Article

# Elijah - Number Eight

Illés – Nyolcas szám

Jericho

Jerikó

Author

Jeff Pippenger

Published

October 9, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the beginning of ancient literal Israel and also the beginning of modern spiritual Israel, at the Red Sea crossing, and then at the great disappointment, a series of progressive tests began that ultimately arrived at the final test. The failure of that last test in the book of Numbers and in Millerite history marks the beginning of a wilderness wandering.

Az ősi, szó szerinti Izráel kezdetén, valamint a modern, lelki Izráel kezdetén, a Vörös-tengeren való átkeléskor, majd pedig a nagy csalódás idején, fokozatos próbatételek sora kezdődött, amely végül elérkezett a végső próbához. E legutolsó próba kudarca a Számok könyvében és a millerita történelemben a pusztai vándorlás kezdetét jelöli.

> “For forty years did unbelief, murmuring, and rebellion shut out ancient Israel from the land of Canaan. The same sins have delayed the entrance of modern Israel into the heavenly Canaan. In neither case were the promises of God at fault. It is the unbelief, the worldliness, unconsecration, and strife among the Lord’s professed people that have kept us in this world of sin and sorrow so many years.

> „Negyven éven át a hitetlenség, a zúgolódás és a lázadás tartotta távol az ókori Izráelt Kánaán földjétől. Ugyanezek a bűnök késleltették a mai Izráel bemenetelét a mennyei Kánaánba. Egyik esetben sem Isten ígéreteiben volt a hiba. Az Úr magukat népének vallói között uralkodó hitetlenség, világiasság, odaszentelődés hiánya és viszálykodás tartott bennünket oly sok éven át e bűnnel és fájdalommal teli világban.”

> “We may have to remain here in this world because of insubordination many more years, as did the children of Israel; but for Christ’s sake, His people should not add sin to sin by charging God with the consequence of their own wrong course of action.” Evangelism, 696.

> „Lehet, hogy engedetlenségünk miatt még sok esztendeig itt kell maradnunk e világban, miként Izráel fiainak is; de Krisztusért népe ne tetézze a bűnt bűnnel azáltal, hogy Istennek tulajdonítja saját helytelen eljárásának következményeit.” Evangelism, 696.

At the end of ancient Israel’s history, as in the beginning there was a progressive testing process which ended when ancient literal Israel was taken into captivity in Babylon. At the end of modern spiritual Israel, they too will face a progressive testing process. That process ends when Laodicean Adventists are overthrown at the Sunday law. As with ancient Israel, modern Israel will be taken captive by spiritual Babylon.

Az ősi Izráel történelmének végén, miként kezdetben is, egy fokozatos próbatételi folyamat zajlott, amely akkor ért véget, amikor a szó szerinti ősi Izráelt fogságba vitték Babilonba. A modern lelki Izráel végén ők is egy fokozatos próbatételi folyamattal fognak szembenézni. Ez a folyamat akkor ér véget, amikor a laodíceai adventisták elbuknak a vasárnapi törvény idején. Miként az ősi Izráel esetében, a modern Izráel is a lelki Babilon fogságába kerül majd.

The Millerite movement that began prophetically in 1798, and ended officially in 1863, typifies the movement of the one hundred and forty-four thousand that began in 1989 and ends at the close of human probation and the Second Coming of Christ. Between the ending of the Millerite movement and the arrival of the mighty movement of the third angel, is the history of the legally registered Laodicean Seventh-day Adventist church.

Az az 1798-ban prófétikusan kezdődött és 1863-ban hivatalosan véget ért millerita mozgalom előképe annak a százhuszonnégyezer mozgalmának, amely 1989-ben kezdődött, és az emberi kegyelemidő lezárulásakor, valamint Krisztus második eljövetelekor ér véget. A millerita mozgalom befejezése és a harmadik angyal hatalmas mozgalmának elérkezése között húzódik a törvényesen bejegyzett laodiceai Hetednapi Adventista Egyház történelme.

> “A distance of only eleven days’ journey lay between Sinai and Kadesh, on the borders of Canaan; and it was with the prospect of speedily entering the goodly land that the hosts of Israel resumed their march when the cloud at last gave the signal for an onward movement. Jehovah had wrought wonders in bringing them from Egypt, and what blessings might they not expect now that they had formally covenanted to accept Him as their Sovereign, and had been acknowledged as the chosen people of the Most High?” Patriarchs and Prophets, 376.

> „A Sínai és Kádes között, Kánaán határainál, mindössze tizenegy napi járóföldnyi távolság volt; és annak a kilátásával, hogy rövidesen bevonulnak ama szép földre, Izrael seregei ismét útra keltek, amikor a felhő végre jelt adott az előrehaladásra. Jahve csodákat művelt, amikor kihozta őket Egyiptomból, és milyen áldásokra számíthattak most, hogy ünnepélyes szövetségben elfogadták Őt Uralkodójuknak, és a Magasságos választott népeként ismertettek el?” Pátriárkák és próféták, 376.

Their short journey ended up being forty years, due to their unbelief and disobedience. Had they manifested a faith that was based upon their mighty deliverance out of slavery, they would have soon crossed over the Jordan river and entered into the Promised Land. Their first obstacle thereafter would have been the same obstacle that Joshua later took up. After forty years, literal Israel left the wilderness for the Promised Land, and Jericho was their first step, and it stands as a symbol of the power of God unto salvation unto everyone that believes. Jericho is also the symbol of the work that the Millerite movement was to confront in 1863, but they retreated into the wilderness. The symbolism of Elijah is directly connected with the symbolism of Jericho, and it is informative to consider Elijah’s historical connection with Jericho.

Rövid útjuk negyven esztendővé lett hitetlenségük és engedetlenségük miatt. Ha olyan hitet tanúsítottak volna, amely a szolgaságból való hatalmas megszabadításukon alapult, hamarosan átkeltek volna a Jordán folyón, és bementek volna az Ígéret Földjére. Az ezt követő első akadályuk ugyanaz az akadály lett volna, amellyel később Józsué szembeszállt. Negyven év múltán a szó szerinti Izráel elhagyta a pusztát az Ígéret Földje felé, és Jerikó volt az első lépésük; ez pedig Isten üdvösségre való hatalmának jelképe minden hívő számára. Jerikó annak a munkának is jelképe, amellyel a Millerita mozgalomnak 1863-ban kellett volna szembenéznie, de ők visszahúzódtak a pusztába. Illés jelképrendszere közvetlen kapcsolatban áll Jerikó jelképrendszerével, és tanulságos figyelembe venni Illés történelmi kapcsolatát Jerikóval.

> Now the rest of the acts of Omri which he did, and his might that he showed, are they not written in the book of the chronicles of the kings of Israel? So Omri slept with his fathers, and was buried in Samaria: and Ahab his son reigned in his stead. And in the thirty and eighth year of Asa king of Judah began Ahab the son of Omri to reign over Israel: and Ahab the son of Omri reigned over Israel in Samaria twenty and two years. And Ahab the son of Omri did evil in the sight of the Lord above all that were before him. And it came to pass, as if it had been a light thing for him to walk in the sins of Jeroboam the son of Nebat, that he took to wife Jezebel the daughter of Ethbaal king of the Zidonians, and went and served Baal, and worshipped him. And he reared up an altar for Baal in the house of Baal, which he had built in Samaria. And Ahab made a grove; and Ahab did more to provoke the Lord God of Israel to anger than all the kings of Israel that were before him. In his days did Hiel the Bethelite build Jericho: he laid the foundation thereof in Abiram his firstborn, and set up the gates thereof in his youngest son Segub, according to the word of the Lord, which he spake by Joshua the son of Nun. And Elijah the Tishbite, who was of the inhabitants of Gilead, said unto Ahab, As the Lord God of Israel liveth, before whom I stand, there shall not be dew nor rain these years, but according to my word. 1 Kings 16:27–17:1.

