Article

# Elijah - Number Six

Illés – Hatodik szám

Ten Tests

Tíz próba

Author

Jeff Pippenger

Published

October 5, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

We have been addressing the symbolism of Elijah and are now using the histories of Mount Carmel and Mount Sinai to illustrate a progressive testing process for the horn of Protestantism and a progressive political development for the horn of Republicanism that parallels the horn of Protestantism.

Illés jelképrendszerét vizsgáltuk, és most a Kármel-hegy és a Sínai-hegy történeteit használjuk fel arra, hogy szemléltessük a protestantizmus szarva számára egy fokozatos próbatételi folyamatot, valamint a republikánus szarv számára egy fokozatos politikai fejlődést, amely párhuzamban áll a protestantizmus szarvával.

The last article was working through the rebellion of Numbers chapter thirteen and fourteen which identifies the tenth and final test for ancient Israel after their crossing of the Red Sea. The history aligns with the beginning movement of Millerite history, but also with the history of God’s ending movement. The work of all three angels of Revelation fourteen is accomplished by a movement at the beginning and a movement at the end.

Az előző cikk a 4Mózes tizenharmadik és tizennegyedik fejezetében leírt lázadást tárgyalta, amely az ókori Izráel tizedik és egyben utolsó próbatételét azonosítja a Vörös-tengeren való átkelésük után. Ez a történet összhangban áll a millerita történelem kezdeti mozgalmával, de Isten végidei mozgalmának történetével is. A Jelenések könyve tizennegyedik fejezetének mindhárom angyalára bízott munka egy kezdeti és egy befejező mozgalom által valósul meg.

> “The angel who unites in the proclamation of the third angel’s message is to lighten the whole earth with his glory. A work of world-wide extent and unwonted power is here foretold. The advent movement of 1840–44 was a glorious manifestation of the power of God; the first angel’s message was carried to every missionary station in the world, and in some countries there was the greatest religious interest which has been witnessed in any land since the Reformation of the sixteenth century; but these are to be exceeded by the mighty movement under the last warning of the third angel.” The Great Controversy, 611.

> „Az az angyal, aki egyesül a harmadik angyal üzenetének hirdetésében, be fogja világítani az egész földet dicsőségével. Itt világszéles kiterjedésű és rendkívüli erejű mű van megjövendölve. Az 1840–44-es adventmozgalom Isten hatalmának dicsőséges megnyilvánulása volt; az első angyal üzenete eljutott a világ minden misszióállomására, és némely országokban a tizenhatodik századi reformáció óta nem tapasztalt legnagyobb vallási érdeklődés mutatkozott, amelyet azonban felül fog múlni a harmadik angyal utolsó figyelmeztetése alatti hatalmas mozgalom.” A nagy küzdelem, 611.

Between the history of the beginning movement and the ending movement, we find the history of the church of Laodicea. The angel that lightens the earth with its glory is clearly identified as a movement, not a church.

A kezdeti mozgalom és a befejező mozgalom története között Laodicea egyházának történetét találjuk. A földet dicsőségével beragyogó angyal világosan mozgalomként azonosíttatik, nem pedig egyházként.

> “Of Babylon, at the time brought to view in this prophecy, it is declared: ‘Her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities.’ Revelation 18:5. She has filled up the measure of her guilt, and destruction is about to fall upon her. But God still has a people in Babylon; and before the visitation of His judgments these faithful ones must be called out, that they partake not of her sins and ‘receive not of her plagues.’ Hence the movement symbolized by the angel coming down from heaven, lightening the earth with his glory and crying mightily with a strong voice, announcing the sins of Babylon. In connection with his message the call is heard: ‘Come out of her, My people.’ These announcements, uniting with the third angel’s message, constitute the final warning to be given to the inhabitants of the earth.” The Great Controversy, 604.

> „Babilonról, abban az időben, amely e próféciában tárul elénk, ez a kijelentés hangzik: »Bűnei az égig hatottak, és Isten megemlékezett gonoszságairól.« Jelenések 18:5. Betöltötte bűnének mértékét, és a pusztulás éppen rázuhanóban van. De Istennek még mindig van népe Babilonban; és ítéleteinek meglátogatása előtt e hűségeseket ki kell hívni onnan, hogy ne legyenek részesek bűneiben, és »ne kapjanak csapásaiból«. Ezt jelképezi az a mozgalom, amelyet az angyal szimbolizál, aki leszáll a mennyből, megvilágítja a földet dicsőségével, és hatalmas szóval kiált, Babilon bűneit hirdetve. Üzenetével kapcsolatban hangzik a hívás: »Fussatok ki belőle, én népem!« Ezek a kijelentések, a harmadik angyal üzenetével egyesülve, alkotják a végső figyelmeztetést, amelyet a föld lakóinak kell adni.” A nagy küzdelem, 604.

All the prophets agree with one another and they all identify more specifically “the last days,” than they identify the days in which the prophecies were proclaimed. As an example of this phenomenon the angel of Revelation eighteen, was and is typified by the angel of Revelation ten. Both lighten the earth with its glory when it descends. Sister White identifies the first angel in the book Early Writings.

Valamennyi próféta egyetért egymással, és mindannyian pontosabban azonosítják „az utolsó napokat”, mint azokat a napokat, amelyekben a próféciák elhangzottak. E jelenség példájaként a Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének angyalát a Jelenések könyve tizedik fejezetének angyala előképezte, és előképezi. Mindkettő dicsőségével beragyogja a földet, amikor alászáll. White testvérnő az első angyalt az Early Writings című könyvben azonosítja.

> “Jesus commissioned a mighty angel to descend and warn the inhabitants of the earth to prepare for His second appearing. As the angel left the presence of Jesus in heaven, an exceedingly bright and glorious light went before him. I was told that his mission was to lighten the earth with his glory and warn man of the coming wrath of God.” Early Writings, 245.

> „Jézus egy hatalmas angyalt bízott meg azzal, hogy alászálljon, és figyelmeztesse a föld lakóit: készüljenek fel az Ő második megjelenésére. Amint az angyal elhagyta Jézus jelenlétét a mennyben, rendkívül fényes és dicsőséges világosság haladt előtte. Azt mondatott nekem, hogy küldetése az, hogy dicsőségével beragyogja a földet, és figyelmeztesse az embert Isten eljövendő haragjára.” Early Writings, 245.

That angel of Revelation eighteen descended on September 11, 2001. It had been typified by the angel that descended on August 11, 1840. In Isaiah chapter six, Isaiah is shown the temple in heaven and God’s glory. In verse three of chapter six it identifies that the whole earth is full of God’s glory. That happens when the angel of Revelation eighteen descends.

A Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének ama angyala 2001. szeptember 11-én szállt alá. Előképe az az angyal volt, amely 1840. augusztus 11-én szállt alá. Ézsaiás könyvének hatodik fejezetében Ézsaiásnak bemutattatik a mennyei templom és Isten dicsősége. A hatodik fejezet harmadik verse kijelenti, hogy az egész föld telve van Isten dicsőségével. Ez akkor történik meg, amikor a Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének angyala alászáll.

> And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. Revelation 18:1.

> És ezek után láttam, hogy egy másik angyal száll alá a mennyből, nagy hatalommal; és a föld megvilágosodott az ő dicsőségétől. Jelenések 18:1.

Verse three of Isaiah six identifies the same history.

Ézsaiás hatodik fejezetének harmadik verse ugyanezt a történetet azonosítja.

> And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. Isaiah 6:3.

> És kiáltott az egyik a másiknak, és ezt mondta: Szent, szent, szent a seregek Ura; teljes mind az egész föld az ő dicsőségével. Ézsaiás 6:3.

Sister White brings Isaiah’s vision of the sanctuary together with the movement of Revelation eighteen.

White testvér összekapcsolja Ézsaiásnak a szentélyről adott látomását a Jelenések tizennyolcadik fejezetének mozgalmával.

