Article

# Parallel Warnings - Number Four

Párhuzamos Figyelmeztetések – Negyedik szám

Foundations of Faith and the Peril of Forgetting: Lessons from Prophecy and History

A hit alapjai és a feledés veszedelme: tanulságok a próféciából és a történelemből

Author

Jeff Pippenger

Published

August 8, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts.

> Kit tanítson ismeretre? és kivel értesse meg a tanítást? Azokkal, akik elválasztattak a tejtől, és elvonattak az emlőktől.

> For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little:

> Mert parancsolatra parancsolatnak kell következnie, parancsolatra parancsolatnak; sorra sornak, sorra sornak; itt egy kevés, és ott egy kevés:

> For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear.

> Mert dadogó ajkakkal és más nyelven fog szólni e néphez. Akiknek ezt mondta: Ez a nyugalom, mellyel megnyugtathatjátok a megfáradtat; és ez a felüdülés; de ők nem akartak hallgatni rá.

> But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Isaiah 28:9–13.

> De az Úr beszéde számukra parancsolat parancsolatra, parancsolat parancsolatra; szabály szabályra, szabály szabályra; itt egy kevés, ott egy kevés volt; hogy menjenek, és hanyatt essenek, összetöressenek, tőrbe essenek és megfogatassanak. Ézsaiás 28:9–13.

These verses from Isaiah have been addressed repeatedly in Habakkuk’s Tables. Here I need to simply touch upon to take a point or two from these previous verses, to add to the current discussion. This passage shows a people that fail a test for they “go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.” They were a people that failed a test concerning who God would attempt to “teach” to “understand” “knowledge” or “doctrine.” It was a test that was based upon understanding an increase of knowledge, so it was the same test that separated the wise and the wicked in Daniel chapter twelve, for all the prophets agree and identify the end of the world. In Daniel twelve the “wise” understand, but the “wicked” do not understand the increase of knowledge.

Ézsaiásnak e versei Habakuk Tábláiban ismételten megszólíttattak. Itt most csupán érintenem kell őket, hogy egy-két pontot kiemeljek ezekből a korábbi versekből, és hozzáfűzzem a jelenlegi tárgyaláshoz. Ez a szakasz olyan népet mutat be, amely nem áll ki egy próbát, mert „menjenek, és essenek hátra, és töressenek össze, és tőrbe essenek, és elfogassanak”. Olyan nép volt ez, amely megbukott azon a próbán, hogy kit kíván Isten „tanítani” arra, hogy „megértse” az „ismeretet” vagy a „tanítást”. Ez a próba a tudás gyarapodásának megértésén alapult, tehát ugyanaz a próba volt, amely Dániel könyvének tizenkettedik fejezetében elválasztotta a bölcseket a gonoszoktól, mert valamennyi próféta egyetért, és azonosítja a világ végét. Dániel tizenkettedik fejezetében a „bölcsek” megértik, a „gonoszok” azonban nem értik meg a tudás gyarapodását.

The people in Isaiah’s passage were tested by “the word of the Lord” which “they would not hear.” And the specific “word of the Lord” that they rejected, and that would have allowed them to “understand” the increase of “knowledge” was the biblical rule that defines how to correctly align prophetic histories. Those that fall in Isaiah’s passage rejected the rule that identifies that in order to understand a prophetic history you must seek for that line “here a little, and there a little.” The word of the Lord that produced a test which they rejected was the technique of selecting prophetic lines from here and there, and then to place one of those selected lines of prophetic history in parallel to the other lines of prophetic history that address the same theme. The success of the endeavor to lay line upon line in this way depends on the application of the genuine rules of prophetic interpretation. Those rules, which are “precepts” also to be brought together and they are found here and there within the Bible. Isaiah’s virgins who fail the test, do so because they forget, the main thing they should not have forgotten, and that is, that history repeats.

Ézsaiás szakaszában a népet „az Úr beszéde” tette próbára, „amelyre nem akartak hallgatni”. És az a meghatározott „Úr beszéde”, amelyet elvetettek, és amely lehetővé tette volna számukra, hogy „megértsék” az „ismeret” gyarapodását, az a bibliai szabály volt, amely meghatározza, miként kell helyesen egymáshoz igazítani a prófétai történelmi vonalakat. Azok, akik elbuknak Ézsaiás szakaszában, elvetették azt a szabályt, amely azonosítja, hogy egy prófétai történelmi vonal megértéséhez azt a vonalat kell keresned „itt egy keveset, ott egy keveset”. Az Úrnak az a beszéde, amely próbát eredményezett, s amelyet elvetettek, az a módszer volt, hogy innen is, onnan is prófétai vonalakat kell kiválasztani, majd e kiválasztott prófétai történelmi vonalak egyikét párhuzamba állítani a többi olyan prófétai történelmi vonallal, amelyek ugyanazzal a témával foglalkoznak. Annak a törekvésnek a sikere, hogy ily módon vonalat vonalra helyezzünk, a prófétai értelmezés valódi szabályainak alkalmazásától függ. Ezek a szabályok, amelyek „előírások”, szintén egybegyűjtendők, és itt is, ott is megtalálhatók a Bibliában. Ézsaiásnak azok a szüzei, akik nem állják ki a próbát, azért buknak el, mert elfelejtik a fő dolgot, amit nem lett volna szabad elfelejteniük, mégpedig azt, hogy a történelem ismétli önmagát.

> “We have nothing to fear for the future, except as we shall forget the way the Lord has led us, and His teaching in our past history.” Life Sketches, 196.

> „Semmitől sem kell félnünk a jövőt illetően, kivéve attól, hogy elfeledjük, milyen úton vezetett bennünket az Úr, és az Ő tanítását a múltbeli történelmünkben.” Life Sketches, 196.

God is not the author of confusion, and an anchor point of that fact is that every prophet in the Bible is identifying the same prophetic line. They do not all see the identical events on the line, but it is always the same line of events at the end of the world. It is the events that lead to the close of probation, followed by the seven last plagues which concludes with the Second Coming of Christ. One prophet’s story might be of God’s faithful people in that line of history, but another prophet’s testimony may be of God’s unfaithful people, or of the United States, the Vatican, the United Nations, the merchants of the earth or Islam, but it is always the same line.

Isten nem a zűrzavar szerzője, és ennek a ténynek egyik biztos támpontja az, hogy a Bibliában minden próféta ugyanazt a prófétai vonalat azonosítja. Nem mindegyikük ugyanazokat az eseményeket látja ezen a vonalon, de ez mindig ugyanaz az eseménysor a világ végén. Ezek azok az események, amelyek a kegyelemidő lezárulásához vezetnek, amelyet a hét utolsó csapás követ, s ez Krisztus második eljövetelével zárul. Az egyik próféta elbeszélése szólhat Isten hűséges népéről e történelmi vonalon, míg egy másik próféta bizonyságtétele szólhat Isten hűtlen népéről, vagy az Egyesült Államokról, a Vatikánról, az Egyesült Nemzetek Szervezetéről, a föld kereskedőiről vagy az iszlámról, de a vonal mindig ugyanaz.

Malachi’s Elijah message, as well as the messages represented in Revelation chapters one, fourteen and eighteen, and the message of Daniel eleven and twelve are the very same message. They are all the same line of history, but each with their own special contribution to the story.

Malakiás Illés-üzenete, valamint a Jelenések könyve első, tizennegyedik és tizennyolcadik fejezetében ábrázolt üzenetek, továbbá Dániel tizenegyedik és tizenkettedik fejezetének üzenete ugyanaz az üzenet. Mind ugyanazt a történelmi vonalat alkotják, de mindegyiknek megvan a maga sajátos hozzájárulása a történethez.