> Omri egyéb cselekedetei pedig, amelyeket véghezvitt, és hatalma, amelyet tanúsított, vajon nincsenek-e megírva Izráel királyainak krónikáinak könyvében? És Omri az ő atyáihoz tért, és eltemették Samáriában; és az ő fia, Akháb uralkodott helyette. Asa, Júda királya uralkodásának harmincnyolcadik esztendejében kezdett uralkodni Izráelen Akháb, Omri fia; és Akháb, Omri fia huszonkét esztendeig uralkodott Izráelen Samáriában. És Akháb, Omri fia gonoszul cselekedett az Úr szemében mindazoknál inkább, akik őelőtte voltak. És történt, mintha csekély dolog lett volna számára, hogy Jeroboámnak, Nébát fiának bűneiben járjon, hogy feleségül vette Jezábelt, Ethbaál, a sidóniak királyának leányát, és elment, szolgálta a Baált, és leborult előtte. És oltárt emelt a Baálnak a Baál házában, amelyet Samáriában épített. És Akháb berket készített; és Akháb jobban ingerelte haragra az Urat, Izráel Istenét, mint Izráelnek mindazok a királyai, akik őelőtte voltak. Az ő napjaiban építette meg a bétheli Hiél Jerikót: elsőszülöttjében, Abirámban vetette meg annak alapját, és legifjabb fiában, Segúbban állította fel kapuit, az Úr beszéde szerint, amelyet Józsué, Nún fia által szólt. És a gileádi lakosok közül való tesbites Illés ezt mondta Akhábnak: Él az Úr, Izráel Istene, aki előtt állok, hogy ezekben az esztendőkben sem harmat, sem eső nem lesz, hanem csak az én szavam szerint. 1 Királyok 16:27–17:1.

The confrontation that Elijah had with the gods of Ahab and Jezebel at Mount Carmel was in response to the apostasy of the northern kingdom of Israel’s seventh king who “did more to provoke the Lord God of Israel to anger than all the kings of Israel that were before him.” The word ‘provoke’ in the passage, is a reference to the “day of provocation” that was represented by the tenth test in Numbers fourteen. Ahab’s provoking of God represented the last of ten tests that was brought about by the evil report of ten spies in Numbers fourteen. Therefore, it represents the last test for the Millerite movement and the last test for the one hundred and forty-four thousand.

Az a szembeszállás, amelyet Illés vívott Aháb és Jezábel isteneivel a Kármel hegyén, válasz volt Izráel északi királysága hetedik királyának hitehagyására, aki „jobban haragra ingerelte az Urat, Izráel Istenét, mint Izráelnek mindazok a királyai, akik őelőtte voltak.” Az „ingerelte” szó ebben az igeszakaszban az „ingerlés napjára” utal, amelyet a negyedik Mózes könyve tizennegyedik fejezetében a tizedik próba jelképezett. Aháb Isten ingerelése azt a tíz próba közül az utolsót ábrázolta, amelyet a negyedik Mózes könyve tizennegyedik fejezetében a tíz kém gonosz híradása idézett elő. Ennélfogva ez a Millerita mozgalom utolsó próbáját és a száznegyvennégyezer utolsó próbáját jelképezi.

> Wherefore as the Holy Ghost saith, Today if ye will hear his voice, Harden not your hearts, as in the provocation, in the day of temptation in the wilderness. Hebrews 3:7, 8.

> Ezért, amint a Szentlélek mondja: Ma, ha az ő szavát halljátok, meg ne keményítsétek a ti szíveteket, mint az elkeseredéskor, a kísértés napján a pusztában. Zsidókhoz 3:7–8.

In the prophetic “day of provocation” represented by Ahab, the prophet Elijah prayed that if it was necessary, God would bring judgments upon Israel that His people might repent from the sins they were participating in.

Akháb által jelképezett prófétai „ingerlés napján” Illés próféta azért imádkozott, hogy ha szükséges, Isten ítéleteket hozzon Izráelre, hogy népe megtérjen azokból a bűnökből, amelyekben részesült.

> “The people of Israel had gradually lost their fear and reverence for God until His word through Joshua had no weight with them. ‘In his [Ahab’s] days did Hiel the Bethelite build Jericho: he laid the foundation thereof in Abiram his first-born, and set up the gates thereof in his youngest son Segub, according to the word of the Lord, which he spake by Joshua the son of Nun.’

> Izráel népe fokozatosan elveszítette Isten iránti félelmét és tiszteletét, mígnem az Ő, Józsué által szóló szava már semmi súllyal nem bírt előttük. „Az ő [Akháb] idejében építette meg a bétheli Hiél Jerikót: elsőszülöttjében, Abirámban vetette meg annak alapját, és legifjabb fiában, Ségúbban állította fel kapuit, az Úr szava szerint, amelyet Józsué, Nún fia által szólt.”

> “While Israel was apostatizing, Elijah remained a loyal and true prophet of God. His faithful soul was greatly distressed as he saw that unbelief and infidelity were fast separating the children of Israel from God, and he prayed that God would save His people. He entreated that the Lord would not wholly cast away His sinning people, but that He would by judgments if necessary arouse them to repentance and not permit them to go to still greater lengths in sin and thus provoke Him to destroy them as a nation.

> „Miközben Izráel hitehagyásba süllyedt, Illés Isten hűséges és igaz prófétája maradt. Hűséges lelke mélységesen gyötrődött, látva, hogy a hitetlenség és a hűtlenség gyorsan elszakítja Izráel gyermekeit Istentől, és azért imádkozott, hogy Isten mentse meg az Ő népét. Könyörgött, hogy az Úr ne vesse el teljesen vétkező népét, hanem ítéletek által, ha szükséges, ébressze őket bűnbánatra, és ne engedje, hogy még nagyobb mélységekbe jussanak a bűnben, és így arra ingereljék Őt, hogy mint nemzetet elpusztítsa őket.”

> “The message of the Lord came to Elijah to go to Ahab with the denunciations of His judgments because of the sins of Israel. Elijah traveled day and night until he reached the palace of Ahab. He solicited no admission, and waited not to be formally announced. All unexpectedly to Ahab, Elijah stands before the astonished king of Samaria in the coarse garments usually worn by the prophets. He makes no apology for his abrupt appearance, without invitation; but, raising his hands to heaven, he solemnly affirms by the living God, who made the heavens and the earth, the judgments which would come upon Israel: ‘There shall not be dew nor rain these years, but according to my word.’

> „Az Úr üzenete szólt Illéshez, hogy menjen Ahábhoz az Ő ítéleteinek feddő kijelentéseivel Izráel bűnei miatt. Illés éjjel és nappal utazott, mígnem elérte Aháb palotáját. Nem kért bebocsáttatást, és nem várt arra, hogy szabályszerűen bejelentsék. Aháb számára minden előzetes jel nélkül Illés ott áll Samária meghökkent királya előtt, a próféták által rendszerint viselt durva öltözetben. Nem mentegetőzik hirtelen, meghívás nélküli megjelenése miatt; hanem kezeit az ég felé emelve ünnepélyesen kijelenti az élő Istenre, aki az eget és a földet alkotta, az Izráelre következő ítéleteket: »Sem harmat, sem eső nem lesz ezekben az esztendőkben, hanem csak az én szavam szerint.«”

> “This startling denunciation of God’s judgments because of the sins of Israel fell like a thunderbolt upon the apostate king. He seemed to be paralyzed with amazement and terror; and before he could recover from his astonishment, Elijah, without waiting to see the effect of his message, disappeared as suddenly as he came. His work was to speak the word of woe from God, and he instantly withdrew. His word had locked up the treasures of heaven, and his word was the only key which could open them again.” Testimonies, volume 3, 273.

> „Isten ítéleteinek e megdöbbentő kárhoztatása Izráel bűnei miatt úgy sújtott le a hitehagyott királyra, mint a villámcsapás. Úgy tűnt, mintha a csodálkozás és a rettegés megbénította volna; és mielőtt felocsúdhatott volna ámulatából, Illés, anélkül hogy megvárta volna üzenete hatását, oly hirtelen eltűnt, amilyen hirtelen jött. Az ő feladata az volt, hogy kimondja az Istentől jövő jajszót, és azonnal visszavonult. Szava elzárta az ég kincseit, és egyedül az ő szava volt az a kulcs, amely ismét megnyithatta azokat.” Testimonies, 3. kötet, 273.

Israel had forgotten that Joshua had strictly commanded them not to associate with the heathen nations, and to never rebuild Jericho. Though the battle of Jericho was a tremendous demonstration of God’s power and a symbol of God’s promise to lead His people into the Promised Land, there was also a sin, a curse and a deliverance associated with Jericho. The ‘sin’ was that of Achan who coveted the wealth and influence of Jericho, the ‘curse’ was upon any man that would rebuild Jericho and the harlot Rahab represented the ‘deliverance’. Achan wanted the beautiful Babylonian robe. He thought he could hide his sin, as Adam and Eve sought to hide their sin with a garment of fig leaves. Achan wanted the prosperity that Jericho represented, and he wished to be associated with Babylon.