> “The seraphim before the throne are so filled with reverential awe in beholding the glory of God that they do not for an instant look upon themselves with self-complacency, or in admiration of themselves or one another. Their praise and glory are for the Lord of Hosts, who is high and lifted up, and the glory of whose train fills the temple. As they see the future, when the whole earth shall be filled with his glory, the triumphant song of praise is echoed from one to another in melodious chant, ‘Holy, holy, holy, is the Lord of Hosts.’ They are fully satisfied to glorify God; and in his presence, beneath his smile of approbation, they wish for nothing more. In bearing his image, in doing his service and worshiping him, their highest ambition is fully reached.

> „A trón előtt álló szeráfok olyannyira betelnek tiszteletteljes félelemmel, amikor Isten dicsőségét szemlélik, hogy egyetlen pillanatra sem tekintenek önmagukra önelégültséggel, sem önmaguk, sem egymás csodálatával. Dicséretük és dicsőségük a Seregek Uráé, aki magasan fenn van és felmagasztaltatott, és akinek palástja betölti a templomot. Amint látják a jövőt, amikor az egész föld betelik az ő dicsőségével, a diadalmas dicséret éneke zeng felelgetve egyiktől a másikig e dallamos énekben: »Szent, szent, szent a Seregek Ura.« Teljesen megelégszenek azzal, hogy Istent dicsőítsék; és az ő jelenlétében, helyeslésének mosolya alatt semmi többre nem vágynak. Az ő képmásának hordozásában, szolgálatának végzésében és imádásában legmagasabb törekvésük teljesen beteljesedik.”

> “The vision given to Isaiah represents the condition of God’s people in the last days.” Review and Herald, December 22, 1896.

> „Az Ésaiásnak adott látomás Isten népének állapotát ábrázolja az utolsó napokban.” Review and Herald, 1896. december 22.

John in Revelation chapter ten and also in chapter eighteen, and with Isaiah in chapter six and including the commentary of Sister White, place all these illustrations of the earth being lightened with God’s glory at the same point in history. The whole earth witnessed the events that took place on September 11, 2001. The progressive history of the Millerite movement that concluded in 1863, typified the history when the mighty angel of Revelation eighteen descends with the history associated with the angel that descended in Revelation chapter ten. With these opening premises in place, we will return to the testing process represented in Numbers chapter fourteen. After Moses interceded for the rebels that wished to return to Egypt and stone Joshua and Caleb, God accepts Moses’ intercession.

János a Jelenések könyvének tizedik fejezetében, valamint a tizennyolcadik fejezetben, továbbá Ésaiással a hatodik fejezetben, beleértve White testvérnő magyarázatát is, mindezeket a szemléltetéseket — amelyek szerint a föld Isten dicsőségével világosíttatik meg — a történelem ugyanazon pontjára helyezik. Az egész föld tanúja volt a 2001. szeptember 11-én bekövetkezett eseményeknek. A millerita mozgalom fokozatos története, amely 1863-ban zárult le, előképezte azt a történelmet, amikor a Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének hatalmas angyala alászáll azzal a történelemmel együtt, amely a Jelenések könyve tizedik fejezetében alászálló angyalhoz kapcsolódik. Miután ezeket a bevezető előfeltevéseket lefektettük, visszatérünk a próbára tétel folyamatához, amelyet a Számok könyve tizennegyedik fejezete szemléltet. Miután Mózes közbenjárt azokért a lázadókért, akik vissza akartak térni Egyiptomba, és meg akarták kövezni Józsuét és Kálebet, Isten elfogadja Mózes közbenjárását.

> And the Lord said, I have pardoned according to thy word: But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. Numbers 14:20–24.

> És monda az Úr: Megbocsátottam a te beszéded szerint; de amint igazán élek én, az egész föld betelik az Úr dicsőségével. Mert mindazok a férfiak, akik látták az én dicsőségemet és csodáimat, amelyeket Egyiptomban és a pusztában cselekedtem, és immár tízszer kísértettek engem, és nem hallgattak szómra: bizony nem látják meg azt a földet, amely felől megesküdtem atyáiknak, és senki azok közül, akik bosszantottak engem, nem látja meg azt. De szolgámat, Kálebet, mivel más szellem volt vele, és teljesen követett engem, beviszem arra a földre, amelyre bement; és az ő magva birtokba veszi azt. 4Mózes 14:20–24.

The history represented here in Numbers fourteen is the final test for ancient Israel and their failure secured for them death in the wilderness over the following forty years. The history is directly associated with Revelation eighteen for God there proclaimed that “as truly as” God lives “all the earth shall be filled with the glory of the Lord.” It’s a very strong statement that God places in this historical record, and in so doing He emphasizes that the history represented in Numbers chapters thirteen and fourteen, pointed forward to the mighty movement of the angel of Revelation eighteen. Because Revelation eighteen is the end of the remnant people of God, the beginning of the remnant people of God is also illustrated in the passage we are considering in the book of Numbers.

A Negyedik Mózes könyvének tizennegyedik fejezetében itt bemutatott történet az ősi Izráel számára a végső próba volt, és kudarcuk azt eredményezte számukra, hogy a következő negyven év során a pusztában haltak meg. E történet közvetlen kapcsolatban áll a Jelenések tizennyolcadik fejezetével, mert ott Isten kijelentette, hogy „amint igaz, hogy én élek”, „az Úr dicsőségével telik meg az egész föld”. Ez igen határozott kijelentés, amelyet Isten ebben a történeti feljegyzésben elhelyez, és ezáltal hangsúlyozza, hogy a Negyedik Mózes könyve tizenharmadik és tizennegyedik fejezetében bemutatott történet előre mutatott a Jelenések tizennyolcadik fejezetének angyala hatalmas mozgalmára. Mivel a Jelenések tizennyolcadik fejezete Isten maradék népének végét ábrázolja, ezért Isten maradék népének kezdete is szemléltetve van abban a szakaszban, amelyet most a Negyedik Mózes könyvében vizsgálunk.

On August 11, 1840, at the fulfillment of a prophecy of Islam of the second woe, the former chosen covenant people were tested by the message of Elijah that had just been proven to be correct.

1840. augusztus 11-én, az iszlámra vonatkozó második jaj próféciájának beteljesedésekor, az egykor kiválasztott szövetségi nép megpróbáltatott Illés azon üzenete által, amely éppen akkor bizonyult helyesnek.

On September 11, 2001, at the fulfillment of a prophecy of Islam of the third woe, the former chosen covenant people marked the beginning of the judgment of the living as the message of Elijah that had just been proven to be correct.

2001. szeptember 11-én, az iszlám harmadik jajára vonatkozó prófécia beteljesedésekor, az egykori választott szövetséges nép úgy jelölte meg az élők ítéletének kezdetét, mint Illés üzenetét, amely éppen akkor bizonyult helyesnek.

The Elijah message of the Millerite history was set within the context of prophetic time. The Elijah message on September 11, 2001 was set within the context of the repetition of history. September 11, 2001 repeated the history of August 11, 1840 for both dates represent a fulfillment of a prophecy of Islam, and both mark the descent of the angel, that Sister White said is “no less a personage than Jesus Christ.” Though Sister White never says the angel of Revelation eighteen “was no less a personage than Jesus Christ” as she does of the angel of Revelation ten, the angel of Revelation eighteen lightens the earth with “his” glory, and the Scriptures are clear that it is the glory of Jesus Christ that lightens the earth.

A millerita történelem Illés-üzenete a prófétai idő összefüggésébe volt helyezve. A 2001. szeptember 11-i Illés-üzenet a történelem megismétlődésének összefüggésébe volt helyezve. 2001. szeptember 11. megismételte 1840. augusztus 11-ének történetét, mert mindkét dátum az iszlámra vonatkozó prófécia beteljesedését jelenti, és mindkettő az angyal alászállását jelöli, akiről White testvérnő azt mondta, hogy „nem kisebb személy, mint Jézus Krisztus.” Noha White testvérnő soha nem mondja a Jelenések tizennyolcadik fejezetének angyaláról, hogy „nem kisebb személy, mint Jézus Krisztus”, miként a Jelenések tizedik fejezetének angyaláról mondja, a Jelenések tizennyolcadik fejezetének angyala „az ő” dicsőségével beragyogja a földet, és az Írások világosan tanítják, hogy Jézus Krisztus dicsősége az, amely beragyogja a földet.

