Article

# Future for America and July 18, 2020 - Number Three

Jövő Amerika számára és 2020. július 18. – Hármas szám

Blessed are the Eyes that See and the Ears that Hear

Áldottak a szemek, amelyek látnak, és a fülek, amelyek hallanak

Author

Jeff Pippenger

Published

August 25, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The lines of the reformatory movements are a key to understanding the “seven thunders” of Revelation ten. The “seven thunders” represent the history of the empowerment of the first angel’s message on August 11, 1840 until the Great Disappointment on October 22, 1844. Chapter ten provides three internal witnesses within the chapter to support this understanding.

A reformmozgalmak vonalai kulcsot jelentenek a Jelenések tizedik fejezetének „hét mennydörgése” megértéséhez. A „hét mennydörgés” az első angyal üzenetének megerősödése történetét jelképezi 1840. augusztus 11-től egészen az 1844. október 22-i nagy csalódásig. A tizedik fejezeten belül három belső tanúbizonyság támasztja alá ezt az értelmezést.

> “The advent movement of 1840–44 was a glorious manifestation of the power of God; the first angel’s message was carried to every missionary station in the world, and in some countries there was the greatest religious interest which has been witnessed in any land since the Reformation of the sixteenth century; but these are to be exceeded by the mighty movement under the last warning of the third angel.” The Great Controversy, 611.

> „Az 1840–44-es adventmozgalom Isten hatalmának dicsőséges megnyilatkozása volt; az első angyal üzenetét a világ minden misszióállomására elvitték, és némely országban a tizenhatodik századi reformáció óta nem tapasztalták egyetlen földön sem a vallási érdeklődés akkora fokát; de mindezt felül fogja múlni a harmadik angyal utolsó figyelmeztetése alatt kibontakozó hatalmas mozgalom.” The Great Controversy, 611.

The first angel’s message was carried to the world from 1840 onward. Uriah Smith expresses the pioneer understanding, in agreement with Sister White. Smith recognizes the first angel arrived in 1798 and shows it was the first angel that came down in 1840. Smith and the pioneers had simply not noticed the distinction between the arrival of a message and its empowerment. Smith clearly states that when the angel of Revelation ten placed one foot on the sea and one on the earth it identified the message being carried to the world.

Az első angyal üzenete 1840-től kezdve hirdettetett a világnak. Uriah Smith a korai úttörők álláspontját fejti ki, összhangban White testvérnővel. Smith elismeri, hogy az első angyal 1798-ban érkezett meg, és kimutatja, hogy 1840-ben az első angyal szállt alá. Smith és az úttörők egyszerűen nem vették észre a különbséget egy üzenet megérkezése és annak felhatalmaztatása között. Smith világosan kijelenti, hogy amikor a Jelenések tizedik fejezetében szereplő angyal egyik lábát a tengerre, a másikat pedig a földre helyezte, az a világnak hirdetett üzenetet azonosította.

> “In 1798, therefore, the restriction against proclaiming the day of Christ at hand ceased; in 1798, the time of the end commenced, and the seal was taken from the little book. Since that period, therefore, the angel of Revelation 14 has gone forth proclaiming the hour of God’s judgment come; and it is since that time, too, that the angel of chapter 10 has taken his stand on sea and land, and sworn that time shall be no more. Of their identity there can be no question; and all the arguments which go to locate the one, are equally effective in the case of the other. We need not enter into any argument here to show that the present generation is witnessing the fulfillment of these two prophecies. In the preaching of the advent, more especially from 1840 to 1844, began their full and circumstantial accomplishment. The position of this angel, one foot upon the sea and the other on the land, denotes the wide extent of his proclamation by sea and by land. Had this message been designed for only one country, it would have been sufficient for the angel to take his position on the land only. But he has one foot upon the sea, from which we may infer that his message would cross the ocean, and extend to the various nations and divisions of the globe; and this inference is strengthened by the fact that the Advent proclamation, above referred to, did go to every missionary station in the world. More on this under chapter 14.” Uriah Smith, Thoughts on Daniel and the Revelation, 521.

> „1798-ban tehát megszűnt a Krisztus napjának közelsége hirdetésére vonatkozó korlátozás; 1798-ban megkezdődött a vég ideje, és levétetett a pecsét a kis könyvről. Attól az időtől fogva tehát a Jelenések 14. fejezetének angyala előrement, hirdetve, hogy eljött Isten ítéletének órája; és ugyancsak azóta állott meg a 10. fejezet angyala a tengeren és a földön, és megesküdött, hogy idő többé nem lészen. Személyazonosságuk felől nem lehet semmi kétség; és mindazok az érvek, amelyek az egyiket elhelyezik, a másik esetében is egyenlőképpen érvényesek. Nem szükséges itt semmiféle érvelésbe bocsátkoznunk annak kimutatására, hogy a jelen nemzedék e két prófécia beteljesedésének tanúja. Az advent hirdetésében, különösképpen 1840-től 1844-ig, kezdődött meg ezek teljes és részletes beteljesedése. E angyal helyzete, egyik lábával a tengeren, a másikkal a földön, hirdetésének tengeren és szárazföldön való széles kiterjedését jelöli. Ha ez az üzenet csupán egyetlen ország számára lett volna szánva, elegendő lett volna, hogy az angyal csak a szárazföldön foglaljon állást. Ám ő egyik lábát a tengerre helyezi, amiből arra következtethetünk, hogy üzenete átkel az óceánon, és kiterjed a földgolyó különféle nemzeteire és részeire; és ezt a következtetést erősíti az a tény, hogy a fent említett adventhirdetés valóban eljutott a világ minden misszióállomására. Erről bővebben a 14. fejezet alatt.” Uriah Smith, Gondolatok Dánielről és a Jelenésekről, 521.