Izráel elfelejtette, hogy Józsué szigorúan megparancsolta nekik: ne elegyedjenek a pogány nemzetekkel, és soha ne építsék újjá Jerikót. Noha Jerikó csatája Isten hatalmának rendkívüli megnyilvánulása volt, valamint Isten azon ígéretének jelképe, hogy bevezeti népét az Ígéret földjére, Jerikóhoz bűn, átok és szabadulás is kapcsolódott. A „bűn” Ákáné volt, aki megkívánta Jerikó gazdagságát és befolyását; az „átok” minden emberen volt, aki újjáépítené Jerikót; a parázna Ráháb pedig a „szabadulást” képviselte. Ákán a szép babiloni köntöst kívánta. Azt gondolta, elrejtheti bűnét, miként Ádám és Éva is fügefalevelekből készült öltözettel igyekeztek elrejteni bűnüket. Ákán azt a jólétet kívánta, amelyet Jerikó képviselt, és Babilonnal akart közösséget vállalni.

Jericho is set forth as a symbol of the work of carrying the third angel’s message to the world, but it possesses a warning about the sin of loving and trusting in the world. The symbol of Jericho also contains a curse against the rebuilding of Jericho and Rahab represents those still in Babylon that come out when the loud cry of the third angel is proclaimed.

Jerikó a harmadik angyal üzenetének a világhoz való eljuttatása munkájának jelképeként állíttatik elénk, ugyanakkor figyelmeztetést hordoz a világ szeretetének és a benne való bizodalomnak bűnére vonatkozóan. Jerikó jelképe magában foglalja a Jerikó újjáépítésére kimondott átkot is, Ráháb pedig azokat jelképezi, akik még Babilonban vannak, de kijönnek onnan, amikor a harmadik angyal hangos kiáltása felhangzik.

> “Elijah’s faithful soul was grieved. His indignation was aroused, and he was jealous for the glory of God. He saw that Israel was plunged into fearful apostasy. And when he called to mind the great things that God had wrought for them, he was overwhelmed with grief and amazement. But all this was forgotten by the majority of the people. He went before the Lord, and, with his soul wrung with anguish, pleaded for Him to save His people if it must be by judgments. He pleaded with God to withhold from His ungrateful people dew and rain, the treasures of heaven, that apostate Israel might look in vain to their gods, their idols of gold, wood, and stone, the sun, moon, and stars, to water and enrich the earth, and cause it to bring forth plentifully. The Lord told Elijah that He had heard his prayer and would withhold dew and rain from His people until they should turn unto Him with repentance.

> „Illés hűséges lelke megszomorodott. Felgerjedt benne a méltó harag, és féltékenyen őrködött Isten dicsősége fölött. Látta, hogy Izráel rettenetes hitehagyásba süllyedt. És amikor felidézte magában azokat a nagy dolgokat, amelyeket Isten értük cselekedett, elöntötte a bánat és a csodálkozás. Mindez azonban a nép többsége előtt feledésbe merült. Az Úr elé járult, és gyötrelemtől szaggatott lélekkel könyörgött, hogy mentse meg népét, ha kell, ítéletek által. Könyörgött Istenhez, hogy hálátlan népétől tartsa vissza a harmatot és az esőt, a menny kincseit, hogy a hitehagyott Izráel hiába tekintsen isteneire, arany-, fa- és kőbálványaira, a napra, a holdra és a csillagokra, hogy azok megöntözzék és megtermékenyítsék a földet, és bőséges termést hozzanak elő. Az Úr megmondta Illésnek, hogy meghallgatta imádságát, és visszatartja népétől a harmatot és az esőt mindaddig, amíg bűnbánattal hozzá nem térnek.”

> “God had specially guarded His people against mingling with the idolatrous nations around them, lest their hearts should be deceived by the attractive groves and shrines, temples and altars, which were arranged in the most expensive, alluring manner to pervert the senses so that God would be supplanted in the minds of the people.

> „Isten különös gondviseléssel óvta népét attól, hogy elegyedjék a körülöttük élő bálványimádó nemzetekkel, nehogy szívüket megtévesszék a vonzó ligetek és szentélyek, a templomok és oltárok, amelyeket a legköltségesebb és legcsábítóbb módon rendeztek el, hogy az érzékeket megrontsák, és így Isten kiszoríttassék a nép gondolataiból.

> “The city of Jericho was devoted to the most extravagant idolatry. The inhabitants were very wealthy, but all the riches that God had given them they counted as the gift of their gods. They had gold and silver in abundance; but, like the people before the Flood, they were corrupt and blasphemous, and insulted and provoked the God of heaven by their wicked works. God’s judgments were awakened against Jericho. It was a stronghold. But the Captain of the Lord’s host Himself came from heaven to lead the armies of heaven in an attack upon the city. Angels of God laid hold of the massive walls and brought them to the ground. God had said that the city of Jericho should be accursed and that all should perish except Rahab and her household. These should be saved because of the favor that Rahab showed the messengers of the Lord. The word of the Lord to the people was: ‘And ye, in anywise keep yourselves from the accursed thing, lest ye make yourselves accursed, when ye take of the accursed thing, and make the camp of Israel a curse, and trouble it.’ ‘And Joshua adjured them at that time, saying, Cursed be the man before the Lord, that riseth up and buildeth this city Jericho: he shall lay the foundation thereof in his first-born, and in his youngest son shall he set up the gates of it.’

> „Jerikó városa a legszélsőségesebb bálványimádásnak volt odaszentelve. Lakói igen gazdagok voltak, de mindazt a gazdagságot, amelyet Isten adott nekik, isteneik ajándékának tulajdonították. Aranyuk és ezüstjük bőséggel volt; de az özönvíz előtti emberekhez hasonlóan romlottak és káromlók voltak, és gonosz cselekedeteikkel sértegették és ingerelték a menny Istenét. Isten ítéletei felébredtek Jerikó ellen. Erősség volt. Ám maga az Úr seregének Fejedelme jött alá a mennyből, hogy a menny seregeit a város elleni támadásban vezesse. Isten angyalai megragadták a hatalmas falakat, és a földre döntötték azokat. Isten azt mondta, hogy Jerikó városa átkozott legyen, és hogy mindenki vesszen el, kivéve Ráhábot és az ő háza népét. Ezek megmeneküljenek azért a jóindulatért, amelyet Ráháb az Úr követei iránt tanúsított. Az Úr szava a néphez ez volt: „Ti pedig semmiképpen őrizkedjetek az átkozott dologtól, hogy magatokat átkozottá ne tegyétek, amikor az átkozott dologból vesztek, és Izráel táborát átokká teszitek, és megháborítjátok azt.” „Józsué pedig megeskette őket abban az időben, mondván: Átkozott legyen az Úr előtt az a férfi, aki felkel és felépíti e várost, Jerikót: elsőszülöttjére veti meg annak alapját, és legifjabb fiára állítja fel kapuit.”

> “God was very particular in regard to Jericho, lest the people should be charmed with the things that the inhabitants had worshiped and their hearts be diverted from God. He guarded His people by most positive commands; yet notwithstanding the solemn injunction from God by the mouth of Joshua, Achan ventured to transgress. His covetousness led him to take of the treasures that God had forbidden him to touch because the curse of God was upon them. And because of this man’s sin the Israel of God were as weak as water before their enemies.

> „Isten igen szigorúan rendelkezett Jerikó felől, nehogy a népet elbűvöljék azok a dolgok, amelyeket a lakosok imádtak, és szívük elforduljon Istentől. Népét a leghatározottabb parancsokkal oltalmazta; mindamellett az Isten részéről Józsué szája által adott ünnepélyes meghagyás ellenére Ákán mégis merészelte áthágni azt. Kapzsisága arra indította, hogy elvegyen a kincsekből, amelyeket Isten megtiltott neki megérinteni, mert Isten átka volt rajtuk. És e férfi bűne miatt Isten Izráele oly gyenge volt ellenségei előtt, mint a víz.”

> “Joshua and the elders of Israel were in great affliction. They lay before the ark of God in most abject humility because the Lord was wroth with His people. They prayed and wept before God. The Lord spoke to Joshua: ‘Get thee up; wherefore liest thou thus upon thy face? Israel hath sinned, and they have also transgressed My covenant which I commanded them: for they have even taken of the accursed thing, and have also stolen, and dissembled also, and they have put it even among their own stuff. Therefore the children of Israel could not stand before their enemies, but turned their backs before their enemies, because they were accursed: neither will I be with you any more, except ye destroy the accursed from among you.’

