Article

# Elijah - Number Eleven

Illés – Tizenegyedik szám

The First Mistake

Az első tévedés

Author

Jeff Pippenger

Published

October 15, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The rebellion of Aaron’s golden calf at the beginning of ancient Israel, prophetically aligns with the rebellion of Jeroboam at the beginning of the ten tribes of the northern kingdom of Ephraim. These sacred histories typify the rebellion of Adventism in 1863.

Áron aranyborjúval kapcsolatos lázadása az ősi Izráel kezdetén prófétai módon egybeesik Jeroboám lázadásával Efraim északi királyságának tíz törzse kezdetén. E szent történelmek előképezik az adventizmus 1863-ban bekövetkezett lázadását.

There are of course other witnesses to 1863, but Aaron and king Jeroboam provide witnesses that lay over the top of the history of 1863, and all those histories illustrate the movement of the one hundred and forty-four thousand, which is the Protestant horn, not only during the final days of the sixth kingdom of Bible prophecy, but all the way to the close of probation. Those histories also address the parallel history of the Republican horn in the sixth kingdom.

Természetesen vannak más tanúk is 1863-ra vonatkozóan, de Áron és Jeroboám király olyan tanúkat szolgáltatnak, amelyek ráborulnak 1863 történelmére, és mindazok a történetek a száznegyvennégyezer mozgalmát szemléltetik, amely a protestáns szarv, nemcsak a bibliai prófécia hatodik királyságának utolsó napjai során, hanem egészen a kegyelemidő lezárultáig. Ezek a történetek a republikánus szarv párhuzamos történelmét is tárgyalják a hatodik királyságban.

It is generally a very difficult truth for those that believe, that the Seventh-day Adventist church is God’s remnant people at the end of the world. That belief is our first mistake. There is no biblical evidence that the Laodicean church represents the people that are lifted up as an ensign during the Sunday law crisis. Our first mistake is accepting the false premise that this is so. The ensign at the end of the world is made up of those who were cast out by the members of the synagogue of Satan.

Általában igen nehezen elfogadható igazság azok számára, akik hisznek, hogy a Hetednapi Adventista Egyház Isten maradék népe a világ végén. Ez a hit az első tévedésünk. Semmiféle bibliai bizonyíték nincs arra, hogy a laodiceai gyülekezet azokat az embereket jelképezné, akiket a vasárnaptörvény válsága idején zászlóként emelnek fel. Első tévedésünk az, hogy elfogadjuk azt a hamis előfeltevést, hogy ez így van. A világ végén felállított zászlót azok alkotják, akiket a Sátán zsinagógájának tagjai kivetettek.

> And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. Isaiah 11:12.

> És zászlót emel a nemzeteknek, egybegyűjti Izráel számkivetettjeit, és összeszedi Júda szétszórtjait a föld négy szegletéről. Ézsaiás 11:12.

It is Laodicean Adventists that cast out those that are to be the ensign.

A laodíceai adventisták vetik ki azokat, akiknek a zászlójelnek kell lenniük.

> Hear the word of the Lord, ye that tremble at his word; Your brethren that hated you, that cast you out for my name’s sake, said, Let the Lord be glorified: but he shall appear to your joy, and they shall be ashamed. Isaiah 66:5.

> Halljátok meg az Úr szavát, ti, akik reszkettek az ő beszédétől: Testvéreitek, akik gyűlöltek titeket, akik kivetettek titeket az én nevemért, ezt mondták: Dicsőíttessék meg az Úr! De ő megjelenik a ti örömötökre, ők pedig megszégyenülnek. Ézsaiás 66:5.

Those that are the ensign get cast out for the “name” of Christ. The name that produces the hatred is Alpha and Omega, for the principle of Alpha and Omega is what clearly identifies who the Seventh-day Adventist church represents in Bible prophecy. The parable of the ten virgins represents Adventism.

Azokat, akik a zászlójel, Krisztus „nevéért” vetik ki. A gyűlöletet kiváltó név az Alfa és az Omega, mert az Alfa és Omega alapelve az, ami világosan azonosítja, kit képvisel a Hetednapi Adventista Egyház a bibliai próféciában. A tíz szűz példázata az adventizmust ábrázolja.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> „Máté 25 tíz szűzről szóló példázata szintén az adventista nép tapasztalatát szemlélteti.” A nagy küzdelem, 393.

The parable was fulfilled at the beginning of Adventism and it is fulfilled again to the very letter at the end.

A példázat az adventizmus kezdetén teljesedett be, és a végén ismét a legteljesebb pontossággal teljesedik be.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „Gyakran utalnak nekem a tíz szűz példázatára, akik közül öt bölcs volt, és öt balga. Ez a példázat a legapróbb részletig beteljesedett és be fog teljesedni, mert különleges alkalmazása van erre az időre, és a harmadik angyal üzenetéhez hasonlóan beteljesedett, és továbbra is jelenvaló igazság marad az idők végéig.” Review and Herald, 1890. augusztus 19.

The foolish virgins that wake up and recognize they have no oil are the Laodiceans.

Azok a balga szüzek, akik felébrednek, és felismerik, hogy nincs olajuk, a laodiceabeliek.