Therefore, verse one of chapter ten is identifying August 11, 1840, for at that time the predicted end of the Ottoman supremacy ceased in agreement with the prediction in Revelation nine. Sister White states:

Ezért a tizedik fejezet első verse 1840. augusztus 11-ét jelöli meg, mert abban az időben ért véget az oszmán felsőbbség megjövendölt korszaka, összhangban a Jelenések könyve kilencedik fejezetében adott próféciával. White testvérnő kijelenti:

> “In the year 1840 another remarkable fulfillment of prophecy excited widespread interest. two years before, Josiah Litch, one of the leading ministers preaching the second advent, published an exposition of Revelation 9, predicting the fall of the Ottoman Empire. According to his calculations, this power was to be overthrown . . . on the 11th of August, 1840, when the Ottoman power in Constantinople may be expected to be broken. And this, I believe, will be found to be the case.’

> „1840-ben a prófécia egy másik figyelemre méltó beteljesedése széles körű érdeklődést keltett. Két évvel korábban Josiah Litch, a második adventet hirdető egyik vezető lelkész, közzétette a Jelenések 9. fejezetének magyarázatát, amelyben megjövendölte az Oszmán Birodalom bukását. Számításai szerint e hatalomnak... 1840. augusztus 11-én kellett megdőlnie, amikor az oszmán hatalom Konstantinápolyban várhatóan megtöretik. És hiszem, hogy ez így is fog bizonyulni.”

> “At the very time specified, Turkey, through her ambassadors, accepted the protection of the allied powers of Europe, and thus placed herself under the control of Christian nations. The event exactly fulfilled the prediction. When it became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and a wonderful impetus was given to the advent movement. Men of learning and position united with Miller, both in preaching and in publishing his views, and from 1840 to 1844 the work rapidly extended.” The Great Controversy, 334, 335.

> „A pontosan megjelölt időben Törökország követei útján elfogadta Európa szövetséges hatalmainak védelmét, és ily módon a keresztény nemzetek ellenőrzése alá helyezte magát. Az esemény pontosan beteljesítette a jövendölést. Amikor ez ismertté vált, sokaságok győződtek meg a Miller és társai által elfogadott prófétai értelmezési elvek helyességéről, és csodálatos lendületet kapott az adventmozgalom. Tanult és tekintélyes férfiak csatlakoztak Millerhez, mind nézeteinek hirdetésében, mind közzétételében, és 1840-től 1844-ig a munka gyorsan terjedt.” A nagy küzdelem, 334–335.

Verse one of chapter ten is 1840 and in verse ten we see John bitterly disappointed on October 22, 1844. John represented those that took the message of the little book to the world, only to suffer the bitter disappointment on October 22, 1844. Verse one to verse ten represents the history of 1840 to 1844. That is one internal witness within chapter ten.

A tizedik fejezet első verse 1840-et jelöli, a tizedik versben pedig azt látjuk, hogy János keserű csalódást szenved 1844. október 22-én. János azokat képviselte, akik a kis könyv üzenetét elvitték a világnak, csakhogy elszenvedjék a keserű csalódást 1844. október 22-én. Az első verstől a tizedik versig 1840-től 1844-ig terjedő történelmet ábrázolja. Ez az egyik belső tanúságtétel a tizedik fejezeten belül.

The other witness is John who eats the little book and it is sweet in his mouth, representing his acceptance of the message of August 11, 1840 and then it turned bitter in his stomach at the Great Disappointment of October 22, 1844.

A másik tanú János, aki megeszi a kis könyvecskét, és az édes az ő szájában, ami azt jelképezi, hogy elfogadta az 1840. augusztus 11-i üzenetet, azután pedig keserűvé lett a gyomrában az 1844. október 22-i nagy csalódáskor.

> And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. Revelation 10:10.

> És kivevém a kis könyvecskét az angyal kezéből, és megevém azt; és az én számban édes vala, mint a méz; de mikor megettem, keserűvé lőn az én gyomrom. Jelenések 10:10.

Verse ten represents the very history of 1840 to 1844 in one verse. That is the second internal witness within the chapter that the “seven thunders” represent that history. Sister White has already identified that the “seven thunders” represent a delineation of events that transpired under the first and second angel’s messages. The second angel’s message ended at the great disappointment, so the “seven thunders” represent the very same history. Three internal witnesses to support the truth that the history of August 11, 1840 through the Great Disappointment on October 22, 1844 is the prophetic history that is being emphasized in Revelation chapter ten.