> „Józsué és Izráel vénei nagy nyomorúságban voltak. A legmélyebb megalázkodással feküdtek az Isten ládája előtt, mert az Úr megharagudott népére. Imádkoztak és sírtak Isten előtt. Az Úr így szólt Józsuéhoz: »Kelj fel; miért fekszel így arccal a földön? Vétkezett Izráel, és megszegték szövetségemet is, amelyet parancsoltam nekik; mert még az átkozott dologból is elvettek, loptak is, tagadtak is, és azt a maguk holmija közé is tették. Ezért nem állhattak meg Izráel fiai ellenségeik előtt, hanem hátat fordítottak ellenségeiknek, mert átok alá kerültek; nem leszek többé veletek, hacsak ki nem pusztítjátok magatok közül az átkozott dolgot.«”

> “I have been shown that God here illustrates how He regards sin among those who profess to be His commandment-keeping people. Those whom He has specially honored with witnessing the remarkable exhibitions of His power, as did ancient Israel, and who will even then venture to disregard His express directions, will be subjects of His wrath. He would teach His people that disobedience and sin are exceedingly offensive to Him and are not to be lightly regarded.” Testimonies, volume 3, 263, 264.

> „Megmutattatott nekem, hogy Isten itt szemlélteti, miként tekint a bűnre azok között, akik magukat az Ő parancsolatait megtartó népének vallják. Azok, akiket különös módon megtisztelt azzal, hogy hatalmának rendkívüli megnyilvánulásait szemlélhették, miként az ősi Izráel is, és akik még ezután is merészelik semmibe venni kifejezett utasításait, haragjának tárgyai lesznek. Meg akarja tanítani népének, hogy az engedetlenség és a bűn fölöttébb sértő számára, és nem szabad azokat könnyedén venni.” Testimonies, 3. kötet, 263–264.

The story of Jericho includes the warning to not trust in the perceived strength and glory of the wicked and affluent city. A “city” in Bible prophecy is a kingdom, and Achan took a Babylonian garment. A garment prophetically represents character, so in the “last days,” Achan’s hiding of the Babylonish garment represents a hidden desire to possess the character of spiritual Babylon. The character, or image of spiritual Babylon is what the United States covets when it brings together church and state.

Jerikó története magában foglalja azt a figyelmeztetést, hogy ne bízzunk a gonosz és gazdag város vélt erejében és dicsőségében. A bibliai próféciában a „város” egy királyságot jelent, és Ákán egy babiloni köntöst vett el. A köntös prófétai értelemben a jellemet jelképezi, így az „utolsó napokban” Ákánnak a babiloni köntös elrejtése azt a rejtett vágyat jelképezi, hogy birtokolja a lelki Babilon jellemét. A lelki Babilon jelleme, vagy képmása az, amire az Egyesült Államok vágyik, amikor egyesíti az egyházat és az államot.

Confronted with the possibility of the youth of the Millerite movement being drafted into the Civil War, and recognizing the need of organization, the leaders of the movement became legally connected with the affluent nation that they were never to assimilate unto. Even the Constitution of that affluent country designed that it was never necessary for a church to be connected with the state. There were denominations that existed during the Millerite time period, that still exist today; some of those denominations have never entered into the legal relationship with the United States government, and their choice to not establish that relationship, never in any way prevented them from organizing their respective churches.

Szembesülve annak lehetőségével, hogy a millerita mozgalom ifjúságát besorozhatják a polgárháborúba, és felismerve a szervezettség szükségességét, a mozgalom vezetői jogi kapcsolatba kerültek azzal a jómódú nemzettel, amelyhez soha nem lett volna szabad hasonulniuk. Még annak a jómódú országnak az alkotmánya is úgy rendelkezett, hogy egyháznak soha nem szükséges kapcsolatba kerülnie az állammal. Voltak felekezetek a millerita korszak idején, amelyek ma is léteznek; e felekezetek közül némelyek soha nem léptek jogi viszonyba az Egyesült Államok kormányával, és az a döntésük, hogy ezt a kapcsolatot nem hozták létre, semmilyen módon nem akadályozta meg őket saját egyházaik megszervezésében.

Long after Joshua fought the battle of Jericho, in the time of Ahab, all the warnings of Achan’s apostasy and the destruction of Jericho had been forgotten by God’s apostate people. Elijah prayed to God, requesting if necessary that God’s judgments would be exercised to bring His people to repentance. When Malachi records the final words of the Old Testament the promise is set within the context of the Lord striking the world with a curse. The curse associated with Jericho, was upon any man who would rebuild Jericho. The curse was upon any who would like Achan, desire to trust in the wealth and affluency associated with Jericho. Achan’s “sin” represents the hidden unsanctified inward desire to wear the Babylonish garment. The ‘curse’ was for the work of acting out those inward desires.

Józsué jóval Jerikó csatájának megvívása után, Akháb idejében, Isten hitehagyott népe már megfeledkezett mind Ákán hitehagyásának intő figyelmeztetéseiről, mind Jerikó pusztulásáról. Illés Istenhez imádkozott, kérve, hogy ha szükséges, ítéletei gyakoroltassanak annak érdekében, hogy népét megtérésre indítsa. Amikor Malakiás feljegyzi az Ószövetség utolsó szavait, az ígéret abba az összefüggésbe van helyezve, hogy az Úr átokkal sújtja a világot. A Jerikóhoz kapcsolódó átok minden emberen volt, aki újjáépítené Jerikót. Az átok mindenkin volt, aki Ákánhoz hasonlóan Jerikóhoz kötődő gazdagságban és bőségben kívánt bízni. Ákán „bűne” a rejtett, meg nem szentelt belső vágyat jelképezi, hogy felöltsék a babiloni köntöst. Az „átok” pedig e belső vágyak megvalósításának cselekedetére vonatkozott.

Miller’s message was the Elijah message for his time and the Civil War represented the judgments that accompany the Elijah message. In the middle of the Civil War in 1863, Millerite Adventism rebuilt Jericho, as witnessed by the details of Joshua’s curse upon any man who did so.

Miller üzenete az ő korára szóló Illés-üzenet volt, és a polgárháború azokat az ítéleteket jelképezte, amelyek az Illés-üzenetet kísérik. A polgárháború kellős közepén, 1863-ban a millerita adventizmus újjáépítette Jerikót, amint azt Józsué átkának részletei tanúsítják mindazokra nézve, akik ezt megtennék.

> And Joshua adjured them at that time, saying, Cursed be the man before the Lord, that riseth up and buildeth this city Jericho: he shall lay the foundation thereof in his firstborn, and in his youngest son shall he set up the gates of it. Joshua 6:26.

> És megesketé őket Józsué abban az időben, mondván: Átkozott legyen az az ember az Úr előtt, aki felkel, és megépíti ezt a várost, Jerikót: elsőszülöttjének életével veti meg annak alapját, és legkisebb fiának életével állítja fel kapuit. Józsué 6:26.

The word “adjured” in the command of Joshua is both an oath and a curse. Cursed if you break Joshua’s command, and blessed if you keep the oath. The word translated as “adjured” is also translated as “seven times” in Leviticus twenty-six. The oath and curse of Moses as Daniel expresses it in chapter nine, is connected with the rebuilding of Jericho.

Józsué parancsában a „megesketett” szó egyszerre jelent esküt és átkot. Átkozott, ha megszeged Józsué parancsát, és áldott, ha megtartod az esküt. A „megesketett”-ként fordított szót a Leviticus huszonhatodik fejezetében „hétszeresen”-ként is fordítják. Mózes esküje és átka, amint Dániel a kilencedik fejezetben kifejti, összefügg Jerikó újjáépítésével.

> Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. Daniel 9:11.

> Igen, egész Izráel áthágta a te törvényedet, eltérvén attól, hogy ne engedelmeskedjék a te szavadnak; azért ránk zúdult az átok és az eskü, amely meg van írva Mózesnek, Isten szolgájának törvényében, mert vétkeztünk ellene. Dániel 9:11.

Sister White said, “God was very particular in regard to Jericho, lest the people should be charmed with the things that the inhabitants had worshiped and their hearts be diverted from God.” God was very particular in accomplishing the destruction of Jericho and therefore He was very particular in recording the warning represented by Achan. He was careful in recording the curse associated with rebuilding Jericho and also careful in defining the divine tactics employed in bringing the walls down.

White testvér ezt mondta: „Isten igen szigorúan járt el Jerikóval kapcsolatban, nehogy a népet elbűvöljék azok a dolgok, amelyeket annak lakói imádtak, és szívük elforduljon Istentől.” Isten igen szigorúan járt el Jerikó pusztulásának véghezvitelében, ezért igen szigorúan járt el az Ákán által szemléltetett figyelmeztetés feljegyzésében is. Gondosan feljegyeztette a Jerikó újjáépítéséhez kapcsolódó átkot, és gondosan meghatározta azokat az isteni hadműveleti módszereket is, amelyek által a falak leomlottak.