The instrument of judgment that brought about the test of the Protestants in the beginning was the Millerite movement as represented by Elijah. The instrument of judgment that brings about the test of Seventh-day Adventism at the end is the Elijah movement as represented by the one hundred and forty-four thousand. The symbol of Elijah has more than one meaning, and though he represents Miller and the Millerite movement, he also represents the one hundred and forty-four thousand.

Az ítélet eszköze, amely kezdetben előidézte a protestánsok próbáját, a Millerita mozgalom volt, Illés által jelképezve. Az ítélet eszköze, amely a vég idején előidézi a Hetednapi Adventizmus próbáját, az Illés-mozgalom, amelyet a száznegyvennégyezer képvisel. Illés jelképe egynél több jelentéssel bír, és noha Millert és a Millerita mozgalmat jelképezi, egyúttal a száznegyvennégyezret is jelképezi.

> “Moses upon the mount of transfiguration was a witness to Christ’s victory over sin and death. He represented those who shall come forth from the grave at the resurrection of the just. Elijah, who had been translated to heaven without seeing death, represented those who will be living upon the earth at Christ’s second coming, and who will be ‘changed, in a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump;’ when ‘this mortal must put on immortality,’ and ‘this corruptible must put on incorruption.’ 1 Corinthians 15:51-53. Jesus was clothed with the light of heaven, as He will appear when He shall come ‘the second time without sin unto salvation.’ For He will come ‘in the glory of His Father with the holy angels.’ Hebrews 9:28; Mark 8:38. The Saviour’s promise to the disciples was now fulfilled. Upon the mount the future kingdom of glory was represented in miniature,—Christ the King, Moses a representative of the risen saints, and Elijah of the translated ones.” The Desire of Ages, 412.

> „Mózes a megdicsőülés hegyén tanúja volt Krisztus bűn és halál felett aratott győzelmének. Azokat jelképezte, akik az igazak feltámadásakor előjönnek a sírból. Illés, aki anélkül ragadtatott a mennybe, hogy meglátta volna a halált, azokat jelképezte, akik Krisztus második eljövetelekor élve lesznek a földön, és akik „egy szempillantásban, egy pillanat alatt, az utolsó trombitaszóra” elváltoznak; amikor „e halandónak halhatatlanságot kell öltenie”, és „e romlandónak romolhatatlanságot kell öltenie”. 1 Corinthians 15:51-53. Jézus a menny világosságába volt öltözve, miként meg fog jelenni, amikor „másodszor, bűn nélkül, az üdvösségükre” eljön. Mert el fog jönni „az Ő Atyjának dicsőségében a szent angyalokkal”. Hebrews 9:28; Mark 8:38. A Megváltó tanítványoknak tett ígérete ekkor teljesedett be. A hegyen a dicsőség jövendő országa kicsiben ábrázoltatott,—Krisztus, a Király; Mózes, a feltámadott szentek képviselője; és Illés, az elragadtatottak képviselője.” The Desire of Ages, 412.

The covenant people that are passed by are the majority of ten to two. Many are called, but few are chosen. The failure of the tenth test was based upon whether the evil report, or the good report of the Promised Land was rejected or accepted. Thus, the history here illustrated demonstrates that victory or defeat in the progressive testing history is premised upon a choice of two methodologies that interpret the same information.

Az elhagyott szövetséges nép többségben volt: tíz a kettőhöz. Sokan vannak az elhívottak, de kevesen a választottak. A tizedik próba kudarcának alapja az volt, hogy az Ígéret Földjéről szóló gonosz híradást vagy a jó híradást vetették-e el, illetve fogadták el. Ennélfogva az itt szemléltetett történelem azt bizonyítja, hogy a győzelem vagy vereség a fokozatos próbatételi történelemben két olyan módszertan közötti választáson alapul, amelyek ugyanazt az információt értelmezik.

All twelve spies saw the Promised Land, but two different conclusions were drawn concerning what the Promised Land represented. One report was motivated by human fear the other by faith. One manifested a desire to reject the leading of God and return to Egyptian slavery and the other report manifested a desire to trust the leading of God and move forward into the Promised Land.

Mind a tizenkét kém meglátta az Ígéret Földjét, ám két eltérő következtetés született arra nézve, hogy mit képvisel az Ígéret Földje. Az egyik jelentést emberi félelem indította, a másikat hit. Az egyik Isten vezetésének elutasítására és az egyiptomi szolgaságba való visszatérésre irányuló vágyat nyilvánított ki, a másik pedig Isten vezetésébe vetett bizalomnak és az Ígéret Földje felé való előrehaladásnak a vágyát nyilvánította ki.

In the Millerite movement, the majority also chose to return to the bondage of Babylon and become her daughters, and this was the manifestation of their decision to reject the prophetic message of the first angel. The faithful Millerites chose to follow the prophetic message of the first angel, even after the apparent failure at the first disappointment in the spring of 1844. The history of Numbers sets forth two different “reports” of the twelve spies, representing two different analyses of the same prophetic message. In 1863, Laodicean Adventism did not accept a prophetic message, they rejected a formerly established prophetic message. In 1863, Laodicean Adventism returned to and accepted the biblical methodology that opposed William Miller throughout his ministry. Those that rejected the prophetic message and desired to return to bondage were typified by the rebels of Numbers fourteen, who ultimately died in the wilderness.

A millerita mozgalomban a többség szintén úgy döntött, hogy visszatér Babilon szolgaságába, és annak leányaivá lesz; ez pedig annak a döntésüknek a megnyilatkozása volt, hogy elutasítják az első angyal prófétai üzenetét. A hűséges milleriták úgy döntöttek, hogy követik az első angyal prófétai üzenetét, még az 1844 tavaszán bekövetkezett első csalódás látszólagos kudarca után is. A Számok könyvének története a tizenkét kém két különböző „jelentését” tárja elénk, amelyek ugyanannak a prófétai üzenetnek két különböző elemzését jelképezik. 1863-ban a laodiceai adventizmus nem fogadott el egy prófétai üzenetet; egy korábban már megalapozott prófétai üzenetet utasított el. 1863-ban a laodiceai adventizmus visszatért ahhoz a bibliai módszertanhoz, és azt fogadta el, amely egész szolgálata során William Miller ellen állt. Azokat, akik elutasították a prófétai üzenetet, és vissza kívántak térni a szolgaságba, a Számok tizennegyedik fejezetének lázadói előképezték, akik végül a pusztában haltak meg.

The number ten, when considered as a symbol, as with all symbols has more than one meaning. Its symbolic meaning must be understood by the context of the passage where it is located. “Ten” as a symbol can represent persecution. It can represent a test. It can represent the ten-fold union of the kings of Europe, the northern tribes of Israel and the United Nations. In the church of Smyrna God’s people were to have tribulation for ten days.

A tízes szám, amikor jelképként tekintünk rá, mint minden jelképnek, egynél több jelentéssel bír. Jelképes jelentését annak az igerésznek a szövegösszefüggése alapján kell megérteni, amelyben előfordul. A „tíz” mint jelkép jelentheti az üldöztetést. Jelenthet próbát. Jelentheti Európa királyainak, Izráel északi törzseinek és az Egyesült Nemzetek Szervezetének tízszeres szövetségét. A szmirnai gyülekezetben Isten népének tíz napig tartó nyomorúsága volt rendelve.

> Fear none of those things which thou shalt suffer: behold, the devil shall cast some of you into prison, that ye may be tried; and ye shall have tribulation ten days: be thou faithful unto death, and I will give thee a crown of life. Revelation 2:10.

> Semmit se félj attól, amiket szenvedned kell: íme, az ördög némelyeket közületek börtönbe fog vetni, hogy megpróbáltassatok; és tíz napig nyomorúságotok lesz: légy hű mindhalálig, és néked adom az élet koronáját. Jelenések 2:10.

The historians point to the persecution carried out by Diocletian in the history of Smyrna, for that being the most severe persecution of Smyrna’s history, and it lasted ten years. Other historians identify ten different persecutions in the history of Smyrna. Either way, they were carried out by Imperial Rome, which in Daniel seven is represented by ten horns. Those ten kings were the kings, typified by Ahab who committed fornication with the papacy, and were the tool of persecution the papacy used to accomplish the slaughter during the Dark Ages. “Ten” represents the state power that accomplishes the persecution for Jezebel. In Daniel chapter one “ten” symbolizes a testing period.