> “The state of the Church represented by the foolish virgins, is also spoken of as the Laodicean state.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „Az egyház állapota, amelyet a balga szüzek jelképeznek, Laodicea állapotaként is említtetik.” Review and Herald, 1890. augusztus 19.

The struggle of the wise virgins, represented also as the Philadelphian church, is with a church that claims to be Jews, but they are not.

A bölcs szüzek küzdelme, akiket a filadelfiai egyház is jelképez, egy olyan egyházzal való küzdelem, amely azt állítja magáról, hogy zsidó, de nem az.

> Behold, I will make them of the synagogue of Satan, which say they are Jews, and are not, but do lie; behold, I will make them to come and worship before thy feet, and to know that I have loved thee. Revelation 3:9.

> Íme, a Sátán zsinagógájából valókat, akik azt mondják, hogy zsidók, pedig nem azok, hanem hazudnak, megteszem, hogy eljöjjenek, leboruljanak lábaid előtt, és megtudják, hogy én szerettelek téged. Jelenések 3:9.

Sister White addresses this verse in the very first publication after the great disappointment.

White testvér éppen ezzel az igeverssel foglalkozik a nagy csalódást követő legelső kiadványban.

> “You think, that those who worship before the saint’s feet, (Revelation 3:9), will at last be saved. Here I must differ with you; for God shew me that this class were professed Adventists, who had fallen away, and ‘crucified to themselves the Son of God afresh, and put him to an open shame.’ And in the ‘hour of temptation,’ which is yet to come, to show out every one’s true character, they will know that they are forever lost; and overwhelmed with anguish of spirit, they will bow at the saint’s feet.” Word to the Little Flock, 12.

> „Ön azt gondolja, hogy azok, akik a szent lábai előtt borulnak le (Jelenések 3:9), végül üdvözülni fognak. Itt különböznöm kell Öntől; mert Isten megmutatta nekem, hogy ez az osztály olyan névleges adventistákból állt, akik elhajoltak, és „újra megfeszítették maguknak az Isten Fiát, és nyilvános gyalázatnak tették ki őt.” És a „megkísértetés órájában”, amely még ezután jön el, hogy minden egyes ember valódi jellemét megmutassa, fel fogják ismerni, hogy örökre elvesztek; és lelki gyötrelemtől elárasztva le fognak borulni a szent lábai előtt.” Word to the Little Flock, 12.

In Isaiah chapter five the song of the vineyard, which Christ later employed is mentioned for the first time.

Ézsaiás ötödik fejezetében említtetik először a szőlőskert éneke, amelyet Krisztus később felhasznált.

> Now will I sing to my wellbeloved a song of my beloved touching his vineyard. My wellbeloved hath a vineyard in a very fruitful hill: And he fenced it, and gathered out the stones thereof, and planted it with the choicest vine, and built a tower in the midst of it, and also made a winepress therein: and he looked that it should bring forth grapes, and it brought forth wild grapes. And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard. What could have been done more to my vineyard, that I have not done in it? wherefore, when I looked that it should bring forth grapes, brought it forth wild grapes? Isaiah 5:1–4.

> Most éneklek kedvesemnek szerelmesem énekéből az ő szőlőjéről. Kedvesemnek szőlője van egy igen kövér hegyen. Felásta azt, és köveit kiszedte belőle, és beültette nemes vesszővel; tornyot is épített közepébe, és benne sajtót is vágatott; és várta, hogy jó szőlőt teremjen, de vad szőlőt termett. Most azért, Jeruzsálem lakosai és Júda férfiai, ítéljetek, kérlek, köztem és szőlőm között. Mit kellett volna még tennem szőlőmmel, amit meg nem tettem volna vele? Miért termett hát vad szőlőt, mikor azt vártam, hogy jó szőlőt teremjen? Ézsaiás 5:1–4.

The parable whether in the Old Testament or the New identifies God’s church as being rejected by God for refusing to bring forth the fruits they were raised up to produce. In Isaiah five, at the conclusion of the parable, the punishment of the vineyard is identified, while also promising to lift up an ensign to the nations. Clearly the vineyard is not the ensign.

A példázat — akár az Ószövetségben, akár az Újszövetségben — Isten egyházát úgy azonosítja, mint amelyet Isten elvetett, mert nem volt hajlandó megteremni azokat a gyümölcsöket, amelyeknek megtermésére rendeltetett. Ézsaiás ötödik fejezetében, a példázat végén, a szőlőskert büntetése kerül megjelölésre, miközben egyúttal ígéret hangzik el arra is, hogy zászlót emel a nemzeteknek. Nyilvánvaló, hogy a szőlőskert nem a zászló.

> Therefore is the anger of the Lord kindled against his people, and he hath stretched forth his hand against them, and hath smitten them: and the hills did tremble, and their carcases were torn in the midst of the streets. For all this his anger is not turned away, but his hand is stretched out still. And he will lift up an ensign to the nations from far, and will hiss unto them from the end of the earth: and, behold, they shall come with speed swiftly. Isaiah 5:25, 26.