A tizedik vers egyetlen versben magát az 1840-től 1844-ig terjedő történelmet ábrázolja. Ez a második belső tanúbizonyság a fejezeten belül arra, hogy a „hét mennydörgés” azt a történelmet jelképezi. White testvérnő már azonosította, hogy a „hét mennydörgés” azon események körülírását jelenti, amelyek az első és a második angyal üzenete alatt történtek. A második angyal üzenete a nagy csalódásnál ért véget, ezért a „hét mennydörgés” ugyanezt a történelmet jelképezi. Három belső tanúbizonyság támasztja alá azt az igazságot, hogy az 1840. augusztus 11-étől az 1844. október 22-i Nagy Csalódásig terjedő történelem az a prófétikus történelem, amelyre a Jelenések könyve tizedik fejezete helyezi a hangsúlyt.

Then in the last verse, in agreement with the truth connected with the “seven thunders” a command is given for the presentation of the message and that the very history must be repeated.

Majd az utolsó versben, a „hét mennydörgéssel” kapcsolatos igazsággal összhangban, parancs adatik az üzenet előterjesztésére, és arra, hogy magát a történelmet is meg kell ismételni.

> And he said unto me, Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings. Revelation 10:11.

> És ezt mondta nekem: Ismét prófétálnod kell sok nép, nemzet, nyelv és király előtt. Jelenések 10:11.

The seven thunders are identifying that the beginning of Adventism, beginning when the message that was unsealed at the “time of the end” was empowered would illustrate the end of Adventism when the message that was unsealed in 1989 would be empowered by the descent, not of the angel of Revelation ten, but by the descending angel of Revelation eighteen. The angel of Revelation eighteen descended on September 11, 2001 and we are now approaching the conclusion of the historical repetition of 1840 to 1844.

A hét mennydörgés arra mutat rá, hogy az adventizmus kezdete — attól az időtől fogva, amikor „a vég idején” felnyitott üzenet erőt nyert — szemlélteti az adventizmus végét, amikor az 1989-ben felnyitott üzenet erőt nyer, nem a Jelenések könyve tizedik fejezetének angyala által, hanem a Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetéből alászálló angyal által. A Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének angyala 2001. szeptember 11-én szállt alá, és most az 1840-től 1844-ig tartó történelmi ismétlődés lezárulásához közeledünk.

These observations of chapter ten have been in the public domain for years. What was never recognized until recently is that with that sacred history is another sacred history that is embedded within. The history will only be recognized by those who accept the Alpha and Omega principle that identifies the end of a thing with the beginning of a thing. The embedded history within the sacred history begins with a disappointment and ends with the Great Disappointment. The history of 1843 to 1844 is a special line of history within but distinct from the history of 1840 to 1844. Sister White and Christ both address this line of history.

A tizedik fejezetre vonatkozó ezen megfigyelések évek óta nyilvánosan ismertek. Amit egészen a közelmúltig nem ismertek fel, az az, hogy ebben a szent történelemben egy másik, beleágyazott szent történelem is rejlik. E történelmet csak azok fogják felismerni, akik elfogadják az Alfa és Ómega elvét, amely egy dolog végét annak kezdetével azonosítja. A szent történelmen belül rejlő, beleágyazott történelem csalódással kezdődik, és a Nagy Csalódással végződik. Az 1843-tól 1844-ig terjedő történelem egy különleges történelmi vonal, amely az 1840-től 1844-ig terjedő történelemben helyezkedik el, mégis attól elkülönül. White testvérnő és Krisztus egyaránt foglalkoznak ezzel a történelmi vonallal.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> „Az 1840–1844 között adott valamennyi üzenetet most nyomatékossá kell tenni, mert sokan elvesztették tájékozódási pontjaikat. Az üzeneteknek el kell jutniuk minden gyülekezethez.״

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matt. 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> „Krisztus ezt mondta: »Boldogok a ti szemeitek, mert látnak; és a ti füleitek, mert hallanak. Mert bizony mondom néktek, hogy sok próféta és igaz ember kívánta látni azokat, amiket ti láttok, és nem látták; és hallani azokat, amiket ti hallotok, és nem hallották« [Mát. 13:16, 17]. Boldogok a szemek, amelyek látták azokat a dolgokat, amelyeket 1843-ban és 1844-ben láttak.”

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> „Az üzenet adatott. És nem szabad késlekedni az üzenet ismétlésével, mert az idők jelei teljesednek; a záró munkát el kell végezni. Rövid idő alatt nagy mű fog végbemenni. Isten rendelése szerint hamarosan olyan üzenet adatik, amely hangos kiáltássá duzzad. Akkor Dániel feláll az ő osztályrészében, hogy bizonyságot tegyen.” Manuscript Releases, 21. kötet, 437.

The “prophets and righteous men have desired to see those things” that “were seen in 1843 and 1844.” Jesus referenced this sacred history in two gospels, but each reference was in a different context.