A történészek a szmirnai történelemben Diocletianus által végrehajtott üldözésre mutatnak rá, mivel ez volt Szmirna történetének legsúlyosabb üldözése, és tíz évig tartott. Más történészek tíz különböző üldözést azonosítanak Szmirna történetében. Akárhogy is, ezeket a császári Róma hajtotta végre, amelyet Dániel hetedik fejezetében tíz szarv jelképez. Az a tíz király azok a királyok voltak, akiket Akháb előképezett, aki paráznaságot követett el a pápasággal, és ők voltak az üldözés eszközei, amelyeket a pápaság a sötét középkor idején véghezvitt öldöklés megvalósítására használt. A „tíz” azt az államhatalmat jelképezi, amely Jezabel számára végrehajtja az üldözést. Dániel első fejezetében a „tíz” a próbatétel időszakát jelképezi.

> Prove thy servants, I beseech thee, ten days; and let them give us pulse to eat, and water to drink. Then let our countenances be looked upon before thee, and the countenance of the children that eat of the portion of the king’s meat: and as thou seest, deal with thy servants. So he consented to them in this matter, and proved them ten days. And at the end of ten days their countenances appeared fairer and fatter in flesh than all the children which did eat the portion of the king’s meat. Daniel 1:12–15.

> Kérlek, tedd próbára szolgáidat tíz napig; adjanak nekünk hüvelyeseket eledelül és vizet italul. Azután tekintsd meg a mi ábrázatunkat előtted, és azoknak az ifjaknak ábrázatát, akik a király ételéből esznek; és amint látod, úgy cselekedj szolgáiddal. Beleegyezett tehát ebbe a dologba, és tíz napig próbára tette őket. Tíz nap elteltével ábrázatuk szebbnek mutatkozott, és testük kövérebb volt minden ifjúnál, akik a király ételéből ettek. Dániel 1:12–15.

In Numbers fourteen ancient Israel had provoked God ten times, representing ten tests over a period of time.

A Negyedik könyvében, a 14. fejezetben, az ősi Izráel tíz alkalommal ingerelte haragra Istent, ami egy bizonyos időszakon át tartó tíz próbatételt jelképezett.

> But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice. Numbers 14:21, 22.

> De amint élek én, az egész föld betelik az Úr dicsőségével. Mivel mindazok az emberek, akik látták az én dicsőségemet és csodáimat, amelyeket Egyiptomban és a pusztában cselekedtem, és immár tízszer kísértettek engem, és nem hallgattak szómra. 4Mózes 14:21–22.

If you were to search the internet for the understanding of what specific rebellions represent the nine rebellions or failed tests from the deliverance at the Red Sea until the tenth test you will find a few variations of which of the failures of ancient Israel should be marked as one of those ten tests. I contend that the Red Sea deliverance that has been specifically identified as lining up with October 22, 1844, is the beginning of the ten tests, and therefore the place to begin counting the tests that arose from 1844 to 1863. There had been a progressive testing process that began in 1798 when the book of Daniel was unsealed, and that process covered the history of the first and second angel’s messages that concluded at the arrival of the third angel on October 22, 1844.

Ha az interneten keresné annak megértését, hogy mely meghatározott lázadások képviselik a Vörös-tengernél történt szabadulástól a tizedik próbatételig terjedő kilenc lázadást vagy sikertelen próbát, néhány eltéréssel találkozna abban a tekintetben, hogy az ősi Izráel mely kudarcait kell e tíz próba egyikeként megjelölni. Azt állítom, hogy a Vörös-tengernél történt szabadulás, amelyet kifejezetten 1844. október 22-ével azonosítottak, a tíz próba kezdete, és ezért ez az a pont, ahonnan el kell kezdeni számolni az 1844 és 1863 között bekövetkezett próbákat. Volt egy fokozatos próbára tevő folyamat, amely 1798-ban kezdődött, amikor Dániel könyve felnyittatott, és ez a folyamat magában foglalta az első és a második angyal üzenetének történetét, amely a harmadik angyal 1844. október 22-i eljövetelével zárult le.

> “In Minneapolis God gave precious gems of truth to His people in new settings. This light from heaven by some was rejected with all the stubbornness the Jews manifested in rejecting Christ, and there was much talk about standing by the old landmarks. But there was evidence they knew not what the old landmarks were. There was evidence and there was reasoning from the word that commended itself to the conscience; but the minds of men were fixed, sealed against the entrance of light, because they had decided it was a dangerous error removing the ‘old landmarks’ when it was not moving a peg of the old landmarks, but they had perverted ideas of what constituted the old landmarks.

> Minneapolisban Isten drága igazságdrágaköveket adott népének új összefüggésekben. E mennyei világosságot némelyek ugyanazzal a makacs ellenállással utasították el, amellyel a zsidók Krisztust elvetették, és sok szó esett arról, hogy meg kell maradni a régi határkövek mellett. Ám nyilvánvaló bizonyíték volt arra, hogy nem tudták, mik is a régi határkövek. Volt bizonyíték, és volt az Igéből vett érvelés, amely ajánlotta magát a lelkiismeretnek; de az emberek elméje rögzült, lepecsételtetett a világosság befogadása ellen, mert eldöntötték, hogy ez veszedelmes tévelygés, amely elmozdítja a „régi határköveket”, holott egyetlen cöveket sem mozdított el a régi határkövek közül, hanem nekik voltak elferdült elképzeléseik arról, mi alkotja a régi határköveket.

> “The passing of the time in 1844 was a period of great events, opening to our astonished eyes the cleansing of the sanctuary transpiring in heaven, and having decided relation to God’s people upon the earth, [also] the first and second angels’ messages and the third, unfurling the banner on which was inscribed, ‘The commandments of God and the faith of Jesus.’ One of the landmarks under this message was the temple of God, seen by His truth-loving people in heaven, and the ark containing the law of God. The light of the Sabbath of the fourth commandment flashed its strong rays in the pathway of the transgressors of God’s law. The nonimmortality of the wicked is an old landmark. I can call to mind nothing more that can come under the head of the old landmarks. All this cry about changing the old landmarks is all imaginary.” The 1888 Materials, 518.

> „Az idő betelése 1844-ben nagy jelentőségű események időszaka volt: megnyitotta ámuló szemünk előtt a mennyei szentély megtisztításának folyamatát, amely eldöntő kapcsolatban áll Isten földön élő népével; [valamint] az első és a második angyal üzenetét, továbbá a harmadikét, amely kibontotta azt a zászlót, amelyre ez volt felírva: „Isten parancsolatai és Jézus hite.” Ezen üzenet egyik határköve Isten temploma volt, amelyet az Ő igazságot szerető népe látott a mennyben, valamint a láda, amely Isten törvényét tartalmazza. A negyedik parancsolat szombatjának világossága erőteljes sugarait Isten törvényének áthágói ösvényére vetette. A gonoszok halhatatlanságának tagadása régi határkő. Nem jut eszembe semmi más, ami a régi határkövek közé tartozhatna. Mindez a kiáltás a régi határkövek megváltoztatásáról csupán képzelgés.” The 1888 Materials, 518.

On October 22, 1844 the third angel arrived with a message in his hand.

1844. október 22-én megérkezett a harmadik angyal, kezében egy üzenettel.

> “As the ministration of Jesus closed in the holy place, and He passed into the holiest, and stood before the ark containing the law of God, He sent another mighty angel with a third message to the world. A parchment was placed in the angel’s hand, and as he descended to the earth in power and majesty, he proclaimed a fearful warning, with the most terrible threatening ever borne to man.” Early Writings, 254.

> „Amikor Jézus szolgálata véget ért a szent helyen, és belépett a szentek szentjébe, majd megállt az Isten törvényét tartalmazó láda előtt, egy másik hatalmas angyalt küldött a világnak egy harmadik üzenettel. Egy tekercs adatott az angyal kezébe, és amint hatalommal és fenséggel alászállt a földre, félelmetes figyelmeztetést hirdetett, a valaha embernek adott legrettenetesebb fenyegetéssel.” Early Writings, 254.