> Ezért gerjedt fel az Úr haragja népe ellen; kinyújtotta kezét ellenük, és lesújtott rájuk; megrendültek a hegyek, és holttesteik szétszaggatva hevertek az utcák közepén. Mindezek ellenére haragja nem fordult el, és keze még mindig ki van nyújtva. És zászlót emel a távoli nemzeteknek, és füttyent nekik a föld végéről; és íme, nagy sebességgel, gyorsan eljönnek. Ézsaiás 5:25, 26.

When Jesus later sang the song as a parable His conclusion was just as decisive.

Amikor Jézus később példázatként énekelte el a dalt, következtetése éppoly határozott volt.

> Hear another parable: There was a certain householder, which planted a vineyard, and hedged it round about, and digged a winepress in it, and built a tower, and let it out to husbandmen, and went into a far country: And when the time of the fruit drew near, he sent his servants to the husbandmen, that they might receive the fruits of it. And the husbandmen took his servants, and beat one, and killed another, and stoned another. Again, he sent other servants more than the first: and they did unto them likewise. But last of all he sent unto them his son, saying, They will reverence my son. But when the husbandmen saw the son, they said among themselves, This is the heir; come, let us kill him, and let us seize on his inheritance. And they caught him, and cast him out of the vineyard, and slew him. When the lord therefore of the vineyard cometh, what will he do unto those husbandmen? They say unto him, He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons. Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. And when the chief priests and Pharisees had heard his parables, they perceived that he spake of them. Matthew 21:33–45.

> Halljatok egy másik példázatot: Volt egy házigazda, aki szőlőt ültetett, körülvette kerítéssel, borsajtót ásott benne, tornyot épített, majd bérbe adta szőlőműveseknek, és idegen országba távozott. Amikor pedig elközelgett a gyümölcs ideje, elküldte szolgáit a szőlőművesekhez, hogy átvegyék annak gyümölcseit. A szőlőművesek azonban megragadták szolgáit, az egyiket megverték, a másikat megölték, a harmadikat pedig megkövezték. Ismét más szolgákat küldött, többet, mint először; és azokkal is ugyanígy cselekedtek. Végül pedig elküldte hozzájuk a fiát, ezt mondván: A fiamat meg fogják becsülni. De amikor a szőlőművesek meglátták a fiút, ezt mondták maguk között: Ez az örökös; jertek, öljük meg őt, és foglaljuk el örökségét. És megragadták őt, kivetették a szőlőn kívülre, és megölték. Amikor azért megjön a szőlő ura, mit cselekszik majd azokkal a szőlőművesekkel? Így feleltek neki: Kegyetlenül elveszti azokat a gonosz embereket, és a szőlőt más szőlőműveseknek adja bérbe, akik megadják neki a gyümölcsöket a maguk idejében. Jézus így szólt hozzájuk: Sohasem olvastátok az Írásokban: Amely követ az építők megvetettek, az lett a szeglet fejévé; az Úrtól lett ez, és csodálatos a mi szemünk előtt? Azért mondom nektek, hogy az Isten országa elvétetik tőletek, és olyan népnek adatik, amely megtermi annak gyümölcseit. És aki erre a kőre esik, szétzúzatik; akire pedig ez ráesik, azt porrá őrli. Amikor pedig a főpapok és a farizeusok hallották példázatait, megértették, hogy róluk szól. Máté 21:33–45.

The Laodicean Seventh-day Adventist church is not the ensign that is lifted up. The vineyard in the last days that has been typified by ancient Israel is the Laodicean Seventh-day Adventist church, but there will be a nation that brings forth the fruit which qualifies as the first fruits, which is what the one hundred and forty-four thousand are.

A laodíceai Hetednapi Adventista egyház nem az a zászló, amely felemeltetik. Az utolsó napok szőlőskertje, amelyet az ősi Izráel jelképezett előre, a laodíceai Hetednapi Adventista egyház, de lesz egy nemzet, amely megtermi azt a gyümölcsöt, amely első zsengének minősül; ez az, ami a száznegyvennégyezer.

> These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:4.

> Ezek azok, akik asszonyokkal nem fertőztették meg magukat, mert szüzek. Ezek azok, akik követik a Bárányt, valahová csak megy. Ezek vétettek meg az emberek közül, zsengéül Istennek és a Báránynak. Jelenések 14:4.

As an ensign they will be employed by the Householder to bring in the final harvest. The Laodicean Seventh-day Adventist church is the vineyard who rejected the foundation stone of Moses’ seven times. From that point on it was a progressive descent into greater and greater darkness. The ensign shall be “a root of Jesse.” The root of Jesse, or David represents the very last truth Jesus presented to the quibbling Jews of His history. It is a symbol of the principle of Alpha and Omega, which the unfaithful husbandmen of both ancient and modern Israel refuse to understand.

Jelként használja majd őket a Gazda, hogy begyűjtse a végső aratást. A laodíceai Hetednapi Adventista egyház az a szőlőskert, amely elvetette Mózes hétszeresének alapkövét. Attól a ponttól kezdve fokozatos alászállás következett egyre nagyobb és nagyobb sötétségbe. A jel „Isai gyökere” lesz. Isai gyökere, vagyis Dávid, azt a legvégső igazságot jelképezi, amelyet Jézus földi történelmében a kötözködő zsidóknak feltárt. Ez az Alfa és Omega alapelvének jelképe, amelyet mind az ókori, mind a modern Izráel hűtlen szőlőművesei nem hajlandók megérteni.