„A próféták és igaz emberek kívánták látni azokat a dolgokat”, „amelyeket 1843-ban és 1844-ben láttak.” Jézus két evangéliumban utalt erre a szent történelemre, de mindkét utalás eltérő összefüggésben történt.

> And he spake many things unto them in parables, saying, Behold, a sower went forth to sow; And when he sowed, some seeds fell by the way side, and the fowls came and devoured them up: Some fell upon stony places, where they had not much earth: and forthwith they sprung up, because they had no deepness of earth: And when the sun was up, they were scorched; and because they had no root, they withered away. And some fell among thorns; and the thorns sprung up, and choked them: But other fell into good ground, and brought forth fruit, some an hundredfold, some sixtyfold, some thirtyfold. Who hath ears to hear, let him hear. And the disciples came, and said unto him, Why speakest thou unto them in parables? He answered and said unto them, Because it is given unto you to know the mysteries of the kingdom of heaven, but to them it is not given. For whosoever hath, to him shall be given, and he shall have more abundance: but whosoever hath not, from him shall be taken away even that he hath. Therefore speak I to them in parables: because they seeing see not; and hearing they hear not, neither do they understand. And in them is fulfilled the prophecy of Esaias, which saith, By hearing ye shall hear, and shall not understand; and seeing ye shall see, and shall not perceive: For this people’s heart is waxed gross, and their ears are dull of hearing, and their eyes they have closed; lest at any time they should see with their eyes, and hear with their ears, and should understand with their heart, and should be converted, and I should heal them. But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Matthew 13:3–17.

> És sokat szólt nekik példázatokban, mondván: Ímé, kiméne a magvető vetni; és amikor vetett, némely mag az útfélre esék, és eljövén az égi madarak, megevék azokat. Némely pedig köves helyre esék, ahol nem vala sok földje; és hamar kikele, mivel nem vala mélyen a földben. Mikor pedig felkelt a nap, megperzselteték; és mivelhogy gyökere nem vala, elszárada. Némely pedig tövisek közé esék; és felnevekedének a tövisek, és megfojták azokat. Némely pedig jó földbe esék, és gyümölcsöt terme, némely százannyit, némely hatvanannyit, némely harmincannyit. Akinek van füle a hallásra, hallja. És hozzámenvén a tanítványok, mondának néki: Miért szólasz nekik példázatokban? Ő pedig felelvén, monda nékik: Mert néktek megadatott, hogy értsétek a mennyek országának titkait, ezeknek pedig nem adatott meg. Mert akinek van, annak adatik, és bővölködik; akinek pedig nincsen, attól az is elvétetik, amije van. Azért szólok velük példázatokban, mert látván nem látnak, és hallván nem hallanak, sem nem értenek. És beteljesedik rajtuk Ésaiás próféciája, amely ezt mondja: Hallván halljatok, és ne értsetek; és látván lássatok, és ne ismerjetek: Mert megkövéredett e nép szíve, és füleikkel nehezen hallanak, és szemeiket behunyják; hogy valamikor ne lássanak szemeikkel, és ne halljanak füleikkel, és ne értsenek szívükkel, és meg ne térjenek, és meg ne gyógyítsam őket. A ti szemeitek pedig boldogok, hogy látnak; és a ti füleitek, hogy hallanak. Mert bizony mondom néktek, hogy sok próféta és igaz ember kívánta látni azokat, amiket ti láttok, és nem látták; és hallani azokat, amiket ti hallotok, és nem hallották. Máté 13:3–17.

Jesus in Matthew while speaking of the effect of the Word of God, and calling on men to “hear,” identifies that the Laodiceans who reject the message which the prophets desired to see, were represented in Isaiah chapter six. Future for America has repeatedly presented Isaiah six in the context of September 11, 2001, for with the attack of Islam on that date the mighty angel of Revelation eighteen descended and lightened the earth with his glory. The prophets all agree with one another and in verse three of Isaiah six we find the direct reference to that very angel.

Jézus Máté evangéliumában, miközben Isten Igéjének hatásáról beszél, és arra szólítja fel az embereket, hogy „halljanak”, azonosítja, hogy a laodíceabelieket, akik elutasítják azt az üzenetet, amelynek látását a próféták kívánták, Ézsaiás hatodik fejezete jelképezte. A Future for America ismételten bemutatta Ézsaiás hatodik fejezetét 2001. szeptember 11-ének összefüggésében, mert az iszlám azon a napon végrehajtott támadásával leszállt a Jelenések tizennyolcadik fejezetének hatalmas angyala, és dicsőségével beragyogta a földet. A próféták mind egyetértenek egymással, és Ézsaiás hatodik fejezetének harmadik versében ennek az angyalnak közvetlen utalását találjuk.

> In the year that king Uzziah died I saw also the Lord sitting upon a throne, high and lifted up, and his train filled the temple. Above it stood the seraphims: each one had six wings; with twain he covered his face, and with twain he covered his feet, and with twain he did fly. And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. Isaiah 6:1–3.