It was most certainly Jesus, as the Captain of the Lord’s host that directed the angels to bring Jericho’s walls down, and nothing is done by accident in God’s Word, but in this instance, we have the prophetess telling us that “God was very particular in regard to Jericho.” Seven days the ark was carried around the city, and a day is a year in prophecy. That principle was recorded at the beginning of the forty years of wilderness wandering and at the end of those forty years they compassed Jericho for seven days.

Bizonyosan Jézus volt az, aki az Úr seregének Fejedelmeként utasította az angyalokat arra, hogy Jerikó falait ledöntsék; és Isten Igéjében semmi sem történik véletlenül, hanem ebben az esetben a prófétanő azt mondja nekünk, hogy „Isten igen különös gonddal volt Jerikóra nézve.” Hét napon át hordozták a ládát a város körül, és egy nap egy esztendő a próféciában. Ezt az alapelvet a negyvenévi pusztai vándorlás kezdetén jegyezték fel, és e negyven esztendő végén hét napon át kerülték meg Jerikót.

> After the number of the days in which ye searched the land, even forty days, each day for a year, shall ye bear your iniquities, even forty years, and ye shall know my breach of promise. Numbers 14:34.

> Amilyen száma volt azoknak a napoknak, amelyek alatt kikémleltétek a földet, tudniillik negyven nap, egy-egy napot egy-egy esztendőért számítva, negyven esztendeig hordozzátok majd vétkeitek terhét, és megtudjátok, mit jelent, ha megvonom tőletek ígéretemet. 4Mózes 14:34.

Seven days the ark was carried around the city and on the seventh-day it was taken around the city “seven times.” This provides two prophetic witnesses that Jericho is associated with the “seven times” of Moses’ oath. God’s covenant people are priests, and seven priests blew seven trumpets.

Hét napon át hordozták a ládát a város körül, és a hetedik napon „hétszer” vitték körül a várost. Ez két prófétai tanúságot szolgáltat arra, hogy Jerikó kapcsolatban áll Mózes esküjének „hét idejével”. Isten szövetséges népe papokból áll, és hét pap fújt meg hét kürtöt.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:5.

> Ti magatok is, mint élő kövek, épüljetek fel lelki házzá, szent papsággá, hogy lelki áldozatokat mutassatok be, amelyek Jézus Krisztus által kedvesek Isten előtt. 1Péter 2:5.

A trumpet represents either a warning message, or a judgment or a call to a holy convocation depending on the context where it is located. In the last days a trumpet is to be blown by the watchmen, as it was blown by the Millerites in their history. The priests represent the watchmen on the walls of Zion that blow a trumpet, warning God’s people of a coming judgment, while also calling those very same people unto a holy convocation.

A kürt a szövegkörnyezettől függően vagy figyelmeztető üzenetet, vagy ítéletet, illetve szent egybegyülekezésre való hívást jelképez. Az utolsó napokban az őrállóknak kell kürtöt fújniuk, miként azt történetük folyamán a milleriták is megtették. A papok a Sion falain álló őrállókat jelképezik, akik kürtöt fújnak, figyelmeztetve Isten népét az eljövendő ítéletre, ugyanakkor ugyanezt a népet szent egybegyülekezésre is hívva.

> Blow ye the trumpet in Zion, and sound an alarm in my holy mountain: let all the inhabitants of the land tremble: for the day of the Lord cometh, for it is nigh at hand … Blow the trumpet in Zion, sanctify a fast, call a solemn assembly: Gather the people, sanctify the congregation, assemble the elders, gather the children, and those that suck the breasts: let the bridegroom go forth of his chamber, and the bride out of her closet. Let the priests, the ministers of the Lord, weep between the porch and the altar, and let them say, Spare thy people, O Lord, and give not thine heritage to reproach, that the heathen should rule over them: wherefore should they say among the people, Where is their God? Joel 2:1, 15–17.

> Fújjátok meg a trombitát a Sionon, és riadót fújjatok szent hegyemen: rettegjen a föld minden lakója, mert jön az Úr napja, mert közel van már… Fújjátok meg a trombitát a Sionon, szenteljetek böjtöt, hirdessetek ünnepélyes gyülekezést: gyűjtsétek össze a népet, szenteljétek meg a gyülekezetet, gyűjtsétek egybe a véneket, gyűjtsétek össze a gyermekeket és az emlőn szopókat; menjen ki a vőlegény a szobájából, és a menyasszony az ő belső szobájából. Sírjanak a tornác és az oltár között a papok, az Úr szolgái, és ezt mondják: Kegyelmezz népednek, ó, Uram, és ne add örökségedet gyalázatra, hogy a pogányok uralkodjanak rajtuk: miért mondanák a népek között: Hol van az ő Istenük? Jóel 2:1, 15–17.

The trumpet message is the Elijah message. All the various usages of the word “seven” in Joshua chapter six, is the same word or a related derivative of the word which is translated as “seven times” in Leviticus twenty-six. Yet the dish of fables handed out by the Laodicean theologians claim that the word translated as “seven times” in Leviticus twenty-six only represents fullness of power, or completeness or some other foolish variation of their denial that Miller was correct in applying a numerical value to the word translated as “seven times.” The priests led the people around the city seven times, not fully or completely around Jericho. The word translated as “seven times” represents a numerical value!

A kürtüzenet Illés üzenete. A Józsué könyve hatodik fejezetében a „hét” szó mindenféle előfordulása ugyanaz a szó, vagy annak rokon származéka, mint az a szó, amely a 3Mózes huszonhatban „hétszer”-ként van fordítva. Mégis, a laodíceai teológusok által tálalt mesék zagyvaléka azt állítja, hogy a 3Mózes huszonhatban „hétszer”-ként fordított szó csupán a hatalom teljességét, vagy a teljességet, vagy valamilyen más ostoba változatát jelenti annak a tagadásuknak, hogy Miller helyesen járt el, amikor számszerű értéket tulajdonított a „hétszer”-ként fordított szónak. A papok hétszer vezették körül a népet a város körül, nem pedig teljesen vagy teljességgel Jerikó körül. A „hétszer”-ként fordított szó számszerű értéket képvisel!

At Jericho, when the people shouted, it represented the loud cry of the one hundred and forty-four thousand, who are cut out of the mountain without hands in Daniel chapter two, who strike and break in pieces the image.

Jerikónál, amikor a nép felkiáltott, ez annak a száznegyvennégyezernek a hangos kiáltását jelképezte, akik Dániel könyve második fejezetében kéz érintése nélkül vágattak ki a hegyből, és lesújtanak a képre, majd darabokra zúzzák azt.

> And in the days of these kings shall the God of heaven set up a kingdom, which shall never be destroyed: and the kingdom shall not be left to other people, but it shall break in pieces and consume all these kingdoms, and it shall stand for ever. Forasmuch as thou sawest that the stone was cut out of the mountain without hands, and that it brake in pieces the iron, the brass, the clay, the silver, and the gold; the great God hath made known to the king what shall come to pass hereafter: and the dream is certain, and the interpretation thereof sure. Daniel 2:44, 45.

> És e királyok napjaiban a menny Istene olyan országot támaszt, amely soha meg nem romoltatik; és ez az ország nem száll más népre, hanem szétzúzza és megemészti mindazokat az országokat, maga pedig mindörökké megáll. Mivel láttad, hogy a kő kéz érintése nélkül vájatott ki a hegyből, és hogy szétzúzta a vasat, a rezet, az agyagot, az ezüstöt és az aranyat: a nagy Isten megjelentette a királynak, mi következik ezután; és az álom bizonyos, és annak magyarázata biztos. Dániel 2:44, 45.

God was careful to list the precious metals that were found in Jericho as gold, silver, brass and iron. Prophetically, clay represents God’s people as typified by Rahab. Jericho represents the end of all earthly kingdoms during the loud cry of the one hundred and forty-four thousand.

Isten gondosan felsorolta a Jerikóban talált nemesfémeket: aranyat, ezüstöt, rezet és vasat. Prófétai értelemben az agyag Isten népét jelképezi, amint azt Ráháb előképként szemlélteti. Jerikó valamennyi földi királyság végét jelképezi a száznegyvennégyezer hangos kiáltásának idején.

> But all the silver, and gold, and vessels of brass and iron, are consecrated unto the Lord: they shall come into the treasury of the Lord. Joshua 6:19.

> Hanem minden ezüst, arany, valamint a rézből és vasból készült edény az Úrnak van szentelve; az Úr kincstárába kerüljön. Józsué 6:19.