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious. Isaiah 11:10.

> És ama napon az Isai gyökeréből hajtott sarj lesz a népek zászlaja; őhozzá fordulnak a pogányok, és nyugodalma dicsőséges lesz. Ézsaiás 11:10.

Sister White and James White clearly identify that by 1856 the movement had become Laodicea, so when does she identify that it ever accepted the message to the Laodiceans? She never did. Our first mistake is accepting the claim that the Seventh-day Adventist church has been a victorious church as she went through history. It is quite the opposite. If we accept that first mistaken premise, our eyes are closed to prophetic facts that teach otherwise. For instance, Sister White repeatedly identifies that the history of ancient literal Israel illustrates the experience and history of modern spiritual Israel. Often when she references ancient Israel as the example for modern Israel, she simultaneously quotes the apostle Paul’s classic statement of the same fact.

White testvér és James White egyértelműen azonosítják, hogy 1856-ra a mozgalom Laodiceává lett; tehát mikor azonosítja ő azt, hogy az valaha is elfogadta volna a laodiceabelieknek szóló üzenetet? Soha. Első tévedésünk az, hogy elfogadjuk azt az állítást, miszerint a Hetednapos Adventista Egyház történelme folyamán győztes egyház lett volna. Éppen ellenkezőleg. Ha elfogadjuk ezt az első téves feltevést, szemünk bezárul azok előtt a prófétai tények előtt, amelyek ennek ellenkezőjét tanítják. White testvérnő például ismételten rámutat arra, hogy az ősi, szó szerinti Izráel története a modern, lelki Izráel tapasztalatát és történelmét szemlélteti. Gyakran, amikor az ősi Izráelre mint a modern Izráel példájára hivatkozik, egyidejűleg Pál apostolnak ugyanezt a tényt megfogalmazó klasszikus kijelentését is idézi.

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:11.

> Mindezek pedig példaképpen estek rajtuk, és megírtattak a mi intésünkre, akikhez az idők vége elérkezett. 1Korinthus 10:11.

The apostle Paul in verse eleven is summarizing the previous ten verses.

Pál apostol a tizenegyedik versben az előző tíz verset foglalja össze.

> Moreover, brethren, I would not that ye should be ignorant, how that all our fathers were under the cloud, and all passed through the sea; And were all baptized unto Moses in the cloud and in the sea; And did all eat the same spiritual meat; And did all drink the same spiritual drink: for they drank of that spiritual Rock that followed them: and that Rock was Christ. But with many of them God was not well pleased: for they were overthrown in the wilderness. Now these things were our examples, to the intent we should not lust after evil things, as they also lusted. Neither be ye idolaters, as were some of them; as it is written, The people sat down to eat and drink, and rose up to play. Neither let us commit fornication, as some of them committed, and fell in one day three and twenty thousand. Neither let us tempt Christ, as some of them also tempted, and were destroyed of serpents. Neither murmur ye, as some of them also murmured, and were destroyed of the destroyer. 1 Corinthians 10:1–10.

> Továbbá, atyámfiai, nem akarom, hogy tudatlanok legyetek afelől, hogy a mi atyáink mindnyájan a felhő alatt voltak, és mindnyájan átmentek a tengeren; és mindnyájan Mózesre kereszteltettek meg a felhőben és a tengerben; és mindnyájan ugyanazt a lelki eledelt ették; és mindnyájan ugyanazt a lelki italt itták: mert ittak abból a lelki kősziklából, amely követte őket; és az a kőszikla Krisztus volt. De közülük sokakban nem telt kedve az Istennek, mert elhullottak a pusztában. Ezek pedig példáinkká lettek, hogy ne kívánjunk gonosz dolgokat, amiképpen azok is kívántak. Se bálványimádók ne legyetek, mint azok közül némelyek; amint meg van írva: Leült a nép enni és inni, és felkeltek játszani. Se paráználkodjunk, amint közülük némelyek paráználkodtak, és elestek egy napon huszonháromezren. Se Krisztust ne kísértsük, amint közülük némelyek őt kísértették, és elvesztek a kígyók miatt. Se ne zúgolódjatok, amint közülük némelyek zúgolódtak, és elvesztek a pusztító által. 1 Korinthus 10:1–10.

Paul and Sister White do not use ancient Israel as an example of a victorious and righteous people. Quite the opposite. Paul summarizes those first ten verses, in verse eleven, and then in the next verse states the lesson that the history of ancient Israel is to convey to those who will see.

Pál és White testvér nem az ókori Izráelt használják egy győzedelmes és igaz nép példájaként. Éppen ellenkezőleg. Pál a tizenegyedik versben összefoglalja azt az első tíz verset, majd a következő versben megfogalmazza azt a tanulságot, amelyet az ókori Izráel történetének kell közvetítenie azok felé, akik meglátják.

> Wherefore let him that thinketh he standeth take heed lest he fall. 1 Corinthians 10:12.

> Azért aki azt gondolja, hogy áll, vigyázzon, hogy el ne essék. 1Korinthus 10:12.