On October 22, 1844 an angel descended with a parchment in his hand that God’s people were to eat. The “landmarks” doctrines that are then identified are to either be eaten and accepted or rejected and not eaten. When the third angel arrived with the parchment in his hand, the message within the parchment represented six testing truths. Those six tests were identified as the “passing of time,” representing the twenty-three hundred year prophecy; the judgment, represented as “the cleansing of the sanctuary”; the three angel’s messages; “the law of God”; “the Sabbath”; and the state of the dead as represented as the “nonimmortality of the soul.”

1844. október 22-én egy angyal szállt alá, kezében egy pergamennel, amelyet Isten népének meg kellett ennie. Az ekkor azonosított „jelzőoszlop” tanításokat vagy meg kell enni és el kell fogadni, vagy el kell utasítani és nem megenni. Amikor a harmadik angyal megérkezett, kezében a pergamennel, a pergamenben foglalt üzenet hat próbára tevő igazságot képviselt. E hat próba a következőként lett azonosítva: az „idő elmúlása”, amely a kétezer-háromszáz éves próféciát jelképezte; az ítélet, amely „a szentély megtisztításaként” jelent meg; a három angyal üzenetei; „Isten törvénye”; „a szombat”; valamint a halottak állapota, amelyet a „lélek halhatatlanságának hiánya” jelképezett.

Those six truths are of course interrelated, but they individually were identified as landmarks. Some may not wish to include the passing of time in this list, but obviously many rejected the truth that October 22, 1844 was a genuine fulfillment of prophecy. They failed that test, which of course prevented them from struggling with the tests that followed. God’s testing process has been repeatedly established as a progressive process that requires victory over the test you are first given, before you can be involved with the following test.

Az a hat igazság természetesen összefügg egymással, de egyenként is mérföldkövekként lettek azonosítva. Némelyek talán nem kívánják az idő elmúlását ebbe a felsorolásba foglalni, de nyilvánvaló, hogy sokan elutasították azt az igazságot, hogy 1844. október 22-e a prófécia valódi beteljesedése volt. E próbában elbuktak, ami természetesen megakadályozta őket abban, hogy a később következő próbákkal megküzdjenek. Isten próbára tevő folyamata ismételten olyan előrehaladó folyamatként nyert megerősítést, amely megköveteli az elsőként kapott próba feletti győzelmet, mielőtt az ember a következő próbával kapcsolatba kerülhet.

> “When we began to present the light on the Sabbath question, we had no clearly defined idea of the third angel’s message of Revelation 14:9–12. The burden of our testimony as we came before the people was that the great second advent movement was of God, that the first and second messages had gone forth, and that the third was to be given. We saw that the third message closed with the words: ‘Here is the patience of the saints: here are they that keep the commandments of God, and the faith of Jesus.’ And we as clearly saw as we now see that these prophetic words suggested a Sabbath reform; but as to what the worship of the beast mentioned in the message was, or what the image and the mark of the beast were, we had no defined position.

> „Amikor elkezdtük bemutatni a szombatkérdésre vonatkozó világosságot, még nem volt világosan meghatározott fogalmunk a harmadik angyal üzenetéről a Jelenések 14:9–12-ben. Bizonyságtételünk terhe, amikor a nép elé léptünk, az volt, hogy a nagy második adventmozgalom Istentől volt, hogy az első és a második üzenet elhangzott, és hogy a harmadikat kell hirdetni. Láttuk, hogy a harmadik üzenet e szavakkal zárul: „Itt van a szentek békességes tűrése: itt vannak, akik megtartják az Isten parancsolatait és a Jézus hitét.” És éppen olyan világosan láttuk akkor, mint ahogyan most látjuk, hogy ezek a prófétai szavak egy szombatreformot jeleztek; de arra nézve, hogy mi volt az üzenetben említett fenevad imádása, vagy hogy mi volt a fenevad képmása és bélyege, nem volt kialakult álláspontunk.”

> “God by His Holy Spirit let light shine forth upon His servants, and the subject gradually opened to their minds. It required much study and anxious care to search it out, link after link. By care, anxiety, and incessant labor has the work moved on until the great truths of our message, a clear, connected, perfect whole, have been given to the world.

> „Isten az Ő Szentlelke által világosságot ragyogtatott szolgáira, és a tárgy fokozatosan feltárult értelmük előtt. Sok tanulmányozásra és aggodalmas gondosságra volt szükség, hogy azt kikutassák, láncszemről láncszemre. Gondosság, aggodalom és szüntelen fáradozás által haladt előre a mű, mígnem üzenetünk nagy igazságai mint világos, összefüggő, tökéletes egész adattak a világnak.”

> “I have already spoken of my acquaintance with Elder Bates. I found him to be a true Christian gentleman, courteous and kind. He treated me as tenderly as though I were his own child. The first time he heard me speak, he manifested deep interest. After I had ceased speaking, he arose and said: ‘I am a doubting Thomas. I do not believe in visions. But if I could believe that the testimony the sister has related tonight was indeed the voice of God to us, I should be the happiest man alive. My heart is deeply moved. I believe the speaker to be sincere, but cannot explain in regard to her being shown the wonderful things she has related to us.’

> „Már szóltam Bates elderrel való ismeretségemről. Igaz keresztény úriembernek ismertem meg, udvariasnak és kedvesnek. Oly gyöngéden bánt velem, mintha a saját gyermeke volnék. Amikor először hallott engem beszélni, mély érdeklődést tanúsított. Miután befejeztem beszédemet, felállt, és ezt mondta: »Én hitetlen Tamás vagyok. Nem hiszek a látomásokban. De ha el tudnám hinni, hogy a bizonyságtétel, amelyet a testvérnő ma este elmondott, valóban Isten szava hozzánk, én volnék a legboldogabb ember a földön. Szívem mélységesen megindult. Hiszem, hogy a szóló őszinte, de nem tudom megmagyarázni, miként mutathatták meg neki azokat a csodálatos dolgokat, amelyeket nekünk elbeszélt.«”

> “A few months after my marriage, I attended, with my husband, a Conference at Topsham, Maine, at which Elder Bates was present. He did not then fully believe that my visions were of God. That meeting was a season of much interest. The Spirit of God rested upon me; I was wrapped in a vision of God’s glory, and for the first time had a view of other planets. After I came out of vision, I related what I had seen. Elder B. then asked if I had studied astronomy. I told him I had no recollection of ever looking into an astronomy. Said he: ‘This is of the Lord.’ I never before saw him so free and happy. His countenance shone with the light of heaven, and he exhorted the church with power.” Testimonies, volume 1, 78–80.

> „Néhány hónappal a házasságom után férjemmel együtt részt vettem egy konferencián Topshamben, Maine államban, amelyen Bates vén is jelen volt. Akkor még nem hitte teljesen, hogy látomásaim Istentől vannak. Az az összejövetel nagy érdeklődés ideje volt. Isten Lelke megnyugodott rajtam; Isten dicsőségének látomása ragadott el, és első ízben nyertem betekintést más bolygókba. Miután kijöttem a látomásból, elmondtam, amit láttam. Ekkor B. vén megkérdezte, tanulmányoztam-e a csillagászatot. Azt feleltem neki, hogy nem emlékszem arra, hogy valaha is betekintettem volna valamely csillagászati műbe. Ő pedig így szólt: „Ez az Úrtól van.” Soha azelőtt nem láttam őt ennyire felszabadultnak és boldognak. Arca a menny világosságától ragyogott, és erővel intette a gyülekezetet.” Testimonies, 1. kötet, 78–80.

Certainly, all these doctrinal tests are interconnected, but they are also tests that can be isolated, and they were progressively opened up to God’s servants. There are many churches who observe the seventh-day Sabbath, but who reject the message of the three angels. They reject the truth that judgment began on October 22, 1844, but still observe the Sabbath. These doctrinal tests are interconnected but represent six specific tests.