Jericho represents the work of conquering the Promised Land, which typifies the work of the mighty movement of the third angel. That work includes a warning, a curse and the saving of those outside the priesthood, as represented by the harlot, Rahab.

Jerikó az Ígéret Földjének meghódítására irányuló munkát jelképezi, amely a harmadik angyal hatalmas mozgalmának munkáját előképezi. E munka magában foglal egy figyelmeztetést, egy átkot és a papságon kívül állók megmentését, akiket a parázna Ráháb képvisel.

Joshua’s prophetic “curse” was later fulfilled in the days of Ahab and Elijah. The curse against rebuilding Jericho contained the specific prediction that the man that did so, would lose his youngest son when he set up the gates of Jericho, and he would lose his oldest son when he laid the foundations thereof. In the time of Elijah, Hiel the Bethelite fulfilled that prophecy, and his youngest son died when he set up the gates and his oldest son died when he laid the foundations. The “curse” which is associated with the Elijah message was represented by the work of rebuilding Jericho.

Józsué prófétai „átka” később Akháb és Illés napjaiban teljesedett be. A Jerikó újjáépítése elleni átok azt a konkrét jövendölést tartalmazta, hogy az a férfi, aki ezt megteszi, elveszíti legfiatalabb fiát, amikor felállítja Jerikó kapuit, és elveszíti legidősebb fiát, amikor lerakja annak alapjait. Illés idejében a bétheli Hiél beteljesítette ezt a próféciát: legfiatalabb fia meghalt, amikor felállította a kapukat, és legidősebb fia meghalt, amikor lerakta az alapokat. Az Illés üzenetéhez kapcsolódó „átkot” Jerikó újjáépítésének munkája jelképezte.

> Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord: And he shall turn the heart of the fathers to the children, and the heart of the children to their fathers, lest I come and smite the earth with a curse. Malachi 4:5, 6.

> Íme, elküldöm nektek Illés prófétát, mielőtt eljön az Úrnak nagy és rettenetes napja; és az atyák szívét a fiakhoz fordítja, a fiak szívét pedig atyáikhoz, hogy el ne jöjjek, és átokkal ne sújtsam a földet. Malakiás 4:5, 6.

The curse of Millerite history that was associated with Miller’s Elijah message was predicted by Joshua and fulfilled in the time of Elijah and Ahab.

A millerita történelem átka, amely Miller Illés-üzenetéhez kapcsolódott, Józsué által megjövendöltetett, és Illés valamint Akháb idejében teljesedett be.

> In his days did Hiel the Bethelite build Jericho: he laid the foundation thereof in Abiram his firstborn, and set up the gates thereof in his youngest son Segub, according to the word of the Lord, which he spake by Joshua the son of Nun. 1 Kings 16:34.

> Az ő napjaiban építette fel a bétheli Híél Jerikót: alapját elsőszülöttjében, Abirámban vetette meg, és kapuit legkisebb fiában, Szegúbban állította fel, az Úr szava szerint, amelyet Józsué, Nún fia által szólt. 1Királyok 16:34.

The curse of rebuilding Jericho cannot be separated from the manifestation of power that God exercised in bringing the walls of Jericho down. Sister White said, “Those whom He has specially honored with witnessing the remarkable exhibitions of His power, as did ancient Israel, and who will even then venture to disregard His express directions, will be subjects of His wrath.” The Millerites had just participated in the manifestation of God’s power that climaxed with the Midnight Cry, yet they rejected Moses’ oath of the seven times which Daniel also identifies as the curse of Moses.

Jerikó újjáépítésének átka nem választható el annak a hatalomnak a megnyilvánulásától, amelyet Isten Jerikó falainak ledöntésében gyakorolt. White testvérnő ezt mondta: „Azok, akiket Ő különleges megtiszteltetésben részesített azzal, hogy hatalmának rendkívüli megnyilatkozásait szemlélhették, miként az ókori Izráel, és akik még ezek után is merészelik semmibe venni kifejezett utasításait, haragjának tárgyai lesznek.” A milleriták éppen részesévé váltak Isten hatalma ama megnyilvánulásának, amely az Éjféli Kiáltásban tetőzött, mégis elutasították Mózes hétszeres esküjét, amelyet Dániel szintén Mózes átkaként azonosít.

Names are a symbol of character in God’s Word, and the name of the man who rebuilt Jericho, along with the names of his oldest and youngest son are very informative. Hiel means the living God of strength and suggests that Hiel was a follower of the living God. The fact that he is identified as a Bethelite identifies him with the church. Abiram, his firstborn means the father of height, in terms of being exalted and lifted up. His youngest son Segub means lofty and to exalt and lift up. All three names represent elements of God’s character, but in the context of the prophecy which they fulfilled, they represent a man who was lifting up and exalting himself above the Almighty God who had brought Jericho down. A “gate” in prophecy represents a church.

A nevek Isten Igéjében a jellem jelképei, és annak a férfinak a neve, aki újjáépítette Jerikót, valamint legidősebb és legifjabb fiának neve igen sokatmondó. Hiel azt jelenti: az erő élő Istene, és arra utal, hogy Hiel az élő Isten követője volt. Az a tény, hogy bételinek van nevezve, az egyházzal azonosítja őt. Elsőszülött fiának, Abirámnak a neve azt jelenti: a magasság atyja, azaz a felmagasztaltság és felemeltetés értelmében. Legifjabb fiának, Segúbnak a neve azt jelenti: magasztos, valamint felmagasztalni és felemelni. Mindhárom név Isten jellemének elemeit képviseli, de annak a próféciának az összefüggésében, amelyet beteljesítettek, olyan embert jelképeznek, aki felmagasztalta és felemelte önmagát a mindenható Isten fölé, aki lerontotta Jerikót. A „kapu” a próféciában egy egyházat jelképez.

> “To the humble, believing soul, the house of God on earth is the gate of heaven. The song of praise, the prayer, the words spoken by Christ’s representatives, are God’s appointed agencies to prepare a people for the church above, for that loftier worship into which there can enter nothing that defileth.” Testimonies, volume 5, 491.

> „Az alázatos, hívő lélek számára Isten földi háza a menny kapuja. A dicsőítő ének, az imádság, a Krisztus képviselői által szólott szavak Isten rendelte eszközök arra, hogy népet készítsenek elő a fenti gyülekezet számára, arra a magasztosabb istentiszteletre, amelybe semmi tisztátalan nem léphet be.” Testimonies, 5. kötet, 491.

The beginning of the work to start a church began in 1860, as testified to by Adventist historians such as Arthur White, Ellen White’s grandson.

Az egyház megszervezésének munkája 1860-ban vette kezdetét, amint arról olyan adventista történészek tanúskodnak, mint Arthur White, Ellen White unokája.

> “While Ellen White had written and published at some length on the need of order in managing the work of the church (see Early Writings, 97–104), and while James White had kept this need before the believers in addresses and Review articles, the church was slow to move. What had been presented in general terms, was well received, but when it came to translating this with something constructive there was resistance and opposition. James White’s brief articles in February aroused not a few from complacency, and now a great deal was being said.

> „Jóllehet Ellen White már részletesebben írt és közölt a gyülekezet munkájának irányításában szükséges rendről (lásd Early Writings, 97–104), és jóllehet James White beszédeiben és a Review hasábjain megjelent cikkeiben folyamatosan a hívők elé tárta e szükségletet, a gyülekezet lassan mozdult. Amit általános kifejezésekkel tártak eléjük, azt kedvezően fogadták, ám amikor ennek valamilyen építő jellegű megvalósítására került volna sor, ellenállás és ellenszegülés támadt. James White februári rövid cikkei nem keveseket ébresztettek fel közönyükből, és most igen sok szó esett erről.”

> “J. N. Loughborough, working with White in Michigan, was the first to respond. His words were in the affirmative, but on the defensive:

> „J. N. Loughborough, aki White-tal együtt dolgozott Michiganben, elsőként válaszolt. Szavai igenlőek voltak, de védekező hangvételűek:”

> “‘Says one, if you organize so as to hold property by law, you will be a part of Babylon. No; I understand there is quite a difference between our being in a position that we can protect our property by law and using the law to protect and enforce our religious views. If it is wrong to protect church property, why is not wrong for individuals to hold any property legally?—Review and Herald, March 8, 1860.’