Ancient Israel provides an example of a people that were called of God, led of God, fulfilled the prophecies of God and rebelled against God every step of the way, and ultimately crucified the Creator of heaven and earth! Adventists have no problem admitting these facts about ancient Israel, but rarely do they allow the intended warning to break through their Laodicean blindness. They may quote the passages where Sister White identifies the church as the apple of God’s eye, and it is, but God’s love for His people does not throw a cloak over their actual condition. Those who He loves He rebukes and chastens. As much as God’s church is the apple of God’s eye, Jesus very plainly summarized His relationship with that apple, His apple.

Az ősi Izráel példát szolgáltat egy olyan népre, amelyet Isten elhívott, Isten vezetett, amely betöltötte Isten próféciáit, mégis minden lépésnél fellázadt Isten ellen, és végül keresztre feszítette a menny és a föld Teremtőjét! Az adventistáknak nem okoz nehézséget e tények elismerése az ősi Izráellel kapcsolatban, de ritkán engedik, hogy a szándékolt intés áttörje laodiceai vakságukat. Idézhetik azokat a helyeket, ahol White testvérnő az egyházat Isten szeme fényének nevezi, és az is, de Istennek népe iránti szeretete nem borít leplet annak valóságos állapotára. Akiket szeret, azokat megdorgálja és megfenyíti. Bármennyire is Isten egyháza Isten szeme fénye, Jézus igen világosan foglalta össze a kapcsolatát ezzel a szeme fényével, az Ő szeme fényével.

> O Jerusalem, Jerusalem, which killest the prophets, and stonest them that are sent unto thee; how often would I have gathered thy children together, as a hen doth gather her brood under her wings, and ye would not! Behold, your house is left unto you desolate: and verily I say unto you, Ye shall not see me, until the time come when ye shall say, Blessed is he that cometh in the name of the Lord. Luke 13:34, 35.

> Ó Jeruzsálem, Jeruzsálem, ki megölöd a prófétákat, és megkövezed azokat, akik hozzád küldettek; hányszor akartam egybegyűjteni gyermekeidet, miként a tyúk egybegyűjti csibéit szárnyai alá, de ti nem akartátok! Íme, pusztán hagyatik néktek a ti házatok; és bizony mondom néktek, nem láttok meg engem mindaddig, amíg el nem jön az idő, amikor ezt mondjátok: Áldott, aki jő az Úrnak nevében. Lukács 13:34, 35.

The questions should be asked, “Does Jesus truly illustrate the end with the beginning? Does ancient Israel actually illustrate modern Israel?” The problem with ancient Israel throughout their history was that they believed that their heritage proved they were God’s people, and therefore that they could not be anything, but God’s people. That is why in Jeremiah’s day they professed to be the temple of the Lord.

Fel kell tenni a kérdéseket: „Vajon Jézus valóban a kezdettel szemlélteti a véget? Vajon az ókori Izráel valóban a mai Izráelt szemlélteti?” Az ókori Izráel problémája egész történelme során az volt, hogy azt hitték, örökségük bizonyítja, hogy ők Isten népe, és ezért nem lehetnek mások, csak Isten népe. Ezért vallották Jeremiás napjaiban, hogy ők az Úr temploma.

> The word that came to Jeremiah from the Lord, saying, Stand in the gate of the Lord’s house, and proclaim there this word, and say, Hear the word of the Lord, all ye of Judah, that enter in at these gates to worship the Lord. Thus saith the Lord of hosts, the God of Israel, Amend your ways and your doings, and I will cause you to dwell in this place. Trust ye not in lying words, saying, The temple of the Lord, The temple of the Lord, The temple of the Lord, are these. Jeremiah 7:1–4.

> Az Úrtól származó ige, amely Jeremiáshoz szólt, mondván: Állj az Úr házának kapujába, és hirdesd ott e beszédet, és mondd: Halljátok az Úr igéjét, ti mind, akik Júdából valók vagytok, akik e kapukon bementek, hogy imádjátok az Urat. Így szól a Seregek Ura, Izráel Istene: Jobbítsátok meg útjaitokat és cselekedeteiteket, és én megengedem, hogy ezen a helyen lakjatok. Ne bízzatok hazug beszédekben, amikor ezt mondják: Az Úr temploma, az Úr temploma, az Úr temploma ez! Jeremiás 7:1–4.

This very same delusion was also emphasized by John the Baptist.

Ugyanezt a téveszmét hangsúlyozta Keresztelő János is.

> And were baptized of him in Jordan, confessing their sins. But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Bring forth therefore fruits meet for repentance: And think not to say within yourselves, We have Abraham to our father: for I say unto you, that God is able of these stones to raise up children unto Abraham. And now also the ax is laid unto the root of the trees: therefore every tree which bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. Matthew 3:6–10.

> és megkeresztelkedtek általa a Jordánban, megvallván bűneiket. Mikor pedig látta, hogy a farizeusok és szadduceusok közül sokan eljönnek az ő keresztségére, így szólt hozzájuk: Viperák fajzatai, kicsoda intett meg titeket, hogy megmeneküljetek az eljövendő harag elől? Teremjetek hát a megtéréshez illő gyümölcsöket; és ne gondoljátok, hogy így szólhattok magatokban: Ábrahám a mi atyánk; mert mondom nektek, hogy az Isten e kövekből is támaszthat fiakat Ábrahámnak. A fejsze pedig immár a fák gyökerére vettetett; azért minden fa, amely nem terem jó gyümölcsöt, kivágatik és tűzre vettetik. Máté 3:6–10.