> Uzziás király halálának esztendejében láttam az Urat, amint magasra emelt trónon ült, és palástjának uszálya betöltötte a templomot. Fölötte szeráfok álltak; mindegyiknek hat szárnya volt: kettővel az arcát takarta be, kettővel a lábát takarta be, és kettővel repült. És kiáltott az egyik a másiknak, és ezt mondta: Szent, szent, szent a Seregek Ura; teljes az egész föld az ő dicsőségével. Ézsaiás 6:1–3.

The earth is lightened with his glory when the angel of Revelation eighteen descends, and Isaiah provides another important key when he informs us that his vision of the sanctuary took place in the year King Uzziah died. King Uzziah had attempted to do the work of a priest within the temple. Eighty priests and the high priest resisted him from doing so until the Lord struck him with leprosy in his forehead. He received the mark of the beast for attempting to combine his state authority with church authority. He did not immediately die, he was removed from the throne and replaced and over a period of time he finally died on September 11, 2001. The Adventist church progressively dies as did the Jewish church in the time of Christ. But September 11, 2001 Adventism who had already rejected the message of the last six verses of Daniel eleven came to an end as the Protestant horn of the United States, and those represented by Isaiah were then called to take the message represented by the first voice of Revelation eighteen.

A föld megvilágosodik az ő dicsőségétől, amikor a Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének angyala leszáll, és Ésaiás egy másik fontos kulcsot ad, amikor tudatja velünk, hogy a szentélyről szóló látomása abban az esztendőben történt, amelyben Uzziás király meghalt. Uzziás király megkísérelte a templomban a pap munkáját végezni. Nyolcvan pap és a főpap ellenállt neki, hogy ezt megtegye, mígnem az Úr leprával sújtotta őt a homlokán. A fenevad bélyegét kapta meg azért, mert megkísérelte egyesíteni állami hatalmát az egyházi hatalommal. Nem halt meg azonnal; eltávolították a trónról, helyére mást állítottak, és egy időszak alatt végül 2001. szeptember 11-én halt meg. Az adventista egyház fokozatosan hal meg, miként a zsidó egyház is Krisztus idejében. Ám 2001. szeptember 11-én az adventizmus, amely már elvetette Dániel tizenegy utolsó hat versének üzenetét, véget ért mint az Egyesült Államok protestáns szarva, és azokat, akiket Ésaiás képviselt, akkor hívták el, hogy vigyék azt az üzenetet, amelyet a Jelenések könyve tizennyolcadik fejezetének első hangja jelképez.

> And Azariah the priest went in after him, and with him fourscore priests of the Lord, that were valiant men: And they withstood Uzziah the king, and said unto him, It appertaineth not unto thee, Uzziah, to burn incense unto the Lord, but to the priests the sons of Aaron, that are consecrated to burn incense: go out of the sanctuary; for thou hast trespassed; neither shall it be for thine honour from the Lord God. Then Uzziah was wroth, and had a censer in his hand to burn incense: and while he was wroth with the priests, the leprosy even rose up in his forehead before the priests in the house of the Lord, from beside the incense altar. And Azariah the chief priest, and all the priests, looked upon him, and, behold, he was leprous in his forehead, and they thrust him out from thence; yea, himself hasted also to go out, because the Lord had smitten him. And Uzziah the king was a leper unto the day of his death, and dwelt in a several house, being a leper; for he was cut off from the house of the Lord: and Jotham his son was over the kings house, judging the people of the land. 2 Chronicles 26:17–21.

> És beméne utána Azarjá, a pap, és vele együtt az Úrnak nyolcvan papja, derék férfiak; és ellene állának Uzziás királynak, és mondának néki: Nem téged illet, Uzziás, hogy jó illatot füstöltess az Úrnak, hanem a papokat, Áron fiait, akik fel vannak szentelve a füstölésre; menj ki a szentélyből, mert vétkeztél, és ez nem lesz tisztességedre az Úr Istentől. Akkor megharaguvék Uzziás, és kezében füstölő volt, hogy füstöljön; és míg haragudott a papokra, a poklosság felüti fejét homlokán a papok előtt az Úr házában, a füstölőoltár mellett. És ránéze Azarjá, a főpap, és vele együtt mind a papok, és ímé, poklos vala homlokán; és kiűzék őt onnét, sőt maga is sietve kiméne, mert megverte őt az Úr. És Uzziás király poklos volt halála napjáig, és külön házban lakott, mint poklos; mert kizáratott az Úr házából; és Jótám, az ő fia, volt a király házának felügyelője, és ő ítélte a föld népét. 2 Krónikák 26:17–21.

It is important to recognize that the Protestant horn was removed from the Seventh-day Adventist church on September 11, 2001, for there are three primary elements to the unsealing of the message of Revelation in the last days. One is the parallel history of the horn of Republicanism and the horn of Protestantism. The other element that must be recognized is the significance of the seven churches, and of course the third is the “seven thunders.” All three prophetic elements make up the message that is being unsealed, and it is necessary to recognize that just as the Jewish church was passed by in the time of Christ, Adventism is passed by in the “last days.”