What is almost universally misunderstood about that special message is the fact that it is only revealed to God’s people just before the close of human probation. Knowing that the special message always warns of the soon coming close of probation, we will consider perhaps the clearest illustration of the close of probation in the Bible.

Amit szinte egyetemesen félreértenek e különleges üzenettel kapcsolatban, az az a tény, hogy az kizárólag közvetlenül az emberi kegyelmi idő lezárulása előtt tárul fel Isten népe előtt. Tudván, hogy a különleges üzenet mindig a kegyelmi idő közeli lezárulására figyelmeztet, most talán a kegyelmi idő lezárulásának legtisztább bibliai szemléltetését fogjuk megvizsgálni.

> He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:11.

> Aki igazságtalan, legyen igazságtalan ezután is; és aki tisztátalan, legyen tisztátalan ezután is; és aki igaz, legyen igaz ezután is; és aki szent, legyen szent ezután is. Jelenések 22:11.

Before the end of probationary time is announced in the sanctuary above with the words of verse eleven, there is to be a special warning prophetic message from the book of Revelation that is unsealed to God’s servants.

Mielőtt a kegyelmi idő lezárulását a mennyei szentélyben a tizenegyedik vers szavai kihirdetnék, a Jelenések könyvéből egy különleges, figyelmeztető prófétai üzenetnek kell elhangoznia, amely felnyittatott Isten szolgái előtt.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> És ezt mondja nekem: Ne pecsételd le e könyv próféciájának beszédeit, mert az idő közel van. Aki igazságtalan, legyen igazságtalan ezután is; és aki tisztátalan, legyen tisztátalan ezután is; és aki igaz, legyen igaz ezután is; és aki szent, legyen szent ezután is. Jelenések 22:10, 11.

There is to be a special prophetic message recognized by God’s people just before the seven last plagues. When that “time is at hand” “the prophecy of this book” (the prophecy of Revelation) that has been sealed is to be unsealed. The only prophecy in the book of Revelation that has been sealed is the prophecy of the seven thunders.

Isten népének közvetlenül a hét utolsó csapás előtt fel kell ismernie egy különleges prófétai üzenetet. Amikor „az idő közel van”, „e könyv prófétai beszédét” (a Jelenések próféciáját), amely le volt pecsételve, fel kell nyitni. A Jelenések könyvében az egyetlen prófécia, amely le volt pecsételve, a hét mennydörgés próféciája.

> And I saw another mighty angel come down from heaven, clothed with a cloud: and a rainbow was upon his head, and his face was as it were the sun, and his feet as pillars of fire: And he had in his hand a little book open: and he set his right foot upon the sea, and his left foot on the earth, And cried with a loud voice, as when a lion roareth: and when he had cried, seven thunders uttered their voices. And when the seven thunders had uttered their voices, I was about to write: and I heard a voice from heaven saying unto me, Seal up those things which the seven thunders uttered, and write them not. Revelation 10:1–4.

> És láttam egy másik erős angyalt alászállani a mennyből, felhőbe öltözve; és szivárvány volt a fején, és az arca olyan volt, mint a nap, és a lábai mint a tűzoszlopok; és kezében egy nyitott kis könyv volt; és jobb lábát a tengerre tette, a balt pedig a földre, és nagy szóval kiáltott, amint az oroszlán ordít; és amikor kiáltott, a hét mennydörgés megszólaltatta a maga szavát. És amikor a hét mennydörgés megszólaltatta a maga szavát, írni akartam; de szózatot hallottam a mennyből, amely ezt mondta nekem: Pecsételd be azokat, amiket a hét mennydörgés mondott, és ne írd meg azokat. Jelenések 10:1–4.

Just before human probation closes, when “the time is at hand” there will be an unsealing of a special Bible truth identifying “things which must shortly come to pass.” The mighty angel of Revelation ten is Jesus Christ, who cried as a Lion.

Közvetlenül az emberi kegyelmi idő lezárulta előtt, amikor „az idő közel van”, feltárul egy különleges bibliai igazság, amely azonosítja „azokat, amiknek meg kell lenniük hamar”. A Jelenések tizedik fejezetének hatalmas angyala Jézus Krisztus, aki oroszlánként kiáltott.

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „A hatalmas angyal, aki Jánost oktatta, nem volt más személy, mint Jézus Krisztus. Az, hogy jobb lábát a tengerre, bal lábát pedig a szárazföldre helyezi, azt mutatja, milyen szerepet tölt be a Sátánnal folytatott nagy küzdelem záró jeleneteiben. Ez a testhelyzet az egész föld feletti legfőbb hatalmát és tekintélyét jelöli. A küzdelem korszakról korszakra egyre erősebbé és elszántabbá vált, és így is fog folytatódni egészen a befejező jelenetekig, amikor a sötétség erőinek mesteri munkálkodása eléri tetőpontját. Sátán, gonosz emberekkel egyesülve, meg fogja téveszteni az egész világot és azokat az egyházakat, amelyek nem fogadják be az igazság szeretetét. A hatalmas angyal azonban figyelmet követel. Hangos szóval kiált. Meg kell mutatnia hangjának erejét és tekintélyét azoknak, akik Sátánnal egyesültek, hogy szembeszálljanak az igazsággal.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, 7. kötet, 971.

At the end the “churches” that “Satan” deceives are deceived because they received not the love of the “truth.” The word “truth” in the passage from second Thessalonians which Sister White just referred to is the primary Greek word that is derived from the Hebrew word translated as “truth” that is composed with three Hebrew letters and represents the Alpha and Omega. Is there any biblical evidence that the truth connected with the rule of first mention that represents an attribute of Christ’s character is the truth that is rejected and consequently produces strong delusion?

Végül azok az „egyházak”, amelyeket a „Sátán” megtéveszt, azért tévesztetnek meg, mert nem fogadták be az „igazság” szeretetét. Az „igazság” szó a második thesszalonikai levél ama szakaszában, amelyre White testvérnő éppen hivatkozott, az elsődleges görög szó, amely abból a héber szóból származik, amelyet „igazság”-nak fordítanak, amely három héber betűből áll, és az Alfát és az Omegát jelképezi. Van-e bármiféle bibliai bizonyíték arra, hogy az első említés szabályával összefüggő igazság, amely Krisztus jellemének valamely tulajdonságát jeleníti meg, az az igazság, amelyet elutasítanak, és amely ennek következtében erős tévelygést idéz elő?

> Now we beseech you, brethren, by the coming of our Lord Jesus Christ, and by our gathering together unto him, That ye be not soon shaken in mind, or be troubled, neither by spirit, nor by word, nor by letter as from us, as that the day of Christ is at hand. Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God. Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things? And now ye know what withholdeth that he might be revealed in his time. For the mystery of iniquity doth already work: only he who now letteth will let, until he be taken out of the way. And then shall that Wicked be revealed, whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming: Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:1–12.

> Kérünk pedig titeket, atyámfiai, a mi Urunk Jézus Krisztus eljövetelére és a hozzá való egybegyűjtetésünkre nézve, hogy egyhamar meg ne rendüljetek értelmetekben, se meg ne háborodjatok, sem lélek, sem beszéd, sem mintha tőlünk származó levél által, mintha már itt volna Krisztus napja. Senki semmiféle módon meg ne tévesszen titeket; mert nem jön el az addig, míg be nem következik előbb a szakadás, és meg nem jelenik a bűn embere, a veszedelem fia, aki ellene veti és fölébe emeli magát mindannak, amit Istennek vagy istentiszteletre méltónak mondanak; úgyhogy beül mint Isten az Isten templomába, azt mutogatván magáról, hogy ő Isten. Nem emlékeztek-e rá, hogy mikor még nálatok voltam, megmondtam nektek ezeket? És most tudjátok, mi tartja vissza őt, hogy csak a maga idejében jelenjék meg. Működik ugyan már a törvényszegés titkos bűne; csakhogy annak, aki most még visszatartja, félre kell tétetnie az útból. És akkor megjelenik a törvénytaposó, akit megemészt az Úr az ő szájának leheletével, és megsemmisít az ő eljövetelének megjelenésével; annak, akinek eljövetele a Sátán munkája szerint való, a hazugság minden erejével, jeleivel és csodáival, és a gonoszság minden csalárdságával azok között, akik elvesznek; mivelhogy nem fogadták be az igazság szeretetét az ő üdvösségükre. És azért bocsátja rájuk Isten a tévelygés erejét, hogy higgyenek a hazugságnak; hogy kárhoztatva legyenek mindazok, akik nem hittek az igazságnak, hanem gyönyörködtek a hamisságban. 2 Thessalonians 2:1–12.