> „Egyvalaki ezt mondja: ha úgy szerveződtök, hogy törvény szerint birtokot tarthassatok, Babilon részévé lesztek. Nem; úgy értem, igen nagy különbség van aközött, hogy olyan helyzetben vagyunk, amelyben törvényesen megvédhetjük tulajdonunkat, és aközött, hogy a törvényt vallási nézeteink védelmére és kikényszerítésére használjuk. Ha helytelen az egyházi tulajdon védelme, miért nem helytelen az is, hogy magánszemélyek bármiféle tulajdont törvényesen birtokoljanak? — Review and Herald, 1860. március 8.”

> “James White had closed his statement in the Review, laying the matter of the need of organization of the publishing interests before the church with the words ‘If any object to our suggestions, will they please write out a plan on which we as a people can act?’—Ibid., February 23, 1860. The first minister laboring out in the field to respond was R. F. Cottrell, a stalwart corresponding editor of the Review. His immediate reaction was decidedly negative:

> „James White a Review hasábjain megjelent nyilatkozatát ezekkel a szavakkal zárta, az egyház elé tárva a kiadói munka megszervezésének szükségességét: „Ha bárkinek kifogása van javaslataink ellen, legyen szíves írásban előterjeszteni egy tervet, amelynek alapján mi mint nép cselekedhetünk.” — Uo., 1860. február 23. Az első lelkész, aki a terepen végzett munkája közben válaszolt, R. F. Cottrell volt, a Review egyik szilárd levelező szerkesztője. Az ő azonnali reakciója határozottan elutasító volt:”

> “‘Brother White has asked the brethren to speak in relation to his proposition to secure the property of the church. I do not know precisely what measure he intends in this suggestion, but understand it is to get incorporated as a religious body according to law. For myself, I think it would be wrong to ‘make us a name,’ since that lies at the foundation of Babylon. I do not think God would approve of it.—Ibid., March 22, 1860.” Arthur White, Ellen G. White, volume 1, 420, 421.

> „White testvér felkérte a testvéreket, hogy szóljanak hozzá az egyház tulajdonának biztosítására vonatkozó indítványához. Nem tudom pontosan, milyen intézkedést ért e javaslat alatt, de úgy értem, hogy a törvény szerint vallási testületként kívánják magukat bejegyeztetni. Ami engem illet, úgy gondolom, helytelen volna, ha „nevet szereznénk magunknak”, mivel ez Babilon alapjához tartozik. Nem hiszem, hogy Isten ezt helyeselné.—Uo., 1860. március 22.” Arthur White, Ellen G. White, 1. kötet, 420, 421.

James White began his effort to become a church in 1860, and a church is represented by a “gate”. Ellen White says this about the year 1860.

James White 1860-ban kezdte meg erőfeszítését, hogy egyházzá váljanak, és az egyházat egy „kapu” jelképezi. Ellen White ezt mondja az 1860-as évről.

> “In 1860 death stepped over our threshold, and broke the youngest branch of our family tree. Little Herbert, born September 20, 1860, died December 14 of the same year.” Testimonies, volume 1, 103.

> „1860-ban a halál átlépte küszöbünket, és letörte családfánk legifjabb ágát. A kis Herbert, aki 1860. szeptember 20-án született, ugyanazon év december 14-én meghalt.” Testimonies, 1. kötet, 103.

In 1863, the Whites also lost their eldest son. After playing and becoming overheated, he went into the room where the cloth charts were prepared and took a nap upon some damp cloths that were used in preparation of the charts. The 1843 and 1850 charts represent the foundations of the Millerite movement. The chart produced in 1863, represent a rejection of the “seven times” of Leviticus twenty-six as previously represented upon the two tables of Habakkuk. It presents a counterfeit foundational message.

1863-ban a White házaspár legidősebb fiát is elveszítette. Miután játszott és túlságosan kimelegedett, bement abba a helyiségbe, ahol a szövetből készült táblázatokat előkészítették, és lepihent néhány nyirkos ruhadarabra, amelyeket a táblázatok elkészítéséhez használtak. Az 1843-as és az 1850-es táblázatok a millerita mozgalom alapjait képviselik. Az 1863-ban készült táblázat a Leviticus huszonhatodik fejezetében szereplő „hét idő” elutasítását jelképezi, amint azt korábban Habakuk két tábláján ábrázolták. Egy hamis alapüzenetet tár elénk.

> “When on Friday, November 27, [1863] the parents reached Topsham, they found their three sons and Adelia waiting for them at the depot. They were all apparently in good health, except for Henry, who had a cold. But the next Tuesday, December 1, Henry was very ill with pneumonia. Years later Willie, his youngest brother, reconstructed the story:

> „Amikor [1863] november 27-én, pénteken a szülők megérkeztek Topshamba, a pályaudvaron három fiuk és Adelia várta őket. Látszólag mindannyian jó egészségnek örvendtek, kivéve Henryt, aki meg volt hűlve. Ám a következő kedden, december 1-jén Henry súlyosan megbetegedett tüdőgyulladásban. Évekkel később legfiatalabb öccse, Willie, így idézte fel a történetet:”

> ‘During the absence of their parents, Henry and Edson, under the supervision of Brother Howland, were busily engaged in mounting the charts on cloth, ready for sale. They worked in a rented store building about a block from the Howland home. At length they had a respite for a few days while they were waiting for charts to be sent from Boston. . . . Returning from a long tramp by the river, he [Henry] thoughtlessly lay down and slept on a few damp cloths used in backing the paper charts. A chilly wind was blowing in from an open window. This indiscretion resulted in a severe cold.’” Arthur White, Ellen G. White, volume 2, 70.

> „Szüleik távollétében Henry és Edson Howland testvér felügyelete alatt serényen azon dolgoztak, hogy a táblázatokat vászonra kasírozzák, eladásra készen. Egy bérelt üzlethelyiségben dolgoztak, körülbelül egy háztömbnyire a Howland család otthonától. Végül néhány napnyi szünetük volt, miközben Bostonból küldendő táblázatokra vártak.... Miután hosszú gyaloglásból tért vissza a folyó mellől, ő [Henry] meggondolatlanul lefeküdt, és elaludt néhány nedves vászondarabon, amelyeket a papírra nyomtatott táblázatok hátlapozására használtak. A nyitott ablakon át hideg szél áradt be. E meggondolatlanság súlyos meghűlést okozott.” Arthur White, Ellen G. White, 2. kötet, 70.

In 1863, the Millerite movement ended with the formation of a church and the rejection of the foundational truths represented upon the two tables of Habakkuk. The primary leader, as typified by Hiel the Bethelite had begun the work of setting up the gates in 1860 and lost his youngest son for doing so. In 1863, the counterfeit charts became the resting place where Hiel’s oldest son took a nap. He caught a chill and died the same year. His death was directly connected to sleeping on the charts that were then being produced. But the chart that was being produced in 1863, was the counterfeit of the foundation that Elijah, represented by Miller had raised up.

1863-ban a millerita mozgalom egy egyház megalakulásával és a Habakuk két tábláján bemutatott alapvető igazságok elvetésével véget ért. Az elsődleges vezető, akit a bételi Hiél jelképezett, 1860-ban már megkezdte a kapuk felállításának munkáját, és ezért elveszítette legfiatalabb fiát. 1863-ban a hamisított táblázatok lettek az a nyugvóhely, ahol Hiél legidősebb fia elszunnyadt. Megfázott, és még ugyanabban az évben meghalt. Halála közvetlen kapcsolatban állt azzal, hogy azokon a táblázatokon aludt, amelyeket akkor készítettek. Ám az 1863-ban készülő táblázat annak az alapnak a hamisítványa volt, amelyet Illés — akit Miller képviselt — állított helyre.

The command of Joshua against rebuilding Jericho, was expressed with the word “adjure.” It represents an oath and a curse, and is the same word translated as “seven times” in Leviticus twenty-six. It is the curse that accompanies the Elijah message, and that curse was accomplished in 1860 and 1863 as Millerite Adventism rebuilt Jericho with the formation of a legal church and the rejection of Miller’s stone of stumbling. Hiel was a Bethelite, thus prophetically emphasizing the work of Hiel in rebuilding Jericho, as the work of building a church.

Józsué parancsa Jerikó újjáépítése ellen az „esküre kötelezni” szóval lett kifejezve. Ez esküt és átkot jelképez, és ugyanaz a szó, amely a Leviticus huszonhatodik fejezetében „hétszeresen”-ként van fordítva. Ez az az átok, amely Illés üzenetét kíséri, és ez az átok 1860-ban és 1863-ban teljesedett be, amikor a millerita adventizmus Jerikót újjáépítette egy jogi egyház megszervezése és Miller botránkozás kövének elvetése által. Hiél bételi volt, így prófétikusan azt hangsúlyozva, hogy Hiél munkája Jerikó újjáépítésében az egyházépítés munkája volt.