Fontos felismerni, hogy a protestáns szarv 2001. szeptember 11-én eltávolíttatott a Hetednapi Adventista Egyházról, mert a Jelenések üzenetének végidei feloldásához három elsődleges elem tartozik. Az egyik a republikánizmus szarvának és a protestantizmus szarvának párhuzamos történelme. A másik elem, amelyet fel kell ismerni, a hét gyülekezet jelentősége, és természetesen a harmadik a „hét mennydörgés”. Mindhárom prófétai elem együtt alkotja azt az üzenetet, amely feloldatik, és szükséges felismerni, hogy miként a zsidó egyház Krisztus idejében félretétetett, úgy az adventizmus is félretétetik az „utolsó napokban”.

Isaiah volunteers to take a message to God’s unfaithful chosen people in his history and Jesus uses the same words to address the same situation in His history. A covenant chosen people are being passed by, and they refuse to “hear” and be healed.

Ézsaiás önként vállalkozik arra, hogy üzenetet vigyen Isten hűtlen választott népének az ő korában, és Jézus ugyanezeket a szavakat használja ugyanannak a helyzetnek a megszólítására az Ő korában. A szövetség választott népét mellőzik, és ők megtagadják, hogy „halljanak” és meggyógyuljanak.

> And he said, Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; and see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, and make their ears heavy, and shut their eyes; lest they see with their eyes, and hear with their ears, and understand with their heart, and convert, and be healed. Isaiah 6:9, 10.

> És mondta: Menj, és mondd ennek a népnek: Hallván halljatok, de ne értsetek; látván lássatok, de ne ismerjetek. Kövérítsd meg e nép szívét, tedd nehézzé fülét, és zárd be szemeit, hogy ne lásson szemeivel, ne halljon füleivel, ne értsen szívével, meg ne térjen, és meg ne gyógyuljon. Ézsaiás 6:9, 10.

The work Isaiah takes up is the work that John and Ezekiel took up when they ate the little book. They take a message of rebuke to a covenant chosen people that are in the process of being spewed out of the mouth of the Lord. The second time Jesus refers to the history that prophets and righteous men desired to see is recorded by Luke.

Az a munka, amelyet Ézsaiás magára vállal, ugyanaz a munka, amelyet János és Ezékiel vállalt magára, amikor megették a kis könyvet. Olyan feddő üzenetet visznek egy szövetség által kiválasztott néphez, amely éppen azon a folyamaton megy keresztül, hogy az Úr szája kiköpje. Másodszor, amikor Jézus arra a történelemre utal, amelyet a próféták és az igaz emberek látni kívántak, azt Lukács jegyezte fel.

> And thou, Capernaum, which art exalted to heaven, shalt be thrust down to hell. He that heareth you heareth me; and he that despiseth you despiseth me; and he that despiseth me despiseth him that sent me. And the seventy returned again with joy, saying, Lord, even the devils are subject unto us through thy name. And he said unto them, I beheld Satan as lightning fall from heaven. Behold, I give unto you power to tread on serpents and scorpions, and over all the power of the enemy: and nothing shall by any means hurt you. Notwithstanding in this rejoice not, that the spirits are subject unto you; but rather rejoice, because your names are written in heaven. In that hour Jesus rejoiced in spirit, and said, I thank thee, O Father, Lord of heaven and earth, that thou hast hid these things from the wise and prudent, and hast revealed them unto babes: even so, Father; for so it seemed good in thy sight. All things are delivered to me of my Father: and no man knoweth who the Son is, but the Father; and who the Father is, but the Son, and he to whom the Son will reveal him. And he turned him unto his disciples, and said privately, Blessed are the eyes which see the things that ye see: For I tell you, that many prophets and kings have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Luke 10:15–24.

> És te, Kapernaum, amely az égig felmagasztaltattál, a pokolig vettetel alá. Aki titeket hallgat, engem hallgat; és aki titeket megvet, engem vet meg; és aki engem vet meg, azt veti meg, aki engem küldött. A hetven pedig visszatére örömmel, mondván: Uram, még az ördögök is engedelmeskednek nékünk a te neved által. Ő pedig monda nékik: Látám a Sátánt, mint villámlást lehullani az égből. Ímé, adok néktek hatalmat, hogy kígyókon és skorpiókon tapodjatok, és az ellenség minden erején; és semmi sem árthat néktek. De ne azon örüljetek, hogy a lelkek engedelmeskednek néktek; hanem inkább azon örüljetek, hogy a ti neveitek fel vannak írva a mennyben. Abban az órában Jézus örvendeze lelkében, és monda: Hálákat adok néked, Atyám, mennynek és földnek Ura, hogy elrejtetted ezeket a bölcsek és értelmesek elől, és a kisdedeknek megjelentetted: igen, Atyám; mert így volt kedves teelőtted. Mindent nékem adott át az én Atyám: és senki sem tudja, kicsoda a Fiú, csak az Atya; és kicsoda az Atya, csak a Fiú, és akinek a Fiú akarja kijelenteni. És az ő tanítványaihoz fordulván, külön monda: Boldog szemek, amelyek látják azokat, amiket ti láttok. Mert mondom néktek, hogy sok próféta és király kívánta látni azokat, amiket ti láttok, és nem látták; és hallani azokat, amiket ti hallotok, és nem hallották. Lukács 10:15–24.