This passage from Thessalonians has been addressed often in Habakkuk’s Tables, so a brief comment is all we will make at this point. What Sister White calls “Satan’s marvelous act” is Paul’s “the working of Satan with all power and signs and lying wonders.” The deceptive work identified by Sister White and Paul begins at the Sunday law in the United States.

A Thesszalonikabeliekhez írt levél e szakaszával Habakuk Tábláiban gyakran foglalkoztunk, ezért e ponton csak rövid megjegyzést teszünk. Amit White testvérnő „Sátán csodálatos cselekedetének” nevez, az Pálnál „a Sátán munkálkodása minden erővel, jelekkel és hazug csodákkal”. A White testvérnő és Pál által azonosított megtévesztő munka az Egyesült Államokban bevezetett vasárnapi törvénnyel veszi kezdetét.

> “By the decree enforcing the institution of the Papacy in violation of the law of God, our nation will disconnect herself fully from righteousness. When Protestantism shall stretch her hand across the gulf to grasp the hand of the Roman power, when she shall reach over the abyss to clasp hands with Spiritualism, when, under the influence of this threefold union, our country shall repudiate every principle of its Constitution as a Protestant and republican government, and shall make provision for the propagation of papal falsehoods and delusions, then we may know that the time has come for the marvelous working of Satan and that the end is near.” Testimonies, volume 5, 451.

> „A pápaság intézményét Isten törvényének megsértésével érvényre juttató rendelet által nemzetünk teljesen elszakad az igazságtól. Amikor a protestantizmus kezét átnyújtja a szakadékon, hogy megragadja a római hatalom kezét; amikor átnyúl a mélység fölött, hogy kezet fogjon a spiritizmussal; amikor e hármas szövetség befolyása alatt országunk megtagadja Alkotmányának minden alapelvét mint protestáns és köztársasági kormányzat, és intézkedéseket tesz a pápai hamisságok és tévelygések terjesztésére, akkor tudhatjuk meg, hogy elérkezett Sátán csodálatos munkálkodásának ideje, és hogy közel a vég.” Testimonies, 5. kötet, 451.

In this passage of Thessalonians, we are considering, Paul identifies the pope at the end of the world with four different terms. The pope is the “man of sin,” he is the “son of perdition,” he is the “mystery of iniquity” and “that Wicked.” Paul provides a few other characteristics of the pope beyond the four names, for he informs us that the pope, (who was still future to Paul’s day) “would be revealed in his time.”

A Thesszalonikaiakhoz írt levélnek ebben a szakaszában, amelyet vizsgálunk, Pál a világ végén fellépő pápát négy különböző megnevezéssel azonosítja. A pápa a „bűn embere”, ő a „veszedelem fia”, ő a „gonoszság titka” és „ama Gonosz”. Pál a négy néven túl még néhány egyéb jellemzőjét is megadja a pápának, mert tudtunkra adja, hogy a pápa (aki Pál idejében még a jövőben volt) „a maga idejében fog megjelenni”.

The pope “would be revealed in his time” and the clearest biblical proof, though by no means the only biblical truth; the clearest biblical truth that the pope of the Roman church is the antichrist of Bible prophecy is established by seven different and direct references in the Bible identifying the “time” that the papacy would dominate the earth, the very “time” mankind calls the Dark Ages. The Bible reveals the pope as the papacy by identifying repeatedly the exact period of “time,” from 538 until 1798, that the papacy would rule the world. Paul said he would be revealed in his time.

A pápa „a maga idejében fog megjelenni”, és a legvilágosabb bibliai bizonyíték — jóllehet korántsem az egyetlen bibliai igazság —, a legvilágosabb bibliai igazság arra nézve, hogy a római egyház pápája a bibliai prófécia antikrisztusa, a Bibliában található hét különböző és közvetlen hivatkozás által nyer megalapozást, amelyek azonosítják azt az „időt”, amikor a pápaság uralni fogja a földet, éppen azt az „időt”, amelyet az emberiség Sötét Korszaknak nevez. A Biblia úgy tárja fel a pápát mint a pápaságot, hogy ismételten megjelöli annak az „időnek” pontos időszakát — 538-tól 1798-ig —, amely alatt a pápaság uralni fogja a világot. Pál azt mondta, hogy a maga idejében fog megjelenni.

Paul also identifies that it is the pope that “opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God.” Among other things this identifies that the antichrist of Bible prophecy is a religious symbol. He is not a Hitler, or an Alexander the Great. This further narrows the identification of the pope down, for he is not simply a religious tyrant, he is a religious tyrant that professes to be within God’s temple. The antichrist claims to be seated within the Christian church.

Pál azt is azonosítja, hogy a pápa az, „aki ellene veti és fölébe emeli magát mindannak, amit Istennek vagy istentisztelet tárgyának mondanak; úgyannyira, hogy maga mint Isten ül be az Isten templomába, azt mutogatván magáról, hogy ő Isten.” Ez egyebek mellett azt azonosítja, hogy a bibliai prófécia antikrisztusa vallási jelképként értendő. Ő nem egy Hitler, sem nem egy Nagy Sándor. Ez tovább szűkíti a pápára vonatkozó azonosítást, mert ő nem egyszerűen vallási zsarnok, hanem olyan vallási zsarnok, aki azt állítja magáról, hogy Isten templomán belül van. Az antikrisztus azt állítja, hogy helyet foglal a keresztény egyházon belül.

According to Paul and Daniel, when the pope is in his professed Christian church, he manifests the character of Satan who desired to be seated upon God’s throne and to be exalted above all things. I say Paul and Daniel for most biblical commentators recognize that when Paul demonstrates that one of the characteristics of the pope is that he is a complete narcissist, that Paul was simply quoting from Daniel’s description of the pope in Daniel chapter eleven where Daniel there records:

Pál és Dániel szerint, amikor a pápa a maga vallottan keresztény egyházában van, a Sátán jellemét nyilvánítja meg, aki arra vágyott, hogy Isten trónjára üljön, és mindenek fölé magasztaltassék. Pált és Dánielt mondok, mert a legtöbb bibliai magyarázó felismeri, hogy amikor Pál kimutatja, hogy a pápa egyik jellemzője az, hogy teljességgel nárcisztikus, akkor Pál egyszerűen Dánielnek a pápáról adott leírását idézte a Dániel könyve tizenegyedik fejezetéből, ahol Dániel ezt jegyzi fel:

> “And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> „És a király a maga tetszése szerint cselekszik; felmagasztalja magát, és nagyobbnak tartja magát minden istennél, és csodálatos dolgokat szól az istenek Istene ellen, és szerencsés lesz, mígnem betelik a harag; mert ami elhatároztatott, meglesz.” Dániel 11:36.

When Paul addresses the narcissistic character of the pope, he paraphrases Daniel’s verse and states that it is the pope who “opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God.” The verse in Daniel that identifies the character of the papacy also references the “time” which was designed to “reveal” that the papacy was the antichrist as he identifies that the papacy would “prosper” until the “indignation be accomplished.”