The very same misguided understanding within Adventism that is symbolized by the expression “The temple of the Lord, are we,” and that we are Abraham’s spiritual “seed” is the primary manifestation of the blindness of Laodicea.

Az Adventizmuson belül ugyanaz a téves felfogás, amelyet ez a kijelentés jelképez: „Az Úr temploma vagyunk mi”, valamint az, hogy mi Ábrahám lelki „magva” vagyunk, a laodiceai vakság elsődleges megnyilvánulása.

> “God sends messengers to tell His people what they must be and do in order to obey His laws of righteousness, which if a man do, he shall also live in them. They are to love God supremely, having no other gods before Him; and they are to love their neighbor as themselves, doing to him as they would wish him to do to them.

> „Isten követeket küld, hogy közöljék népével, mivé kell lennie, és mit kell cselekednie ahhoz, hogy engedelmeskedjék az Ő igazságos törvényeinek, amelyek szerint, ha az ember cselekszik, azokban él is. Istent mindenekfelett kell szeretniük, nem tűrve más isteneket Őelőtte; és felebarátjukat úgy kell szeretniük, mint önmagukat, azt cselekedve vele, amit kívánnának, hogy velük cselekedjenek.

> “Not one tittle of God’s holy law is to be treated lightly or disrespectfully. Those who transgress a ‘Thus saith the Lord,’ stand under the banner of the prince of darkness, in rebellion against their Maker and their Redeemer. They claim the promises given to the obedient, saying, The temple of the Lord, the temple of the Lord are we, while they dishonor God by misrepresenting His character, by doing the very things He has told them not to do. They set up a standard which God has not given. Their example is misleading, their influence corrupting. They are not lights in the world, for they do not follow the principles of righteousness.

> Isten szent törvényének egyetlen betűje sem kezelhető könnyelműen vagy tiszteletlenül. Akik áthágnak egy „Így szól az Úr”-t, a sötétség fejedelmének zászlaja alatt állnak, Teremtőjük és Megváltójuk ellen lázadásban. Az engedelmeseknek adott ígéreteket maguknak tulajdonítják, ezt mondván: Az Úr temploma, az Úr temploma vagyunk mi, miközben meggyalázzák Istent azáltal, hogy félreértelmezik jellemét, és éppen azokat a dolgokat cselekszik, amelyekről Ő megmondta nekik, hogy ne tegyék. Olyan mércét állítanak fel, amelyet Isten nem adott. Példájuk félrevezető, befolyásuk romboló. Nem világosságok a világban, mert nem követik az igazság alapelveit.

> “Men cannot show greater treachery toward God than by disregarding the light He sends them. Those who do this mislead the ignorant, for they set up false waymarks. They are continually perverting pure principles. . . .

> „Az emberek nem tanúsíthatnak Isten iránt nagyobb hűtlenséget annál, mint amikor semmibe veszik a világosságot, amelyet Ő küld nekik. Akik ezt teszik, félrevezetik a tudatlanokat, mert hamis útjelzőket állítanak fel. Szüntelenül elferdítik a tiszta elveket....”

> “In the words of Holy Writ we are plainly told why desolation came upon the Jewish nation. They had great light, rich blessings, and wonderful prosperity. But they proved unfaithful to their trust. They did not care faithfully for the Lord’s vineyard, or render Him the fruits thereof. They acted as though there were no God, and therefore calamity overtook them.” Manuscript Releases, volume 14, 343–345.

> „A Szentírás szavaiban világosan megmondatik nekünk, miért jött pusztulás a zsidó nemzetre. Nagy világosságuk volt, gazdag áldásokban részesültek, és csodálatos jólétet élveztek. Ám hűtlennek bizonyultak a rájuk bízott megbízatásban. Nem gondozták hűségesen az Úr szőlőjét, és nem adták meg neki annak gyümölcseit. Úgy cselekedtek, mintha nem volna Isten, ezért utolérte őket a csapás.” Manuscript Releases, 14. kötet, 343–345.

Israel believed that because they had been chosen by God in the beginning of their history, they would always be His chosen people. Worse yet, they also believed that because they were His chosen people He would honor them, in spite of the fact that they refused to honor Him. Prophetically, they were His chosen people, until they were divorced, but they were never the people God had desired them to be. The righteousness of the chosen people is not determined on who they might think they are. Ancient Israel is the primary example of the Seventh-day Adventist church, but when the false premise is accepted that they represent the one hundred and forty-four thousand at the end of the world, the blindness of Laodicea is manifested, as was ancient Israel’s. Adventism believes and teaches that they are the remnant people of God at the end of the world, in spite of the clear evidence to the contrary.