The “curse” of Joshua was proclaimed in conjunction with the story of the battle of Jericho, a battle that cannot be told without repeatedly identifying “seven times.”

Józsué „átka” Jerikó csatájának történetével összefüggésben hangzott el; e csata elbeszélése nem mondható el anélkül, hogy újra meg újra ne azonosítanánk a „hétszer” motívumát.

In 1863, the message or “oath” of Moses, as presented by Elijah, and represented by William Miller produced a “curse.” Both the message of Moses and the work of Elijah were rejected. Elijah returned in 1989, but was not reconnected with Moses until post September 11, 2001. That information is yet to be defended, but it is air tight.

1863-ban Mózes üzenete vagy „esküje”, amint Illés tárta azt elő, és amint azt William Miller képviselte, „átkot” eredményezett. Mózes üzenetét és Illés munkáját egyaránt elutasították. Illés 1989-ben tért vissza, de Mózessel csak 2001. szeptember 11-e után kapcsolódott össze ismét. Ezt az információt még meg kell védeni, de teljesen szilárd.

> “Unsanctified ministers are arraying themselves against God. They are praising Christ and the God of this world in the same breath. While professedly they receive Christ, they embrace Barabbas, and by their actions say, ‘Not this Man, but Barabbas.’ Let all who read these lines, take heed. Satan has made his boast of what he can do. He thinks to dissolve the unity which Christ prayed might exist in His church. He says, ‘I will go forth and be a lying spirit to deceive those that I can, to criticize, and condemn, and falsify.’ Let the son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent, and receive the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories. Satan laughs at their folly, for he knows what truth is.

> „A meg nem szentelt lelkészek Isten ellen sorakoznak fel. Egy lélegzettel dicsérik Krisztust és e világ istenét. Míg látszólag Krisztust fogadják el, Barabbást ölelik magukhoz, és cselekedeteikkel ezt mondják: »Nem ezt, hanem Barabbást.« Mindazok, akik e sorokat olvassák, vigyázzanak. Sátán kérkedett azzal, hogy mit tud véghezvinni. Azt gondolja, fel tudja bontani azt az egységet, amelyért Krisztus imádkozott, hogy meglegyen az Ő egyházában. Ezt mondja: »Kimegyek, és hazug lélekké leszek, hogy megtévesszem azokat, akiket csak tudok, hogy bíráljanak, kárhoztassanak és meghamisítsanak.« Hadd fogadja be a csalásnak és hamis tanúbizonyságnak fia egy olyan egyház, amely nagy világosságot, nagy bizonyítékot kapott, és az az egyház el fogja vetni az üzenetet, amelyet az Úr küldött, és elfogadja a legoktalanabb állításokat, hamis feltevéseket és hamis elméleteket. Sátán nevet az ostobaságukon, mert tudja, mi az igazság.”

> “Many will stand in our pulpits with the torch of false prophecy in their hands, kindled from the hellish torch of Satan. If doubts and unbelief are cherished, the faithful ministers will be removed from the people who think they know so much. ‘If thou hadst known,’ said Christ, ‘even thou, at least in this thy day, the things which belong unto thy peace! but now they are hid from thine eyes.’

> „Sokan fognak szószékeinken állni a hamis prófécia fáklyájával a kezükben, amelyet a Sátán pokoli fáklyájáról gyújtottak meg. Ha a kételyt és a hitetlenséget dédelgetik, a hűséges szolgákat el fogják távolítani azon néptől, amely azt gondolja, hogy oly sokat tud. »Bárcsak felismerted volna te is, legalább e te napodon, a te békességedre tartozó dolgokat! de most el vannak rejtve a te szemeid elől« — mondta Krisztus.”

> “Nevertheless, the foundation of God standeth sure. The Lord knoweth them that are His. The sanctified minister must have no guile in his mouth. He must be open as the day, free from every taint of evil. A sanctified ministry and press will be a power in flashing the light of truth on this untoward generation. Light, brethren, more light we need. Blow the trumpet in Zion; sound an alarm in the holy mountain. Gather the host of the Lord, with sanctified hearts, to hear what the Lord will say unto His people; for He has increased light for all who will hear. Let them be armed and equipped, and come up to the battle—to the help of the Lord against the mighty. God Himself will work for Israel. Every lying tongue will be silenced. Angels’ hands will overthrow the deceptive schemes that are being formed. The bulwarks of Satan will never triumph. Victory will attend the third angel’s message. As the Captain of the Lord’s host tore down the walls of Jericho, so will the Lord’s commandment-keeping people triumph, and all opposing elements be defeated. Let no soul complain of the servants of God who have come to them with a heaven-sent message. Do not any longer pick flaws in them, saying, ‘They are too positive; they talk too strongly.’ They may talk strongly; but is it not needed? God will make the ears of the hearers tingle if they will not heed His voice or His message. He will denounce those who resist the word of God.

> „Mindamellett Isten fundamentuma szilárdan áll. Az Úr ismeri azokat, akik az övéi. A megszentelt szolgának szájában nem lehet álnokság. Nyíltnak kell lennie, mint a nappal, mentesnek a gonosz minden szennyétől. A megszentelt szolgálat és sajtó hatalmas erő lesz abban, hogy az igazság világosságát e fonák nemzedékre villantsa. Világosságot, testvéreim, több világosságra van szükségünk. Fújjátok meg a harsonát Sionban; riadót fújjatok szent hegyemen. Gyűjtsétek össze az Úr seregét megszentelt szívvel, hogy meghallják, mit szól az Úr az ő népéhez; mert megnövekedett világosságot adott mindazoknak, akik hallani akarnak. Legyenek felfegyverkezve és felkészülve, és vonuljanak fel a harcba — az Úr segítségére a hatalmasok ellen. Maga Isten fog munkálkodni Izráelért. Minden hazug nyelv elnémul. Az angyalok kezei megdöntik a csalárd terveket, amelyek most formálódnak. A Sátán sáncai soha nem fognak diadalmaskodni. Győzelem fogja kísérni a harmadik angyal üzenetét. Miként az Úr seregének Fejedelme lerontotta Jerikó falait, úgy fog diadalmaskodni az Úr parancsolatait megtartó népe, és minden ellenszegülő erő vereséget szenved. Egyetlen lélek se panaszkodjék Isten szolgái ellen, akik mennyei küldetésű üzenettel jöttek hozzájuk. Ne keressetek bennük tovább fogyatkozásokat, mondván: ‘Túlságosan határozottak; túl erősen beszélnek.’ Beszélhetnek erősen; de vajon nem szükséges-e ez? Isten megcsendíti a hallgatók fülét, ha nem hallgatnak az ő szavára vagy az ő üzenetére. Kárhoztatni fogja azokat, akik ellenállnak Isten igéjének.”

> “Satan has laid every measure possible that nothing shall come among us as a people to reprove and rebuke us, and exhort us to put away our errors. But there is a people who will bear the ark of God. Some will go out from among us who will bear the ark no longer. But these cannot make walls to obstruct the truth; for it will go onward and upward to the end. In the past God has raised up men, and He still has men of opportunity waiting, prepared to do His bidding—men who will go through restrictions which are only as walls daubed with untempered mortar. When God puts His Spirit upon men, they will work. They will proclaim the word of the Lord; they will lift up their voice like a trumpet. The truth will not be diminished or lose its power in their hands. They will show the people their transgressions, and the house of Jacob their sins.” Testimonies to Ministers, 409–411.

> „Sátán minden lehetséges eszközt bevetett, hogy semmi se jusson közénk mint nép közé, ami megfeddjen és megdorgáljon bennünket, és intsen minket, hogy vessük el tévedéseinket. De van egy nép, amely hordozni fogja Isten ládáját. Némelyek kiválnak közülünk, akik többé nem fogják hordozni a ládát. Ezek azonban nem emelhetnek falakat az igazság akadályozására; mert az mindvégig előre és felfelé halad. A múltban Isten férfiakat támasztott, és most is vannak Neki alkalmas emberei, akik készen állnak, előkészítve az Ő parancsának teljesítésére — olyan emberek, akik áttörnek azokon a korlátozásokon, amelyek csupán tapasztatlan habarccsal mázolt falak. Amikor Isten emberekre helyezi Lelkét, munkálkodni fognak. Hirdetni fogják az Úr igéjét; felemelik szavukat, mint a trombita. Az igazság nem fog megfogyatkozni, sem elveszíteni erejét az ő kezükben. Megmutatják a népnek vétkeit, és Jákób házának bűneit.” Testimonies to Ministers, 409–411.

Back to Articles