Amikor Pál a pápa nárcisztikus jellemét tárgyalja, Dániel versét parafrazeálja, és kijelenti, hogy a pápa az, „aki ellene veti és fölébe emeli magát mindannak, ami Istennek mondatik, vagy istentiszteletre méltónak tartatik; úgyhogy mint Isten ül be az Isten templomába, Isten gyanánt mutogatván magát.” A Dánielnél található vers, amely a pápaság jellemét azonosítja, egyúttal utal az „időre” is, amely arra rendeltetett, hogy „kinyilatkoztassa”, hogy a pápaság az antikrisztus, amennyiben azt jelzi, hogy a pápaság „szerencsés lesz”, mígnem a „harag” betelik.

The “indignation” ended in 1798, so Daniel in the verse (though this is not one of the seven direct places in the books of Daniel and Revelation where the 1260-year history is mentioned), does however directly identify the papal power and marks that it received “a deadly wound,” as John calls it, in 1798. Thus, the verse identifies the end of the period of papal rule, though not identifying the duration of the rule.

A „harag” 1798-ban ért véget, ezért Dániel ebben a versben (jóllehet ez nem tartozik azon hét közvetlen hely közé Dániel és a Jelenések könyvében, ahol az 1260 éves történelem említést nyer) mégis közvetlenül azonosítja a pápai hatalmat, és megjelöli, hogy az 1798-ban „halálos sebet” kapott, amint János nevezi azt. Így a vers azonosítja a pápai uralom időszakának végét, noha nem határozza meg az uralom időtartamát.

In the passage, Paul also identifies a power that would restrain the papacy from taking control of the world in 538, when he stated that the Thessalonians who he was writing to already knew this particular truth. He raised the question, “Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things?” He reminds them that they already knew “what withholdeth” (meaning restrains) the papacy until he would “be revealed in his time.” The power that preceded and prevented the papacy from taking control of the world was the power in control of the world when Paul wrote the letter. It was pagan Rome. Paul wrote that pagan Rome would be “taken out of the way” in order for the papacy to take control of the world.

Az igeszakaszban Pál egy olyan hatalmat is azonosít, amely visszatartaná a pápaságot attól, hogy 538-ban átvegye a világ feletti uralmat, amikor kijelentette, hogy a thesszalonikaiak, akiknek írt, ezt az igazságot már ismerték. Felteszi a kérdést: „Nem emlékeztek-é, hogy amikor még nálatok voltam, megmondtam néktek ezeket?” Emlékezteti őket arra, hogy már tudták, „mi az, ami visszatartja” (vagyis fékezi) a pápaságot mindaddig, amíg az „a maga idejében megjelenik”. Az a hatalom, amely megelőzte és megakadályozta, hogy a pápaság átvegye a világ feletti uralmat, az a hatalom volt, amely a világ felett uralkodott abban az időben, amikor Pál a levelet írta. Ez a pogány Róma volt. Pál azt írta, hogy a pogány Rómát „el kell távolítani az útból” ahhoz, hogy a pápaság átvegye a világ feletti uralmat.

It was this understanding that led William Miller to recognize that the power symbolized as “the daily” in the book of Daniel was pagan Rome. Adventism acknowledges that the structure, and therefore all of William Miller’s prophetic understandings, were based upon his understanding of the books of Daniel and Revelation and that those two books address the two desolating powers of pagan Rome and papal Rome. In the passage in Thessalonians Miller, already knowing (as every Protestant knew in his day, that the pope was the antichrist); when he recognized that pagan Rome was the historical power that preceded the papal rule, and that Paul had stated that pagan Rome was to be taken away in advance of the papacy ascending to the throne of the earth, he then connected this with the book of Daniel and “the daily,” where it references three times that the daily had to be “taken away” before the papacy took control of the world. Paul’s testimony allowed Miller to see that pagan Rome was Daniel’s “daily,” and thereafter he could recognize that Daniel’s two desolating powers were pagan and papal Rome. This truth represents the foundation of the Millerite movement. Adventism most certainly rejects the work of Miller today, but they still understand that this overview of Miller’s development of understanding of “the daily” in Daniel proves that the power that Paul says “withholds” the rise of the papal power until it was removed was pagan Rome, is the correct analysis of Miller’s thinking on these subjects.

Ez a felismerés vezette William Millert annak megértésére, hogy a Dániel könyvében „a mindennapi”-ként jelképezett hatalom a pogány Róma volt. Az adventizmus elismeri, hogy William Miller prófétai értelmezéseinek felépítése, és ennélfogva valamennyi ilyen értelmezése, a Dániel és a Jelenések könyvének általa vallott megértésére épült, valamint arra, hogy e két könyv a két pusztító hatalommal, a pogány Rómával és a pápai Rómával foglalkozik. A thesszalonikai szakaszban Miller, aki már tudta — miként korának minden protestánsa tudta —, hogy a pápa az antikrisztus; amikor felismerte, hogy a pápai uralmat történelmileg megelőző hatalom a pogány Róma volt, és hogy Pál kijelentette: a pogány Rómát el kell távolítani, mielőtt a pápaság elfoglalná a föld trónját, ezt azután összekapcsolta Dániel könyvével és „a mindennapi”-val, ahol háromszor is arra történik utalás, hogy a mindennapinak „el kellett vétetnie”, mielőtt a pápaság átvenné a világ feletti uralmat. Pál bizonyságtétele tette lehetővé Miller számára, hogy felismerje: a pogány Róma Dániel „mindennapi”-ja; ezt követően pedig felismerhette, hogy Dániel két pusztító hatalma a pogány és a pápai Róma. Ez az igazság képviseli a millerita mozgalom alapját. Az adventizmus ma kétségtelenül elveti Miller munkásságát, de továbbra is úgy érti, hogy Miller Dániel „mindennapi”-jának megértésére vonatkozó fejlődéséről adott ez az áttekintés bizonyítja: az a hatalom, amelyről Pál azt mondja, hogy „visszatartja” a pápai hatalom felemelkedését mindaddig, amíg el nem távolíttatik, a pogány Róma volt; ez Miller e tárgyakra vonatkozó gondolkodásának helyes elemzése.

With the truth of “the daily” in the book of Daniel being a symbol of pagan Rome that preceded the kingdom of papal Rome which Daniel had represented as the abomination of desolation, Miller could then recognize the prophetic times associated with the kingdoms of Bible prophecy, and as his mind was opened up to these insights he assembled a series of truths that represent the foundations of Adventism. Those truths became enshrined on the two tables of the 1843 and 1850 pioneer charts. Those truths are the foundation of Adventism and they were based upon the recognition of “time.” The history of when the foundations were put in place is a primary discussion on Habakkuk’s Tables.

Mivel Dániel könyvében „a mindennapi” igazsága a pogány Róma jelképe volt, amely megelőzte a pápai Róma királyságát, melyet Dániel mint a pusztító utálatosságot ábrázolt, Miller ezután felismerhette a bibliai próféciák királyságaihoz kapcsolódó prófétai időszakokat, és amint értelme megnyílt e felismerések előtt, az igazságoknak egy olyan sorozatát állította össze, amelyek az adventizmus alapjait képezik. Ezek az igazságok az 1843-as és 1850-es úttörői táblázatok két tábláján nyertek megörökítést. Ezek az igazságok az adventizmus alapjai, és az „idő” felismerésén alapultak. Annak története, hogy mikor helyeztettek el ezek az alapok, elsődleges tárgyalási téma Habakuk Tábláiban.