Természetesen mindezek a hitelvi próbák összefüggnek egymással, ugyanakkor olyan próbák is, amelyek elkülöníthetők, és amelyeket Isten szolgái előtt fokozatosan tártak fel. Sok olyan egyház van, amely megtartja a hetedik napi szombatot, de elutasítja a három angyal üzenetét. Elutasítják azt az igazságot, hogy az ítélet 1844. október 22-én kezdődött, mégis megtartják a szombatot. Ezek a hitelvi próbák összefüggnek egymással, de hat meghatározott próbát képviselnek.

As just illustrated by Joseph Bates, the sea captain that was fully familiar with astronomy accepted the Spirit of Prophecy, which he had previously rejected. In December of 1844, Ellen White received her first vision and the seventh test arrived in the movement.

Amint azt az imént Joseph Bates, a csillagászatban teljesen jártas tengeri kapitány példája szemléltette, elfogadta a Prófétaság Lelkét, amelyet korábban elutasított. 1844 decemberében Ellen White megkapta első látomását, és a hetedik próba elérkezett a mozgalomban.

> “The Bible must be your counselor. Study it and the testimonies God has given; for they never contradict his Word. If the Testimonies speak not according to the word of God, reject them. Christ and Belial cannot be united.” Selected Messages, book 3, 33.

> „A Biblia legyen a tanácsadótok. Tanulmányozzátok azt és a bizonyságtételeket, amelyeket Isten adott; mert azok soha nem mondanak ellent az ő Igéjének. Ha a Bizonyságtételek nem Isten Igéje szerint szólnak, vessétek el őket. Krisztus és Béliál nem egyesíthető.” Selected Messages, 3. könyv, 33.

Shortly after the great disappointment Sister White endorsed an article which identified Christ moving from the holy place into the Most Holy Place on October 22, 1844. She recommended the publication to “every saint.”

Nem sokkal a nagy csalódás után White testvérnő jóváhagyott egy cikket, amely Krisztusnak 1844. október 22-én a szent helyről a Szentek Szentjébe való átlépését azonosította. A kiadványt „minden szentnek” ajánlotta.

> “I believe the Sanctuary, to be cleansed at the end of the 2300 days, is the New Jerusalem Temple, of which Christ is a minister. The Lord shew me in vision, more than one year ago, that Brother Crosier had the true light, on the cleansing of the Sanctuary, &c; and that it was his will, that Brother C. should write out the view which he gave us in the Day-Star, Extra, February 7, 1846. I feel fully authorized by the Lord, to recommend that Extra, to every saint.” A Word to the Little Flock, 12.

> „Hiszem, hogy a szentély, amely a 2300 nap végén megtisztítandó, az Új Jeruzsálem temploma, amelynek Krisztus szolgája. Az Úr látomásban megmutatta nekem több mint egy évvel ezelőtt, hogy Crosier testvérnek igaz világossága volt a szentély megtisztításáról stb.; és hogy az volt az akarata, hogy C. testvér leírja azt a nézetet, amelyet a Day-Star, Extra, 1846. február 7-i számában adott nekünk. Úgy érzem, hogy az Úr teljes felhatalmazását bírom arra, hogy ezt az Extra számot minden szent figyelmébe ajánljam.” A Word to the Little Flock, 12.

Her endorsement was of Crosier’s description of Christ’s movement to the Most Holy Place, but the article contained several erroneous teachings, including apostate Protestantism’s teaching that the “daily” in the book of Daniel represented Christ’s ministry. She therefore penned a clarification that first was published in 1850 and then later included in the book Early Writings. There she identified that “those who gave the judgment hour cry had the correct view of the ‘daily’.”

Az ő jóváhagyása Crosier Krisztusnak a Szentek Szentjébe való átlépéséről adott leírására vonatkozott, az írás azonban több téves tanítást is tartalmazott, köztük a hitehagyott protestantizmus ama tanítását, hogy Dániel könyvében a „mindennapi” Krisztus szolgálatát jelképezi. Ezért tollat ragadott, hogy egy pontosítást írjon, amely először 1850-ben jelent meg, majd később az Early Writings című könyvbe is bekerült. Ott kijelentette, hogy „azok, akik az ítélet órájának kiáltását hirdették, helyes nézetet vallottak a ‘mindennapi’-ról.”

> “Then I saw in relation to the ‘daily’ (Daniel 8:12) that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text, and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘daily’; but in the confusion since 1844, other views have been embraced, and darkness and confusion have followed.” Early Writings, 74.

> „Akkor a „mindennapival” (Dániel 8:12) kapcsolatban azt láttam, hogy az „áldozat” szót emberi bölcsesség toldotta be, és az nem tartozik a szöveghez, továbbá hogy az Úr azoknak adta meg ennek helyes értelmezését, akik az ítélet órájának kiáltását hirdették. Amikor egység uralkodott, 1844 előtt, csaknem mindenki egyetértett a „mindennapi” helyes értelmezésében; de az 1844 óta tartó zűrzavarban más nézeteket fogadtak el, és sötétség meg zavar támadt nyomukban.” Early Writings, 74.

The subject of “the daily” in the book of Daniel became a symbol of Adventism’s return to the methodology of apostate Protestantism in the early part of the twentieth century, and today the correct Millerite understanding of “the daily” has been rejected by the theologians of Adventism. It has been rejected, in spite of Sister White clearly identifying that the Millerites were correct in identifying “the daily” as the satanic power of paganism. They rejected the truth of “the daily” not only in contradiction of her inspired endorsement that the Millerites understanding was correct, but also in direct contradiction of her straightly identifying that the false doctrine that teaches that “the daily” represents Christ’s sanctuary ministry was delivered by “angels that were expelled from heaven!”

A „mindennapi” tárgya Dániel könyvében a huszadik század korai szakaszában az adventizmusnak a hitehagyott protestantizmus módszertanához való visszatérésének jelképévé vált, és ma az adventizmus teológusai elvetették a „mindennapi” helyes millerita értelmezését. Elvetették azt, annak ellenére, hogy White testvérnő világosan azonosította: a milleriták helyesen értették, hogy a „mindennapi” a pogányság sátáni hatalma. A „mindennapi” igazságát nem csupán azzal ellentétben vetették el, hogy ő ihletett módon megerősítette a milleriták értelmezésének helyességét, hanem annak közvetlen ellentmondásaként is, hogy egyenesen kijelentette: azt a hamis tanítást, amely szerint a „mindennapi” Krisztus szentélyszolgálatát jelképezi, „a mennyből kiűzött angyalok” közvetítették!

> “And there was Brother Daniells, whose mind the enemy was working; and your mind and Elder Prescott’s mind were being worked by the angels that were expelled from heaven.” Manuscript Releases, volume 20, 17.

> „És ott volt Daniells testvér, akinek elméjén az ellenség munkálkodott; és a te elmédre, valamint Prescott elder elméjére azok az angyalok hatottak, akik a mennyből kiűzettek.” Manuscript Releases, 20. kötet, 17.

Her profound rejection of what Adventism now uses as one of its “dishes of fables” was so severe, because Daniells and Prescott took a symbol of satanic power (paganism) and assigned that symbol to Christ’s (His sanctuary ministry). This makes eight doctrinal tests.

Annyira mélységesen elutasította azt, amit az adventizmus ma egyik „mesés tálaként” használ, mert Daniells és Prescott a sátáni hatalom egyik jelképét (a pogányságot) vették, és ezt a jelképet Krisztusra (az Ő szentélyszolgálatára) alkalmazták. Ez nyolc tantételi próbatételt jelent.

The ninth test in the history leading to 1863 is the production of the second table of Habakkuk in 1850. The 1843 pioneer chart was produced in 1842, and is only called the 1843 chart because it predicted Christ’s return in 1843. The command to produce a second table of Habakkuk was given to Sister White in 1850. The production of Habakkuk’s two tables link the history of the first and second angels to the history of the third. In her grandson’s biography of her life and work, he provides an overview of the events that led to the production of the 1850 chart. He does so by selecting relevant comments of Sister White and adds his commentary in the overview.