Izráel azt hitte, hogy mivel történelmük kezdetén Isten kiválasztotta őket, örökké az Ő választott népe maradnak. Ami még rosszabb, azt is hitték, hogy mivel az Ő választott népe, tiszteletben fogja őket részesíteni, annak ellenére, hogy ők megtagadták, hogy Őt tiszteljék. Prófétai értelemben az Ő választott népe voltak mindaddig, amíg el nem bocsáttattak, de soha nem lettek azzá a néppé, amelynek Isten látni kívánta őket. A választott nép igazságosságát nem az határozza meg, hogy minek gondolhatják magukat. Az ősi Izráel a Hetednapi Adventista egyház elsődleges előképe, de amikor elfogadják azt a hamis feltevést, hogy ők képviselik a világ végén a száznegyvennégyezeret, akkor megnyilvánul Laodicea vaksága, miként az ősi Izráelé is. Az adventizmus azt hiszi és tanítja, hogy ők Isten maradék népe a világ végén, a világos ellenkező bizonyíték dacára.

The nearer we get to the close of probation the more serious and straight the message to the Laodicean people must become. If that false premise is not set aside for the truth, then the examples of Aaron, Jeroboam and 1863 are hidden under the cloak of tradition and custom. It is too near to the close of probation, to hide under that cloak any longer.

Minél közelebb jutunk a kegyelmi idő lezárulásához, annál komolyabbá és egyenesebbé kell válnia a laodiceai néphez szóló üzenetnek. Ha azt a hamis előfeltevést nem vetjük el az igazság kedvéért, akkor Áron, Jeroboám és 1863 példái a hagyomány és a szokás palástja alá rejtetnek. Túl közel vagyunk már a kegyelmi idő lezárulásához ahhoz, hogy továbbra is e palást alá rejtőzzünk.

> And this is the condemnation, that light is come into the world, and men loved darkness rather than light, because their deeds were evil. For every one that doeth evil hateth the light, neither cometh to the light, lest his deeds should be reproved. John 3:19, 20.

> Az ítélet pedig ez: a világosság eljött e világba, de az emberek inkább szerették a sötétséget, mint a világosságot, mert cselekedeteik gonoszak voltak. Mert mindenki, aki gonoszt cselekszik, gyűlöli a világosságot, és nem megy a világosságra, hogy cselekedetei fel ne fedessenek. János 3:19, 20.

The history of the apostasies of Adventism has been tracked in God’s prophetic Word. It is a prophetic reality. The first proof of this is ancient Israel. Ancient Israel is a history of continued and escalating apostasy, and yet the Bible and Spirit of Prophecy teach that ancient Israel typifies modern Israel. Sad as this is, it has never been more important to understand this truth as at this present time. What is being unsealed with the Revelation of Jesus Christ is the fact that Adventism’s history as the Protestant horn runs parallel with the history of the Republican horn. Both horns provide a second witness for each other, and to refuse to correctly see one of the witnesses, simultaneously prevents the other witness from being recognized.

Az adventizmus hitehagyásainak történetét Isten prófétai Igéje nyomon követte. Ez prófétai valóság. Ennek első bizonyítéka az ősi Izráel. Az ősi Izráel története folyamatos és fokozódó hitehagyás története, és mégis a Biblia és a Prófétaság Lelke azt tanítja, hogy az ősi Izráel az újkori Izráel előképe. Bármily szomorú is ez, soha nem volt ennél fontosabb megérteni ezt az igazságot, mint éppen a jelen időben. Ami Jézus Krisztus kijelentésével feltárul, az az a tény, hogy az adventizmus története mint a protestáns szarvé párhuzamosan halad a republikánus szarv történetével. Mindkét szarv második tanúbizonyságot szolgáltat a másik számára, és ha valaki megtagadja, hogy az egyik tanút helyesen lássa, az egyidejűleg megakadályozza a másik tanú felismerését is.

The lines of Aaron, Jeroboam and 1863 identify the beginning of modern spiritual Israel, and in so doing they also identify the beginning of the Republican horn. The third angel’s message is a warning against receiving the mark of the beast. It is the United States that first passes a Sunday law and then forces the entire world to do the same.

Áron, Jeroboám és 1863 vonalai a modern lelki Izráel kezdetét azonosítják, és ezzel egyúttal a republikánus szarv kezdetét is meghatározzák. A harmadik angyal üzenete figyelmeztetés a fenevad bélyegének felvétele ellen. Az Egyesült Államok az, amely először vasárnaptörvényt hoz, majd az egész világot is arra kényszeríti, hogy ugyanezt tegye.

> “Foreign nations will follow the example of the United States. Though she leads out, yet the same crisis will come upon our people in all parts of the world.” Testimonies, volume 6, 395.

> „A külföldi nemzetek követni fogják az Egyesült Államok példáját. Bár ő jár elöl, ugyanaz a válság fog népünkre szakadni a világ minden részén.” Testimonies, 6. kötet, 395.

The prophetic truths connected with the Sunday law crisis cannot be separated from the work of the United States. The earth beast of Revelation thirteen is the sixth kingdom of Bible prophecy, that reigns for seventy prophetic years according to Isaiah twenty-three. It is the earth beast that has two horns. The truths associated with the relationship of those two horns are now being unsealed, but only to those who choose to understand that Jesus accomplishes the unsealing of the Revelation of Jesus Christ by employing the beginning of a thing to illustrate the end of a thing.