What is not pointed out in Habakkuk’s Tables is that the foundations that were based upon time produced a structure that provides the view necessary for the final generation to recognize that there were truths that were represented as the foundations. There was a first truth that was the very first stone placed in the foundation, but “the daily” in the book of Daniel was not Miller’s first truth. The truth that would become the first stone in the foundation that Miller was raised up to build was “the seven times” of Leviticus twenty-six, but without the truth of “the daily,” Miller would not have recognized the structure of prophecy he needed to recognize in order to present the first angel’s message. His structure was placing prophecy in the perspective of two desolating powers. Miller was addressing the dragon (pagan Rome) and the beast (the papacy). The third angel addresses the dragon (United Nations), the beast (the papacy), and the false prophet (the United States).

Habakuk tábláiban nincs rámutatva arra, hogy az időre épülő alapok olyan szerkezetet hoztak létre, amely biztosítja azt a nézőpontot, amely szükséges ahhoz, hogy a végső nemzedék felismerje: voltak olyan igazságok, amelyek alapokként voltak ábrázolva. Volt egy első igazság, amely a legelső kő volt, amelyet az alapba helyeztek, de Dániel könyvében „a mindennapi” nem Miller első igazsága volt. Az az igazság, amely az alap első kövévé lett, amelynek felépítésére Miller elhívatott, a Mózes harmadik könyve huszonhatodik fejezetében található „a hét idő” volt; de „a mindennapi” igazsága nélkül Miller nem ismerte volna fel a prófécia azon szerkezetét, amelyet fel kellett ismernie ahhoz, hogy bemutassa az első angyal üzenetét. Az ő szerkezete a próféciát két pusztító hatalom nézőpontjába helyezte. Miller a sárkánnyal (pogány Róma) és a fenevaddal (a pápaság) foglalkozott. A harmadik angyal a sárkányhoz (Egyesült Nemzetek), a fenevadhoz (a pápaság) és a hamis prófétához (az Egyesült Államok) szól.

If a person accepts all, not some, but all the time prophecies set forth by the Millerites on the two sacred pioneer charts, that person would need to investigate those truths personally. How could you accept them, if you had never inspected them? If those persons investigating the foundational truths make those truths their personal responsibility to test, and thereafter accepts all those truths, then they have built upon the Rock and not the sand.

Ha valaki elfogadja mindazokat az idői próféciákat — nem csupán némelyiket, hanem valamennyit —, amelyeket a milleriták a két szent úttörői táblázaton bemutattak, annak az embernek személyesen kellene megvizsgálnia ezeket az igazságokat. Miképpen fogadhatnád el őket, ha soha nem vetted volna őket szemügyre? Ha azok a személyek, akik az alapvető igazságokat vizsgálják, személyes felelősségüknek tekintik, hogy próbára tegyék ezeket az igazságokat, és ezt követően elfogadják mindezeket az igazságokat, akkor a Kősziklára építettek, és nem a homokra.

> “Let those who stand as God’s watchmen on the walls of Zion be men who can see the dangers before the people,—men who can distinguish between truth and error, righteousness and unrighteousness.

> „Azok, akik Isten őrállóiként állnak Sion falain, olyan emberek legyenek, akik a nép előtt meglátják a veszélyeket, — olyan emberek, akik különbséget tudnak tenni igazság és tévedés, igazságosság és igazságtalanság között.”

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> „Elhangzott a figyelmeztetés: Semmit sem szabad megengedni, hogy bejöjjön, ami megzavarná annak a hitnek az alapját, amelyre azóta építünk, hogy az üzenet eljött 1842-ben, 1843-ban és 1844-ben. Benne voltam ebben az üzenetben, és azóta is a világ előtt állok, hűségesen ahhoz a világossághoz, amelyet Isten adott nekünk. Nem szándékozunk levenni lábunkat arról az emelvényről, amelyre állíttattak, miközben napról napra buzgó imádsággal kerestük az Urat, világosságot keresve. Azt gondoljátok, hogy feladhatnám azt a világosságot, amelyet Isten adott nekem? Olyannak kell lennie, mint az Örökkévaló Kőszikla. Azóta vezet engem, amióta adatott.” Review and Herald, 1903. április 14.

In order for those who would hear to analyze the time prophecies of the Millerite history it requires the action of looking at the historical periods that are represented by the time prophecies. This represents the work of illustrating events upon a time line. When a student of prophecy has reached the level of investigation where he considers these prophetic periods, identified by the Millerites from the Bible and thereafter supported by the historical record, he will be in a position to recognize that the history at the beginning of the time prophecy symbolically typifies the history at the end of that same prophecy. With that vantage point the student should learn that history is repeated. With that understanding in place He should also see that Jesus illustrates the end with the beginning.

Ahhoz, hogy azok, akik hallani fognak, elemezni tudják a millerita történelem időpróféciáit, szükséges annak a szemléletnek a gyakorlása, amely az időpróféciák által ábrázolt történelmi időszakokra tekint. Ez annak a munkáját jelenti, hogy az eseményeket egy idővonalon szemléltetjük. Amikor a prófécia tanulmányozója eljut a vizsgálódásnak arra a szintjére, ahol figyelembe veszi ezeket a prófétai időszakokat, amelyeket a milleriták a Bibliából azonosítottak, és amelyeket ezt követően a történelmi feljegyzés is alátámasztott, olyan helyzetbe kerül, hogy felismerje: az időprófécia kezdetén levő történelem jelképesen előképezi ugyanazon prófécia végén levő történelmet. Ebből a nézőpontból a tanulónak meg kell tanulnia, hogy a történelem ismétli önmagát. E megértés birtokában azt is meg kell látnia, hogy Jézus a véget a kezdettel szemlélteti.

And from the prophetic line of prophecy that portrays the end of the world as the “building of a temple,” the student should know that there is a final capstone that is placed upon the temple that is built upon the foundation. He should come to see that the temple foundation that Miller was used to bring to light (which represents Jesus Christ, for there is no other foundation that can be laid than Jesus Christ), was a foundation built upon prophetic time. Because Jesus illustrates the end with the beginning the student should also see that the capstone, the final stone on the temple—must parallel the foundation. The foundation of the temple for Miller was prophetic time, but the foundation was none-the-less Jesus Christ.

És abból a prófétai vonalból, amely a világ végét a „templom építéseként” ábrázolja, a tanulónak meg kell értenie, hogy van egy végső zárókő, amelyet az alapra épített templomra helyeznek. Meg kell látnia, hogy a templom alapja, amelyet Miller eszközül használva hoztak világosságra (amely Jézus Krisztust jelképezi, mert más alapot senki sem vethet a Jézus Krisztuson kívül), olyan alap volt, amely prófétai időre épült. Mivel Jézus a kezdet által szemlélteti a véget, a tanulónak azt is meg kell látnia, hogy a zárókőnek, a templom végső kövének, párhuzamban kell állnia az alappal. A templom alapja Miller számára a prófétai idő volt, de az alap mindazonáltal Jézus Krisztus volt.

> According to the grace of God which is given unto me, as a wise masterbuilder, I have laid the foundation, and another buildeth thereon. But let every man take heed how he buildeth thereupon. For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:10, 11.

> Az Istentől nekem adott kegyelem szerint, mint bölcs építőmester, fundamentumot vetettem, és más épít arra. De mindenki vigyázzon, hogyan épít arra. Mert más fundamentumot senki sem vethet azon kívül, amely vettetett, amely a Jézus Krisztus. 1Korinthus 3:10, 11.

Paul is identifying his work as the erecting of a temple of which he laid the foundation or beginning. He was the apostle to the Gentiles and he was used to lay the foundation of the Christian church. In the same passage Paul also identifies that our bodies are the temple of the Holy Spirit. There is also the temple of Solomon and the sanctuary from the wilderness that all have foundations that are all represented as Jesus Christ. The foundation that Miller was used to erect was the temple of Adventism, and the foundation of that temple is most certainly Jesus Christ, but it is more specifically the temple that is erected with materials that are spiritual and prophetic.