Again, the context of a blessing associated with those who have the privilege of seeing what the righteous have desired to see is concerning a covenant chosen people who are being passed by and are unwilling to “hear.” Sister White refers to Christ’s condemnation of Capernaum, which is a symbol of the rejection of great light, and she emphasized Adventism by placing the rebuke against Adventism in [brackets.]

Ismételten: annak az áldásnak az összefüggése, amely azokhoz kapcsolódik, akiknek az a kiváltság adatott, hogy lássák azt, amit az igazak látni kívántak, egy szövetséges, kiválasztott népre vonatkozik, amely mellett elhaladnak, és amely nem hajlandó „hallani”. White testvér Krisztusnak Kapernaum feletti kárhoztatására utal, amely a nagy világosság elutasításának jelképe, és az adventizmust hangsúlyozta azáltal, hogy az adventizmus elleni feddést [zárójelek] közé helyezte.

> “Among the professed children of God, how little patience has been manifested, how many bitter words have been spoken, how much denunciation has been uttered against those not of our faith. Many have looked upon those belonging to other churches as great sinners, when the Lord does not thus regard them. Those who look thus upon the members of other churches, have need to humble themselves under the mighty hand of God. Those whom they condemn may have had but little light, few opportunities and privileges. If they had had the light that many of the members of our churches have had, they might have advanced at a far greater rate, and have better represented their faith to the world. Of those who boast of their light, and yet fail to walk in it, Christ says, ‘But I say unto you, It shall be more tolerable for Tyre and Sidon at the day of judgment, than for you. And thou, Capernaum [Seventh-day Adventists, who have had great light], which art exalted unto heaven [in point of privilege], shalt be brought down to hell: for if the mighty works, which have been done in thee, had been done in Sodom, it would have remained until this day. But I say unto you, That it shall be more tolerable for the land of Sodom in the day of judgment, than for thee.’ At that time Jesus answered and said, ‘I thank thee, O Father, Lord of heaven and earth, because thou hast hid these things from the wise and prudent [in their own estimation], and hast revealed them unto babes.’

> „Az Isten magukat annak valló gyermekei között milyen kevés türelem nyilvánult meg, milyen sok keserű szó hangzott el, milyen sok kárhoztató ítéletet mondtak azokról, akik nem a mi hitünkön vannak. Sokan a más egyházakhoz tartozókat nagy bűnösöknek tekintették, holott az Úr nem így tekint rájuk. Azoknak, akik így tekintenek más egyházak tagjaira, meg kell alázniuk magukat Isten hatalmas keze alatt. Azok, akiket elítélnek, talán csak kevés világosságot kaptak, kevés alkalmuk és kiváltságuk volt. Ha olyan világosságuk lett volna, amilyen sok gyülekezetünk tagjának adatott, sokkal nagyobb mértékben előrehaladhattak volna, és hitüket jobban képviselhették volna a világ előtt. Azokról, akik dicsekednek a világosságukkal, mégsem járnak abban, Krisztus ezt mondja: »De mondom néktek: Tírusnak és Szidónnak könnyebb lesz az ítélet napján, mint nektek. És te, Kapernaum [a Hetednapi Adventisták, akik nagy világosságot kaptak], amely az égig felmagasztaltattál [a kiváltságok tekintetében], a pokolig fogsz alászállíttatni; mert ha azok a hatalmas cselekedetek, amelyek tebenned végbementek, Sodomában mentek volna végbe, mind e mai napig megmaradt volna. De mondom néktek, hogy Sodoma földjének könnyebb lesz az ítélet napján, mint neked.« Abban az időben Jézus felelvén monda: »Hálát adok néked, Atyám, mennynek és földnek Ura, hogy elrejtetted ezeket a bölcsek és értelmesek [a maguk megítélése szerint] elől, és a kisdedeknek jelentetted ki.«”

> “‘And now, because ye have done all these works, saith the Lord, and I spake unto you, rising up early and speaking, but ye heard not; and I called you, but ye answered not; therefore will I do unto this house, which is called by my name, wherein ye trust, and unto the place which I gave to you and to your fathers, as I have done to Shiloh. And I will cast you out of my sight, as I have cast out all your brethren, even the whole seed of Ephraim.” Review and Herald, August 1, 1893.

> „És most, mivel mindezeket a dolgokat cselekedtétek, ezt mondja az Úr, és szóltam hozzátok, korán felkelve és szólva, de nem hallgattatok; hívtalak benneteket, de nem feleltetek; ezért úgy cselekszem ezzel a házzal, amelyről az én nevemet nevezik, amelyben bizakodtok, és azzal a hellyel, amelyet nektek és atyáitoknak adtam, amint Silóval cselekedtem. És kivetlek benneteket színem elől, amint kivetettem minden testvéreteket, Efraim egész magvát.” Review and Herald, 1893. augusztus 1.