A vasárnapi törvény válságával kapcsolatos prófétai igazságok nem választhatók el az Egyesült Államok munkájától. A Jelenések tizenharmadik fejezetének földi fenevada a bibliai prófécia hatodik királysága, amely Ésaiás huszonharmadik fejezete szerint hetven prófétai évig uralkodik. A földi fenevad az, amelynek két szarva van. Az e két szarv kapcsolatával összefüggő igazságok most feltöretnek, de csak azok előtt, akik úgy döntenek, hogy megértik: Jézus a Jézus Krisztus kinyilatkoztatásának feltörését úgy viszi véghez, hogy egy dolog kezdetét használja fel egy dolog végének szemléltetésére.

The United States began as the sixth kingdom of Bible prophecy in 1798, and over the next sixty-five years, the two horns that would go through history together were placed into a setting that could be recognized, but only by those who are willing to see. The sixty-five years that are set forth in Isaiah chapter seven, began in 742 BC and ended in 677 BC. From 1798 until 1863 those years were repeated. Those sixty-five years identify a process of crisis in both horns.

Az Egyesült Államok 1798-ban kezdődött a bibliai prófécia hatodik királyságaként, és a következő hatvanöt év során a két szarv, amelynek együtt kellett végighaladnia a történelmen, olyan keretbe került, amely felismerhetővé vált, de csak azok számára, akik készek látni. Az Ézsaiás könyve hetedik fejezetében bemutatott hatvanöt év Kr. e. 742-ben kezdődött és Kr. e. 677-ben ért véget. 1798-tól 1863-ig ezek az évek megismétlődtek. E hatvanöt év mindkét szarvban a válság folyamatát azonosítja.

By 1863, the beginning period of the prophetic “days of one king” of Isaiah twenty-three had concluded, and in so doing it established the prophetic waymarks of the ending period of “the days of one king.” The ending of Isaiah twenty-three’s symbolic seventy is illustrated by the first sixty-five years. 1863 until the time of the end in 1989, is the period of the Laodicean Adventist church, that began from the Millerite movement and ends at the movement of the one hundred and forty-four thousand. In order to understand the period at the end, we must understand the period at the beginning. Adventism cannot do this, for its beginning is marked by its rejection of the oath of Moses, which identifies the very sixty-five years which represents Adventism’s and the United States’ beginning and ending.

1863-ra Izajás huszonharmadik fejezete prófétai „egy király napjai” kezdeti időszaka lezárult, és ezzel megállapította „az egy király napjai” záró időszakának prófétai útjelzőit. Izajás huszonharmadik fejezetének jelképes hetvenje az első hatvanöt év által kerül szemléltetésre. 1863-tól az 1989-ben bekövetkező vég idejéig terjedő időszak a laodíceai adventista egyház időszaka, amely a millerita mozgalomból indult, és a száznegyvennégyezer mozgalmánál ér véget. Ahhoz, hogy megértsük a végi időszakot, meg kell értenünk a kezdeti időszakot. Az adventizmus ezt nem teheti meg, mert kezdetét Mózes esküjének elutasítása jelöli, amely éppen azt a hatvanöt évet azonosítja, amely az adventizmus és az Egyesült Államok kezdetét és végét jelképezi.

For this reason, and this is a reason of high importance, this article has attempted to establish one prophetic fact that is now being unsealed by the Lion of the tribe of Judah. The fact is that if you are unwilling to recognize that the Seventh-day Adventist church has always been in the Laodicean condition, then you are logically unable to rightly divide the history of Adventism, and without rightly dividing the history of Adventism you are incapable of rightly identifying the horn of Republicanism.

Ezért, s ez igen nagy jelentőségű ok, e cikk arra tett kísérletet, hogy megállapítson egy prófétai tényt, amelyet most Júdás törzsének Oroszlánja old fel. A tény az, hogy ha nem vagy hajlandó elismerni, hogy a Hetednapi Adventista Egyház mindig is laodiceai állapotban volt, akkor logikailag képtelen vagy helyesen felosztani az adventizmus történetét; s az adventizmus történetének helyes felosztása nélkül képtelen vagy helyesen azonosítani a republikanizmus szarvát.

> For if after they have escaped the pollutions of the world through the knowledge of the Lord and Saviour Jesus Christ, they are again entangled therein, and overcome, the latter end is worse with them than the beginning. For it had been better for them not to have known the way of righteousness, than, after they have known it, to turn from the holy commandment delivered unto them. But it is happened unto them according to the true proverb, The dog is turned to his own vomit again; and the sow that was washed to her wallowing in the mire. 2 Peter 2:20–22.

> Mert ha minekutána kimenekültek a világnak fertelmeiből az Úrnak és Megtartó Jézus Krisztusnak megismerése által, de azokba ismét belekeveredve legyőzetnek, az ő utolsó állapotuk rosszabb lesz az elsőnél. Mert jobb lett volna rájuk nézve, ha meg sem ismerték volna az igazság útját, mintsem hogy miután megismerték, elforduljanak a nekik átadott szent parancsolattól. De beteljesedett rajtuk az igaz példabeszéd: Az eb visszatért a maga okádására, és a megmosdatott disznó a sárban való hempergésre. 2 Péter 2:20–22.

Back to Articles