Pál úgy azonosítja a maga munkáját, mint egy templom felépítését, amelynek alapját, vagyis kezdetét ő vetette meg. Ő volt a pogányok apostola, és arra használtatott, hogy a keresztény egyház alapját megvesse. Ugyanebben a szakaszban Pál azt is kijelenti, hogy testünk a Szentlélek temploma. Ott van továbbá Salamon temploma és a pusztai szentély is, amelyek mind rendelkeznek alappal, s ezek mind Jézus Krisztust jelképezik. Az az alap, amelynek felépítésére Miller használtatott, az adventizmus temploma volt, és e templom alapja kétségkívül Jézus Krisztus; még konkrétabban azonban ez az a templom, amely lelki és prófétai anyagokból épül fel.

The capstone therefore must also be Jesus Christ, but the capstone must also include a premier prophetic rule, for Miller was given a set of rules which contains the premier rule of the Millerites which was the “year-for-a-day” principle. Without that rule, there is no recognition of time prophecy and there is therefore no foundation. There must be a counterpart at the end that represents Jesus Christ (the Foundation) that is a premier rule within a set of rules that establishes the Revelation of Jesus Christ. The rule is of course the rule of “first mention”, representing the attribute of Christ’s character that identifies the end from the beginning.

A zárókőnek tehát szintén Jézus Krisztusnak kell lennie, ám a zárókőnek magában kell foglalnia egy elsőrendű prófétai szabályt is, mert Miller olyan szabályegyüttest kapott, amely tartalmazta a milleriták elsőrendű szabályát, vagyis az „egy nap egy év” elvet. E szabály nélkül nincs sem időprófécia-felismerés, sem ennélfogva alap. Kell lennie egy végidei ellenképnek, amely Jézus Krisztust (az Alapot) képviseli, s amely egy szabályegyüttesen belül elsőrendű szabály, és megalapozza Jézus Krisztus kijelentését. Ez a szabály természetesen az „első említés” szabálya, amely Krisztus jellemének azt a tulajdonságát jelképezi, amely a véget kezdettől fogva azonosítja.

In 2 Thessalonians those who received not the love of the truth that they might be saved, rejected the truth as represented by the Greek word that is derived from the Hebrew word created by three letters which is translated as “truth” in the Old Testament. The group that receives the strong delusion, because they believed a lie, refused to return to the old paths, the foundations of Adventism as represented upon the two sacred charts. So, in the passage we have been considering for some time now states:

A 2Thesszalonika levélben azok, akik nem fogadták be az igazság szeretetét, hogy üdvözüljenek, elvetették az igazságot, amint azt az a görög szó fejezi ki, amely abból a három betűből alkotott héber szóból származik, amelyet az Ószövetségben „igazság”-nak fordítanak. Az a csoport, amely erős tévelygést kap, mivel hittek a hazugságnak, megtagadta, hogy visszatérjen a régi ösvényekhez, az adventizmus alapjaihoz, amint azok a két szent ábrán bemutatásra kerültek. Így tehát az az igehely, amelyet már egy ideje vizsgálunk, ezt mondja:

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „A hatalmas angyal, aki Jánost oktatta, nem volt más személy, mint Jézus Krisztus. Az, hogy jobb lábát a tengerre, bal lábát pedig a szárazföldre helyezi, megmutatja azt a szerepet, amelyet a Sátánnal vívott nagy küzdelem záró jeleneteiben betölt. Ez a helyzet az egész föld felett gyakorolt legfőbb hatalmát és tekintélyét jelképezi. A küzdelem korszakról korszakra egyre erősebbé és elszántabbá vált, és így is folytatódik egészen a záró jelenetekig, amikor a sötétség erőinek mesteri munkálkodása eléri tetőpontját. Sátán, egyesülve gonosz emberekkel, meg fogja téveszteni az egész világot és azokat az egyházakat, amelyek nem fogadják be az igazság szeretetét. Ám a hatalmas angyal figyelmet követel. Nagy szóval kiált. Meg kell mutatnia hangjának erejét és tekintélyét azoknak, akik a Sátánnal egyesültek, hogy szembeszálljanak az igazsággal.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, 7. kötet, 971.

In this previous passage “the churches who received not the love of the truth” are Daniel’s and Matthew’s wicked and foolish virgins that Amos 8:12 identifies will begin to search for God’s final warning message when it is too late. It is too late, because they believed a lie concerning the foundations of Adventism. Adventism first began to imbibe in that lie in 1863, and from then on it was simply downhill all the way.

Ebben az előző szakaszban „az egyházak, amelyek nem fogadták be az igazság szeretetét”, Dániel és Máté gonosz és balga szüzei, akikről az Ámós 8:12 azonosítja, hogy akkor kezdenek majd Isten végső figyelmeztető üzenete után kutatni, amikor már túl késő. Azért túl késő, mert hittek egy hazugságnak az adventizmus alapjaival kapcsolatban. Az adventizmus először 1863-ban kezdte magába szívni azt a hazugságot, és attól fogva az út végig csak lefelé vezetett.

What I am about to write is totally subjective I suppose, but what new prophetic light was introduced into Adventism since 1863? Ellen White says of Jones and Waggoners’ 1888 message, that it was the message she had been presenting for years. Their message may have sounded new and shocking to Adventism in 1888, but the newness and the shock were produced not by a new message, but by a blindness that had been settling upon God’s people since 1863.

Amit most írni készülök, azt hiszem, teljesen szubjektív; de milyen új prófétai világosság került be az adventizmusba 1863 óta? Ellen White Jones és Waggoner 1888-as üzenetéről azt mondja, hogy az az üzenet volt, amelyet ő már évek óta hirdetett. Az ő üzenetük 1888-ban újnak és megrázónak tűnhetett az adventizmus számára, de az újdonságot és a megrendülést nem egy új üzenet idézte elő, hanem az a vakság, amely 1863 óta telepedett Isten népére.

Ellen White identified Adventism as in the Laodicean condition before 1863, so the blindness of Laodicea was already encroaching upon Adventism before 1863, but in 1863 the church officially set aside the truth concerning the “seven times” of Leviticus twenty-six, which was the very first “time prophecy” Miller discovered. There has been no prophetic light that has surfaced in Adventism since 1863! What changed?

Ellen White az adventizmust már 1863 előtt laodíceai állapotban levőként azonosította, tehát Laodícea vaksága már 1863 előtt is kezdett rátelepedni az adventizmusra; ám 1863-ban az egyház hivatalosan félretette a Leviticus 26 „hét időre” vonatkozó igazságát, amely éppen az első „időprófécia” volt, amelyet Miller felfedezett. 1863 óta semmiféle prófétai világosság nem támadt az adventizmusban! Mi változott?

The very first stone of the temple foundation that was built upon prophetic time and represented Jesus Christ, was set aside by Adventism in 1863. The first stone placed by Miller into the temple foundation that was based upon time as presented in Daniel by Christ who represented Himself as Palmoni the “wonderful numberer” was rejected and set aside. The very first stone Miller discovered…

A prófétai időre épített templomalapzat legelső kövét, amely Jézus Krisztust jelképezte, az adventizmus 1863-ban félretette. Az első követ, amelyet Miller helyezett az időn alapuló templomalapzatba, úgy, amint azt Krisztus Dániel könyvében bemutatta, önmagát Palmoniként, a „csodálatos számlálóként” megjelenítve, elvetették és félretették. A legelső követ, amelyet Miller felfedezett…

