gabriel began by informing Daniel that seventy weeks were “determined” for Daniel’s people.

Amikor Dániel a könyvekből megértette azoknak az éveknek a számát, amelyeket Jeremiás megjelölt, olyan imádságba kezdett, amely magában foglalja a bűnbánati válasz minden elemét, amely szükségesként van megjelölve arra az esetre, ha Isten népe valaha is felébredne annak valóságára, hogy foglyok az ellenség földjén. Dániel Mózes harmadik könyve huszonhatodik fejezete szerinti imádságának végén megjelent Gábriel, hogy értelmet adjon Dánielnek a látomás felől, amelyet „hallott”, a kétezer-háromszáz napról szóló látomás felől. Gábriel azzal kezdte, hogy közölte Dániellel: hetven hét van „elhatározva” Dániel népére.

> Seventy weeks are determined upon thy people and upon thy holy city, to finish the transgression, and to make an end of sins, and to make reconciliation for iniquity, and to bring in everlasting righteousness, and to seal up the vision and prophecy, and to anoint the most Holy. Daniel 9:24.

> Hetven hét rendeltetett a te népedre és a te szent városodra, hogy véget vessenek a törvényszegésnek, hogy lezárják a bűnöket, hogy engesztelést szerezzenek a hamisságért, hogy elhozzák az örökkévaló igazságot, hogy lepecsételjék a látomást és a próféciát, és hogy felkenjék a Szentek Szentjét. Dániel 9:24.

The word translated as “determined” in the verse means “cut off”, and therefore it means seventy weeks were to be cut off from the twenty-three hundred days. Beginning at the third decree in 457 BC, Daniel’s people would have seventy prophetic weeks of probationary time. Seventy prophetic weeks equals four hundred and ninety years. Four hundred and ninety years after the third decree, ancient Israel would stone Stephen in the year 34, and they would be fully divorced from God.

Az a szó, amelyet a versben „elrendelt”-nek fordítottak, azt jelenti: „levágott”, ezért azt jelenti, hogy a hetven hetet le kellett vágni a kétezer-háromszáz napból. A Kr. e. 457-ben kiadott harmadik rendelettel kezdődően Dániel népének hetven prófétai hét próbaidő adatott. Hetven prófétai hét egyenlő négyszázkilencven évvel. A harmadik rendelet után négyszázkilencven évvel az ősi Izráel megkövezi Istvánt a 34. évben, és teljesen elválasztatik Istentől.

The captivity that preceded the three decrees, that identify the starting point of the four hundred and ninety years of probationary time, had been seventy years. Those seventy years were to allow the land to enjoy the sabbath rests that ancient Israel never fulfilled. Seventy years of sabbath rests for the land, were brought about because of four hundred and ninety years (or seventy weeks of years) of rebellion against the oath of Moses.

A fogság, amely megelőzte azt a három rendeletet, amelyek a négyszázkilencven évnyi kegyelmi idő kiindulópontját jelölik meg, hetven évig tartott. E hetven év arra szolgált, hogy a föld élvezhesse azokat a szombatnyi nyugalmakat, amelyeket az ősi Izráel soha nem teljesített. A föld számára rendelt hetven évnyi szombati nyugalom azért következett be, mert négyszázkilencven éven át (vagy hetven évhéten át) lázadtak Mózes szövetségi esküje ellen.

Four hundred and ninety years of rebellion against the covenant of Leviticus twenty-five, produced seventy years of captivity for the land to enjoy its rest. The seventy years of captivity led to three decrees, which marked another four hundred and ninety years of probationary time for ancient Israel. So we see two probationary periods of four hundred and ninety years each. The three decrees typify the three angel’s messages, the first of which arrived in 1798, at the end of the first indignation of “seven times” against the northern kingdom. The third angel arrived twenty-three hundred years after the third decree on October 22, 1844, which is when “the last end of the indignation” also arrived.

A Léviták könyve huszonötödik fejezetében foglalt szövetséggel szembeni négyszázkilencven esztendőnyi lázadás hetvenévi fogságot eredményezett, hogy a föld élvezhesse nyugalmát. A hetvenévi fogság három rendelethez vezetett, amelyek újabb négyszázkilencven esztendőnyi kegyelmi próbaidőt jelöltek ki az ősi Izráel számára. Így tehát két, egyenként négyszázkilencven éves próbaidőszakot látunk. A három rendelet a három angyal üzenetét példázza, amelyek közül az első 1798-ban érkezett el, az északi királyság ellen irányuló „hétszeres” első haragvás végén. A harmadik angyal a harmadik rendelet után kétezer-háromszáz évvel, 1844. október 22-én érkezett el, amikor „a haragvás végső ideje” is elérkezett.

During the forty-six years between the end of the first indignation and the end of the last indignation Jesus laid the foundation of the Millerite temple, and the foundation stone was the “seven times.” That stone was to be either the foundation stone (or else the stumbling stone) for Adventism at the beginning, and either the headstone and capstone (or else the gravestone) for Adventism at the end. The three decrees that represent the arrival of the three angels’ messages in the history of 1798 through 1844, also represent the first three chapters of the book of Daniel.

Az első felindulás vége és az utolsó felindulás vége közötti negyvenhat év során Jézus lerakta a millerita templom alapját, és az alapköve a „hét idő” volt. Ennek a kőnek vagy alapkőnek (vagy pedig botránkozás kövének) kellett lennie az adventizmus számára kezdetben, és vagy szegletkőnek és zárókőnek (vagy pedig sírkőnek) az adventizmus számára a végén. Az a három rendelet, amely az 1798-tól 1844-ig terjedő történelemben a három angyal üzenetének megérkezését jelképezi, Dániel könyvének első három fejezetét is jelképezi.

We will begin to consider the first six chapters in the next article.

A következő cikkben kezdjük meg az első hat fejezet vizsgálatát.

> “When the books of Daniel and Revelation are better understood, believers will have an entirely different religious experience. . . One thing will certainly be understood from the study of Revelation—that the connection between God and His people is close and decided.” The Faith I Live By, 345.

> „Amikor Dániel és a Jelenések könyvét jobban megértik, a hívőknek egészen más vallásos tapasztalatuk lesz… A Jelenések tanulmányozásából egy dolog bizonyosan megérthető lesz: hogy az Isten és népe közötti kapcsolat szoros és határozott.” The Faith I Live By, 345.

Back to Articles