Az 1863-hoz vezető történelem kilencedik próbája Habakuk második táblájának elkészítése 1850-ben. Az 1843-as úttörői táblázat 1842-ben készült, és csak azért nevezik 1843-as táblázatnak, mert Krisztus 1843-ra várt visszatérését jövendölte. A Habakuk második táblájának elkészítésére adott parancs 1850-ben adatott White testvérnőnek. Habakuk két táblájának elkészítése az első és a második angyal történetét összekapcsolja a harmadik történetével. Életének és munkásságának unokája által írt életrajzában áttekintést ad az 1850-es táblázat elkészítéséhez vezető eseményekről. Ezt úgy teszi, hogy White testvérnő vonatkozó megjegyzéseit válogatja össze, és áttekintéséhez hozzáfűzi saját megjegyzéseit.

> “On our return to Brother Nichols’ the Lord gave me a vision and showed me that the truth must be made plain upon tables and it would cause many to decide for the truth by the third angel’s message, with the two former being made plain upon tables.—Letter 28, 1850.

> „Miközben visszatértünk Nichols testvérhez, az Úr látomást adott nekem, és megmutatta, hogy az igazságot táblákon kell világossá tenni, és ez sokakat arra indít majd, hogy a harmadik angyal üzenete által az igazság mellett döntsenek, miközben az előző kettőt is táblákon világossá teszik.—28. levél, 1850.

> “In this vision she was also shown that which would give James White courage to continue publishing:

> „Ebben a látomásban az is megmutattatott neki, ami bátorságot ad majd James White-nak a kiadás folytatásához:“

> “I also saw it was as necessary for the paper to be published as for the messengers to go, for the messengers need a paper to carry with them containing present truth to put in the hands of those that hear, and then the truth would not fade from the mind. And that the paper would go where the messengers could not go.—Ibid.

> „Azt is láttam, hogy éppoly szükséges az újság megjelentetése, mint az, hogy a hírnökök menjenek; mert a hírnököknek szükségük van egy magukkal vitt lapra, amely a jelenvaló igazságot tartalmazza, hogy azok kezébe adják, akik hallják, és akkor az igazság nem halványulna el az elméből. És hogy a lap oda is eljutna, ahová a hírnökök nem juthatnának el.—Uo.

> “Work on the new chart was begun at once, and opportunity was given to tell the brethren about it in the issue of Present Truth that James got out the next month:

> „Az új táblázat készítését azonnal megkezdték, és alkalom nyílt arra, hogy a testvéreket értesítsék róla a Present Truth azon számában, amelyet James a következő hónapban adott ki:”

> “The Chart. A chronological chart of the visions of Daniel and John, calculated to illustrate clearly the present truth, is now being lithographed under the care of Brother Otis Nichols, of Dorchester, Massachusetts. Those who teach the present truth will be greatly aided by it. Further notice of the chart will be given hereafter.—Present Truth, November, 1850.

> „A tábla. Dániel és János látomásainak időrendi táblája, mely úgy lett kiszámítva, hogy a jelenvaló igazságot világosan szemléltesse, jelenleg kőnyomatos eljárással készül Otis Nichols testvér, Dorchesterből, Massachusetts államból, felügyelete alatt. Azok, akik a jelenvaló igazságot tanítják, nagy segítséget nyernek majd általa. A tábláról később további értesítés adatik. —Present Truth, 1850. november.

> “By late January, 1851, the chart was ready and advertised for $2. James White was much pleased with it and offered it free to ‘those whom God has called to give the message of the third angel’ (Review and Herald, January, 1851). Some generous donations had helped meet the expense of publication.” Arthur White, Ellen G. White: The Early Years, volume 1, 185.

> 1851 januárjának végére a tábla elkészült, és 2 dollárért hirdették. James White igen meg volt elégedve vele, és ingyen felajánlotta „azoknak, akiket Isten elhívott, hogy a harmadik angyal üzenetét hirdessék” (Review and Herald, 1851. január). Néhány nagylelkű adomány segített fedezni a kiadás költségeit.” Arthur White, Ellen G. White: The Early Years, 1. kötet, 185.

Speaking of the 1843 chart Sister White recorded that it had been directed by God.

Az 1843-as táblázatról szólva White testvérnő feljegyezte, hogy azt Isten irányította.

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> „Az Úr megmutatta nekem, hogy az 1843-as táblázatot az Ő keze irányította, és hogy annak egyetlen részét sem szabad megváltoztatni; hogy a számítások úgy voltak, ahogyan Ő akarta azokat. Hogy az Ő keze rajta volt, és elrejtett egy tévedést némely számításban, úgyhogy senki sem láthatta azt, míg az Ő keze el nem távozott.” Review and Herald, 1850. november 1.

When recording the light associated with the command to produce another chart in 1850, she provided the same divine endorsement of the 1850 chart as was given concerning the 1843 chart, while also identifying that other charts that were then being produced were not acceptable to the Lord. The command to produce a new chart was incorporated with a command to print a new publication.

Amikor feljegyezte azt a világosságot, amely az 1850-ben adott paranccsal kapcsolódott egy másik tábla elkészítésére, ugyanazt az isteni jóváhagyást tulajdonította az 1850-es táblának, mint amely az 1843-as táblára vonatkozóan adatott, miközben azt is jelezte, hogy azok a más táblák, amelyeket akkoriban készítettek, nem voltak elfogadhatók az Úr előtt. Az új tábla elkészítésére adott parancs egy új kiadvány kinyomtatására vonatkozó paranccsal együtt foglaltatott magában.

> “I saw the chart-making business was all wrong. It originated with Brother Rhodes and was followed out by Brother Case. Means has been spent in making charts and forming uncouth disgusting images to represent angels and the glorious Jesus. Such things I saw were displeasing to God. I saw that God was in the publishment of the chart by Brother Nichols. I saw that there was a prophecy of this chart in the Bible, and if this chart is designed for God’s people, if it [is] sufficient for one it is for another, and if one needed a new chart painted on a larger scale, all need it just as much.

> „Láttam, hogy a táblakészítés ügye teljesen helytelen volt. Rhodes testvértől eredt, és Case testvér folytatta. Eszközöket fordítottak táblák készítésére, valamint durva, visszataszító képek alkotására, hogy az angyalokat és a dicsőséges Jézust ábrázolják. Láttam, hogy az effélék nem tetszenek Istennek. Láttam, hogy Isten Nichols testvér tábla-kiadásában volt benne. Láttam, hogy ennek a táblának próféciája van a Bibliában, és ha ez a tábla Isten népe számára készült, ha elegendő az egyiknek, elegendő a másiknak is; és ha az egyiknek szüksége volt egy új, nagyobb méretarányban megfestett táblára, akkor a többieknek éppen ugyanannyira szükségük volt rá.

> “I saw that it was a restless, uneasy, unsatisfied, ungrateful feeling in Brother Case that desired another chart. I saw that these painted charts had a bad effect upon the congregation. It caused a light, chaffy spirit of ridicule to be in the meeting.

> „Azt láttam, hogy Case testvérben nyugtalan, zaklatott, elégedetlen és hálátlan érzület kívánt egy másik táblázatot. Azt láttam, hogy ezeknek a festett táblázatoknak rossz hatásuk volt a gyülekezetre. Könnyelmű, hitvány, gúnyolódó lelkületet idéztek elő az összejövetelen.”

> “I saw that the charts ordered by God struck the mind favorably, even without an explanation. There is something light, lovely, and heavenly in the representation of the angels on the charts. The mind is almost imperceptibly led to God and heaven. But the other charts that have been gotten up disgust the mind, and cause the mind to dwell more on earth than heaven. Images representing angels look more like fiends than beings of heaven. I saw that the charts had for days and weeks occupied Brother Case’s mind when he should have been seeking heavenly wisdom from God, and should have been growing in graces of the Spirit and the knowledge of the truth.

> „Láttam, hogy az Isten rendelése szerint készült táblázatok magyarázat nélkül is kedvező benyomást tettek az elmére. Van valami világos, kedves és mennyei az angyaloknak a táblázatokon való ábrázolásában. Az elme szinte észrevétlenül Istenhez és a mennyhez emeltetik. Ám a többi táblázat, amelyeket összeállítottak, undort kelt az elmében, és arra készteti azt, hogy inkább a földön időzzék, mint a mennyen. Az angyalokat ábrázoló képek inkább hasonlítanak ördögi lényekhez, mint mennyei lényekhez. Láttam, hogy ezek a táblázatok napokon és heteken át lefoglalták Case testvér elméjét, amikor inkább mennyei bölcsességet kellett volna keresnie Istentől, és növekednie kellett volna a Lélek kegyelmeiben és az igazság ismeretében.