> “In quoting the prophecy of the rejected stone, Christ referred to an actual occurrence in the history of Israel. The incident was connected with the building of the first temple. While it had a special application at the time of Christ’s first advent, and should have appealed with special force to the Jews, it has also a lesson for us. When the temple of Solomon was erected, the immense stones for the walls and the foundation were entirely prepared at the quarry; after they were brought to the place of building, not an instrument was to be used upon them; the workmen had only to place them in position. For use in the foundation, one stone of unusual size and peculiar shape had been brought; but the workmen could find no place for it, and would not accept it. It was an annoyance to them as it lay unused in their way. Long it remained a rejected stone. But when the builders came to the laying of the corner, they searched for a long time to find a stone of sufficient size and strength, and of the proper shape, to take that particular place, and bear the great weight which would rest upon it. Should they make an unwise choice for this important place, the safety of the entire building would be endangered. They must find a stone capable of resisting the influence of the sun, of frost, and of tempest. Several stones had at different times been chosen, but under the pressure of immense weights they had crumbled to pieces. Others could not bear the test of the sudden atmospheric changes. But at last attention was called to the stone so long rejected. It had been exposed to the air, to sun and storm, without revealing the slightest crack. The builders examined this stone. It had borne every test but one. If it could bear the test of severe pressure, they decided to accept it for the cornerstone. The trial was made. The stone was accepted, brought to its assigned position, and found to be an exact fit. In prophetic vision, Isaiah was shown that this stone was a symbol of Christ. He says:

> „A mellőzött kőről szóló prófécia idézésekor Krisztus Izráel történetének egy valóságos eseményére utalt. Ez az esemény az első templom építésével állt kapcsolatban. Bár Krisztus első eljövetele idején különös alkalmazása volt, és a zsidókra különös erővel kellett volna hatnia, számunkra is hordoz tanulságot. Amikor Salamon temploma épült, a falakhoz és az alaphoz szükséges roppant köveket teljesen előkészítették a kőfejtőben; miután azokat az építés helyére szállították, semmiféle szerszámot nem volt szabad rajtuk használni; a munkásoknak csak a helyükre kellett illeszteniük őket. Az alap számára egy szokatlanul nagy és különös alakú követ is odaszállítottak; de a munkások nem találtak helyet számára, és nem fogadták el. Bosszúságukra szolgált, amint felhasználatlanul ott hevert az útjukban. Hosszú ideig megvetett kő maradt. De amikor az építők a szegletkő elhelyezéséhez érkeztek, hosszú ideig kerestek olyan követ, amely kellő nagyságú és szilárdságú, s a megfelelő alakú ahhoz, hogy azt a különleges helyet betöltse, és elhordozza a ránehezedő nagy terhet. Ha e fontos helyre balga választást tennének, az egész épület biztonsága kerülne veszélybe. Olyan követ kellett találniuk, amely képes ellenállni a nap, a fagy és a vihar hatásának. Különböző időpontokban több követ is kiválasztottak már, de a roppant súly nyomása alatt darabokra morzsolódtak. Mások nem bírták ki a légköri változások hirtelen próbáját. Végül azonban figyelmük arra a kőre terelődött, amelyet oly sokáig elvetettek. Ki volt téve a levegőnek, a napnak és a viharnak, anélkül hogy a legcsekélyebb repedést is mutatta volna. Az építők megvizsgálták ezt a követ. Minden próbát kiállt, egynek kivételével. Ha kiállja a súlyos nyomás próbáját is, úgy döntöttek, elfogadják szegletkőnek. A próba megtörtént. A követ elfogadták, kijelölt helyére vitték, és azt találták, hogy pontosan odaillik. Prófétai látomásban Ésaiásnak megmutattatott, hogy ez a kő Krisztus jelképe. Így szól:”

> “‘Sanctify the Lord of hosts Himself; and let Him be your fear, and let Him be your dread. And He shall be for a sanctuary; but for a stone of stumbling and for a rock of offense to both the houses of Israel, for a gin and for a snare to the inhabitants of Jerusalem. And many among them shall stumble, and fall, and be broken, and be snared, and be taken.’ Carried down in prophetic vision to the first advent, the prophet is shown that Christ is to bear trials and tests of which the treatment of the chief cornerstone in the temple of Solomon was symbolic. ‘Therefore thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious cornerstone, a sure foundation: he that believeth shall not make haste.’ Isaiah 8:13–15; 28:16.

> „A Seregek Urát, Őt magát tartsátok szentnek; Ő legyen félelmetek, és Ő legyen rettegésetek. És szentéllyé lesz; de megütközés kövévé és botránkozás sziklájává Izráel mindkét háza számára, tőrré és csapdává Jeruzsálem lakosai számára. És sokan megbotlanak közülük, elbuknak, összetöretnek, tőrbe esnek és foglyul ejtetnek.” A próféta a prófétai látomásban az első advent idejére vitetve azt látja meg, hogy Krisztusnak olyan próbákat és megpróbáltatásokat kell elszenvednie, amelyeknek jelképe Salamon templomában a fő szegletkővel való bánásmód volt. „Azért így szól az Úr Isten: Íme, Sionban egy követ teszek le alapul, kipróbált követ, drága szegletkövet, szilárd alapot; aki hisz, nem fut el.” Ézsaiás 8:13–15; 28:16.

> “In infinite wisdom, God chose the foundation stone, and laid it Himself. He called it ‘a sure foundation.’ The entire world may lay upon it their burdens and griefs; it can endure them all. With perfect safety they may build upon it. Christ is a ‘tried stone.’ Those who trust in Him, He never disappoints. He has borne every test. He has endured the pressure of Adam’s guilt, and the guilt of his posterity, and has come off more than conqueror of the powers of evil. He has borne the burdens cast upon Him by every repenting sinner. In Christ the guilty heart has found relief. He is the sure foundation. All who make Him their dependence rest in perfect security.

> „Végtelen bölcsességében Isten választotta ki az alapkövet, és maga helyezte el azt. „Biztos alapnak” nevezte. Az egész világ ráhelyezheti terheit és bánatait; mindet elbírja. Tökéletes biztonsággal építhetnek rá. Krisztus „megpróbált kő”. Azokat, akik Őbenne bíznak, soha nem hagyja cserben. Kiállott minden próbát. Elhordozta Ádám bűnének terhét és utódainak bűnét is, és a gonosz hatalmai fölött több mint győztesen került ki. Hordozta azokat a terheket, amelyeket minden bűnbánó bűnös reá vetett. Krisztusban a bűnös szív megkönnyebbülést talált. Ő a biztos alap. Mindazok, akik Őt teszik támaszukká, teljes biztonságban nyugszanak.

> “In Isaiah’s prophecy, Christ is declared to be both a sure foundation and a stone of stumbling. The apostle Peter, writing by inspiration of the Holy Spirit, clearly shows to whom Christ is a foundation stone, and to whom a rock of offense:

> Ézsaiás próféciájában Krisztus egyaránt biztos alapnak és botránkozás kövének nyilváníttatik. Péter apostol, a Szentlélek ihletése alatt írva, világosan megmutatja, hogy kik számára Krisztus alapkő, és kik számára megütközés sziklája:

> “‘If so be ye have tasted that the Lord is gracious. To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the Scripture, Behold, I lay in Sion a chief cornerstone, elect, precious: and he that believeth on Him shall not be confounded. Unto you therefore which believe He is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, and a stone of stumbling, and a rock of offense, even to them which stumble at the word, being disobedient.’ 1 Peter 2:3–8.

> „Ha ugyan megízleltétek, hogy kegyelmes az Úr. Akihez járulva, mint élő kőhöz, amelyet az emberek ugyan megvetettek, de Isten előtt kiválasztott és drága, ti magatok is, mint élő kövek, épüljetek fel lelki házzá, szent papsággá, hogy lelki áldozatokkal áldozzatok, amelyek Jézus Krisztus által kedvesek Istennek. Azért van meg az Írásban is: Íme, leteszek Sionban egy szegletkövet, kiválasztottat, drágát; és aki hisz Őbenne, semmiképpen meg nem szégyenül. Nektek azért, akik hisztek, drága Ő; az engedetleneknek pedig: a kő, amelyet az építők megvetettek, az lett a szeglet fejévé, megütközés kövévé és botránkozás sziklájává azoknak, akik az igében megbotránkoznak, mivel engedetlenek.” 1 Péter 2:3–8.

> “To those who believe, Christ is the sure foundation. These are they who fall upon the Rock and are broken. Submission to Christ and faith in Him are here represented. To fall upon the Rock and be broken is to give up our self-righteousness and to go to Christ with the humility of a child, repenting of our transgressions, and believing in His forgiving love. And so also it is by faith and obedience that we build on Christ as our foundation.

> „Azok számára, akik hisznek, Krisztus a biztos fundamentum. Ők azok, akik a Kősziklára esnek, és összetöretnek. Itt a Krisztus iránti alárendelődés és a Benne való hit van bemutatva. A Kősziklára esni és összetöretni azt jelenti, hogy feladjuk önigazultságunkat, és gyermeki alázattal megyünk Krisztushoz, megbánva vétkeinket, és hívén az Ő megbocsátó szeretetében. És ugyanígy hit és engedelmesség által építünk Krisztusra mint fundamentumunkra.”

> “Upon this living stone, Jews and Gentiles alike may build. This is the only foundation upon which we may securely build. It is broad enough for all, and strong enough to sustain the weight and burden of the whole world. And by connection with Christ, the living stone, all who build upon this foundation become living stones. Many persons are by their own endeavors hewn, polished, and beautified; but they cannot become ‘living stones,’ because they are not connected with Christ. Without this connection, no man can be saved. Without the life of Christ in us, we cannot withstand the storms of temptation. Our eternal safety depends upon our building upon the sure foundation. Multitudes are today building upon foundations that have not been tested. When the rain falls, and the tempest rages, and the floods come, their house will fall, because it is not founded upon the eternal Rock, the chief cornerstone Christ Jesus.

> „Erre az élő kőre zsidók és pogányok egyaránt építhetnek. Ez az egyetlen alap, amelyre biztonsággal építhetünk. Elég széles mindenki számára, és elég erős ahhoz, hogy az egész világ súlyát és terhét hordozza. A Krisztussal, az élő Kővel való kapcsolat által pedig mindazok, akik erre az alapra építenek, élő kövekké lesznek. Sokakat saját erőfeszítéseik faragnak, csiszolnak és díszítenek; de nem válhatnak „élő kövekké”, mert nincsenek kapcsolatban Krisztussal. E kapcsolat nélkül senki sem üdvözülhet. Krisztus élete nélkül bennünk nem állhatunk ellen a kísértés viharának. Örök biztonságunk attól függ, hogy a biztos alapra építünk-e. Ma sokaságok olyan alapokra építenek, amelyek még nem állták ki a próbát. Amikor majd esik az eső, tombol a vihar, és áradnak a vizek, házuk összeomlik, mert nem az örökkévaló Kősziklára, Krisztus Jézusra, a fő szegletkőre alapozódott.”

> “‘To them which stumble at the word, being disobedient,’ Christ is a rock of offense. But ‘the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner.’ Like the rejected stone, Christ in His earthly mission had borne neglect and abuse. He was ‘despised and rejected of men; a man of sorrows, and acquainted with grief: … He was despised, and we esteemed Him not.’ Isaiah 53:3. But the time was near when He would be glorified. By the resurrection from the dead He would be declared ‘the Son of God with power.’ Romans 1:4. At His second coming He would be revealed as Lord of heaven and earth. Those who were now about to crucify Him would recognize His greatness. Before the universe the rejected stone would become the head of the corner.

> „Azoknak, akik megütköznek az igében, engedetlenek lévén”, Krisztus a botránkozás sziklája. Ám „amely követ az építők megvetettek, az lett a szeglet fejévé”. A megvetett kőhöz hasonlóan Krisztus is földi küldetése során elhanyagolást és bántalmazást szenvedett el. „Utált és az emberektől elhagyatott volt, fájdalmak férfia és betegség ismerője: … utált volt, és nem becsültük őt.” Ézsaiás 53:3. De közel volt az idő, amikor megdicsőül. A halálból való feltámadása által „Isten hatalmas Fiának” jelentetett ki. Róma 1:4. Második eljövetelekor mint menny és föld Ura fog megjelenni. Azok, akik most éppen keresztre feszíteni készültek Őt, fel fogják ismerni nagyságát. Az egész világegyetem előtt a megvetett kő a szeglet fejévé lesz.

> “And on ‘whomsoever it shall fall, it will grind him to powder.’ The people who rejected Christ were soon to see their city and their nation destroyed. Their glory would be broken, and scattered as the dust before the wind. And what was it that destroyed the Jews? It was the rock which, had they built upon it, would have been their security. It was the goodness of God despised, the righteousness spurned, the mercy slighted. Men set themselves in opposition to God, and all that would have been their salvation was turned to their destruction. All that God ordained unto life they found to be unto death. In the Jews’ crucifixion of Christ was involved the destruction of Jerusalem. The blood shed upon Calvary was the weight that sank them to ruin for this world and for the world to come. So it will be in the great final day, when judgment shall fall upon the rejecters of God’s grace. Christ, their rock of offense, will then appear to them as an avenging mountain. The glory of His countenance, which to the righteous is life, will be to the wicked a consuming fire. Because of love rejected, grace despised, the sinner will be destroyed.

> „És akire ráesik, szétmorzsolja azt.” Azoknak, akik elvetették Krisztust, hamarosan meg kellett látniuk városuk és nemzetük pusztulását. Dicsőségük összetöretett, és szétszóratott, mint a por a szél előtt. És mi volt az, ami elpusztította a zsidókat? Az a kőszikla, amely, ha arra építettek volna, biztonságuk lett volna. Az Isten jósága, amelyet megvetettek, az igazságosság, amelyet visszautasítottak, az irgalom, amelyet semmibe vettek. Az emberek szembehelyezkedtek Istennel, és mindaz, ami üdvösségük lett volna, romlásukká lett. Mindaz, amit Isten életre rendelt, halállá lett számukra. Abban, hogy a zsidók megfeszítették Krisztust, benne foglaltatott Jeruzsálem pusztulása. A Kálvárián kiontott vér volt az a teher, amely romlásba süllyesztette őket erre a világra és az eljövendő világra nézve. Így lesz ez ama nagy végső napon is, amikor ítélet sújtja majd Isten kegyelmének elvetőit. Krisztus, az ő megütközésük kősziklája, akkor bosszúálló hegyként jelenik meg előttük. Orcájának dicsősége, amely az igazaknak élet, a gonoszoknak megemésztő tűz lesz. Az elutasított szeretet, a megvetett kegyelem miatt a bűnös elvész.”

> “By many illustrations and repeated warnings, Jesus showed what would be the result to the Jews of rejecting the Son of God. In these words He was addressing all in every age who refuse to receive Him as their Redeemer. Every warning is for them. The desecrated temple, the disobedient son, the false husbandmen, the contemptuous builders, have their counterpart in the experience of every sinner. Unless he repent, the doom which they foreshadowed will be his.” Desire of Ages, 597–600.

> „Számos szemléltetéssel és ismételt figyelmeztetéssel Jézus megmutatta, mi lesz annak következménye a zsidók számára, hogy elutasították Isten Fiát. E szavaival minden korban mindazokhoz szólt, akik nem hajlandók Őt Megváltójukként elfogadni. Minden figyelmeztetés nekik szól. A megszentségtelenített templomnak, az engedetlen fiúnak, a hamis szőlőműveseknek, a megvető építőknek megvan a maga megfelelője minden bűnös tapasztalatában. Ha nem tér meg, az a végzet lesz az övé, amelyet ezek előre jeleztek.” Jézus élete, 597–600.

We will continue this in the next article.

Ezt a következő cikkben folytatjuk.

Back to Articles