> “I saw that if the means that has been wasted in getting out charts had been spent in getting out the truth clear before the brethren in publishing tracts, etc., it would have done much good and saved souls. I saw that the chart-making business has spread like the fever.” Manuscript Releases, number 13, 359; 1853.

> „Láttam, hogy ha a táblázatok kiadására elpazarolt eszközöket inkább arra fordították volna, hogy füzetek stb. kiadása által az igazságot világosan a testvérek elé tárják, az sok jót tett volna, és lelkeket mentett volna meg. Láttam, hogy a táblázatkészítés ügye úgy terjedt el, mint a láz.” Manuscript Releases, 13. szám, 359; 1853.

She plainly states that “God was in the publishment of the [1850] chart by Brother Nichols,” and that there was “a prophecy [Habakkuk two] of this chart in the Bible.” She also identified that “the charts” [plural; 1843 and 1850] that were “ordered by God struck the mind favorably, even without an explanation.” Habakkuk two commanded the Millerites to make the vision plain upon tables, (in the plural), that he that read the two charts could run to and fro in God’s Word. The divine charts needed no added explanations, as was the case with Uriah Smith’s 1863 counterfeit chart.

Világosan kijelenti, hogy „Isten benne volt Nichols testvér [1850-es] táblázatának kiadásában”, és hogy „e táblázatról prófécia [Habakuk kettő] van a Bibliában”. Azt is azonosította, hogy „a táblázatok” [többes szám; 1843 és 1850], amelyeket „Isten rendelt el, kedvező benyomást tettek az elmére, még magyarázat nélkül is”. Habakuk kettő megparancsolta a milleritáknak, hogy tegyék világossá a látomást táblákra, (többes számban), hogy aki a két táblázatot olvassa, ide-oda futhasson Isten Igéjében. Az isteni táblázatoknak nem volt szükségük további magyarázatokra, amint az Uriah Smith 1863-as hamisított táblázata esetében történt.

> And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. Habakkuk 2:2.

> Az Úr pedig felelt nékem, és monda: Írd fel e látomást, és vésd táblákra világosan, hogy futva olvashassa, aki olvassa azt. Habakuk 2:2.

The tenth test is the focus of this article. With the ten tests referenced by Moses in Numbers chapter fourteen the Hebrew scholars and other theologians produce a variation of guesses at which events in the history from the Red Sea deliverance to the rebellion of the ten spies might represent. The rebellion of that history provides a few variations to choose from, but it is certain the tenth test marks the beginning of forty years of death by attrition in the wilderness until all the rebels that were of the age of accountability were dead.

A tizedik próba áll e cikk középpontjában. A Mózes által a 4Mózes tizennegyedik fejezetében említett tíz próbával kapcsolatban a héber tudósok és más teológusok különféle feltevéseket fogalmaznak meg arra nézve, hogy a Vörös-tengernél történt szabadulástól a tíz kém lázadásáig terjedő történelem mely eseményeit jelölhetik. Annak a történetnek a lázadásai néhány eltérő lehetőséget kínálnak a választásra, de bizonyos, hogy a tizedik próba annak a negyven esztendőnek a kezdetét jelzi, amely alatt a pusztában fokozatos elhalás által bekövetkező halál sújtotta mindaddig az elszámoltathatóság korát elért lázadókat, míg valamennyien meg nem haltak.

In like manner some may protest over my selection of these ten doctrinal tests, for there may be variations that seem better than what I am here setting forth. That being said, the tenth and final test is as clear as was the rebellion of the ten spies. It was the rejection of the seven times of Leviticus twenty-six. There are several prophetic proofs to uphold this identification.

Hasonlóképpen egyesek tiltakozhatnak amiatt, hogy e tíz hittételi próbát választottam ki, mert lehetnek olyan eltérések, amelyek jobbnak tűnnek annál, mint amit itt előterjesztek. Mindazonáltal a tizedik és egyben utolsó próba éppoly világos volt, mint a tíz kém lázadása. Ez a Leviticus huszonhat hét idejének elutasítása volt. E meghatározás alátámasztására több prófétai bizonyíték is van.

In the next article we will begin to identify those prophetic witnesses that uphold the identification that the seven times of Leviticus twenty-six is the tenth and final failure of Laodicean Adventism.

A következő cikkben megkezdjük azoknak a prófétai tanúknak az azonosítását, amelyek alátámasztják azt az azonosítást, hogy a Leviticus huszonhat „hét ideje” a laodiceai adventizmus tizedik és végső kudarca.

> “When the power of God testifies as to what is truth, that truth is to stand forever as the truth. No aftersuppositions, contrary to the light God has given are to be entertained. Men will arise with interpretations of Scripture which are to them truth, but which are not truth. The truth for this time, God has given us as a foundation for our faith. He Himself has taught us what is truth. One will arise, and still another, with new light which contradicts the light that God has given under the demonstration of His Holy Spirit.

> „Amikor Isten hatalma tanúságot tesz arról, hogy mi az igazság, annak az igazságnak örökre igazságként kell megállnia. Nem szabad helyt adni semmiféle utólagos feltevésnek, amely ellentétes azzal a világossággal, amelyet Isten adott. Emberek fognak előállni olyan írásmagyarázatokkal, amelyek számukra igazságot jelentenek, de amelyek nem igazság. Az erre az időre szóló igazságot Isten hitünk alapjául adta nekünk. Ő maga tanított meg bennünket arra, hogy mi az igazság. Fölkel majd valaki, és utána ismét másvalaki, új világossággal, amely ellentmond annak a világosságnak, amelyet Isten Szentlelke bizonyságtétele alatt adott.”

> “A few are still alive who passed through the experience gained in the establishment of this truth. God has graciously spared their lives to repeat and repeat till the close of their lives, the experience through which they passed even as did John the apostle till the very close of his life. And the standard-bearers who have fallen in death, are to speak through the reprinting of their writings. I am instructed that thus their voices are to be heard. They are to bear their testimony as to what constitutes the truth for this time.

> „Még él néhányan azok közül, akik átmentek azon tapasztalaton, amelyet e jelenvaló igazság megalapozása során nyertek. Isten kegyelmesen megkímélte életüket, hogy újra meg újra elmondják — életük végéig — azt a tapasztalatot, amelyen keresztülmentek, miként János apostol is tette élete legvégéig. És a zászlóvivőknek, akik a halálban elhullottak, írásaik újranyomtatása által kell szólniuk. Arra kaptam útmutatást, hogy ily módon kell hallatniuk hangjukat. Bizonyságot kell tenniük arról, mi alkotja a jelen időre szóló igazságot.

> “We are not to receive the words of those who come with a message that contradicts the special points of our faith. They gather together a mass of Scripture, and pile it as proof around their asserted theories. This has been done over and over again during the past fifty years. And while the Scriptures are God’s word, and are to be respected, the application of them, if such application moves one pillar from the foundation that God has sustained these fifty years, is a great mistake. He who makes such an application knows not the wonderful demonstration of the Holy Spirit that gave power and force to the past messages that have come to the people of God.” Selected Messages, book 1, 161.

> „Nem szabad elfogadnunk azoknak a szavait, akik olyan üzenettel jönnek, amely hitünk különleges pontjainak ellentmond. Összegyűjtenek egy tömegnyi szentírási helyet, és bizonyítékként felhalmozzák állított elméleteik köré. Ez újra meg újra megtörtént az elmúlt ötven év során. És bár a Szentírás Isten igéje, és tisztelet illeti meg, annak olyan alkalmazása, amely egyetlen oszlopot is elmozdít abból az alapból, amelyet Isten ez alatt az ötven év alatt fenntartott, súlyos tévedés. Aki így alkalmazza azt, nem ismeri a Szentlélek csodálatos bizonyságtételét, amely erőt és hatékonyságot adott azoknak a korábbi üzeneteknek, amelyek Isten népéhez érkeztek.” Selected Messages, 1. könyv, 161.

Back to Articles