The “mighty works” that had been done in Adventism were the works that righteous men and prophets desired to see and hear. Those mighty works were represented in the history of 1843 and 1844 when the message of the Midnight Cry was proclaimed. Adventism has rejected their history, and especially the history of 1843 and 1844. A history that begins and ends with a disappointment, and also a history that was intended to guide them into the earth made new.

Az adventizmusban véghezvitt „hatalmas cselekedetek” azok a cselekedetek voltak, amelyeket igaz emberek és próféták kívántak látni és hallani. E hatalmas cselekedetek az 1843 és 1844 történetében nyertek megjelenítést, amikor az Éjféli Kiáltás üzenetét hirdették. Az adventizmus elvetette történelmét, és különösen az 1843 és 1844 történetét. Olyan történelmet, amely csalódással kezdődik és csalódással végződik, ugyanakkor olyan történelmet is, amely arra rendeltetett, hogy bevezesse őket az újjáteremtett földre.

> “They had a bright light set up behind them at the beginning of the path, which an angel told me was the ‘midnight cry.’ This light shone all along the path, and gave light for their feet, so that they might not stumble.

> „Az ösvény kezdetén egy fényes világosság volt felállítva mögöttük, amelyről egy angyal azt mondta nekem, hogy az az „éjféli kiáltás”. Ez a világosság végig bevilágította az ösvényt, és világosságot adott lábuk elé, hogy meg ne botoljanak.

> “If they kept their eyes fixed on Jesus, who was just before them, leading them to the city, they were safe. But soon some grew weary, and said the city was a great way off, and they expected to have entered it before. Then Jesus would encourage them by raising His glorious right arm, and from His arm came a light which waved over the advent band, and they shouted ‘Alleluia!’ Others rashly denied the light behind them, and said that it was not God that had led them out so far. The light behind them went out, leaving their feet in perfect darkness, and they stumbled and lost sight of the mark and of Jesus, and fell off the path down into the dark and wicked world below.” Early Writings, 15.

> „Ha szemüket Jézusra szegezték, aki közvetlenül előttük járt, és a város felé vezette őket, biztonságban voltak. Ám hamarosan némelyek elfáradtak, és azt mondták, hogy a város még igen távol van, holott arra számítottak, hogy addigra már bejutnak oda. Ekkor Jézus bátorította őket azáltal, hogy felemelte dicsőséges jobb karját, és karjából világosság áradt, amely az adventnép fölött lengett, mire azok így kiáltottak: „Alleluja!” Mások vakmerően megtagadták a mögöttük levő világosságot, és azt mondták, hogy nem Isten vezette ki őket ilyen messzire. A mögöttük levő világosság kialudt, lábukat teljes sötétségben hagyva; megbotlottak, szem elől tévesztették a célt és Jézust, és letértek az ösvényről az alant levő sötét és gonosz világba.” Early Writings, 15.

What the Lion of the tribe of Judah is now unsealing is the history of 1843 and 1844. The “seven thunders” represent 1840 to 1844, but that period contains a very special history that has been typified since the beginning of covenant history. Each of the reformatory movements parallel each other, possessing the identical waymarks. If they were different from one another Satan would create a different plan of attack for each reformatory movement, but he never does.

Amit Júda törzsének Oroszlánja most feltör, az 1843 és 1844 történelme. A „hét mennydörgés” 1840-től 1844-ig terjedő időszakot jelképezi, ez az időszak azonban egy igen különleges történelmet foglal magában, amely azóta előképezve van, amióta a szövetségi történelem megkezdődött. Minden reformmozgalom párhuzamban áll egymással, ugyanazokkal a tájékozódási pontokkal rendelkezve. Ha különböznének egymástól, Sátán minden egyes reformmozgalom számára eltérő támadási tervet alkotna, de ezt soha nem teszi.

> “But Satan was not idle. He now attempted what he has attempted in every other reformatory movement—to deceive and destroy the people by palming off upon them a counterfeit in place of the true work. As there were false Christ’s in the first century of the Christian church, so there arose false prophets in the sixteenth century.” The Great Controversy, 186.

> „Ám Sátán nem maradt tétlen. Ekkor megkísérelte azt, amit minden más reformmozgalomban is megkísérelt: hogy becsapja és romlásba vigye a népet azáltal, hogy a valódi mű helyett hamisítványt sóz rájuk. Ahogyan a keresztény egyház első századában hamis Krisztusok voltak, úgy a tizenhatodik században is hamis próféták támadtak.” A nagy küzdelem, 186.

The essential point in this passage in terms of the overall message we are sharing is that when Adventism ceased to uphold the mantle of Protestantism and had it fully removed on September 11, 2001, they still insist that they are the remnant movement that proclaims the loud cry of the third angel. Yet they are the counterfeit. If you don’t recognize which movement is now carrying the horn of Protestantism it is virtually impossible to understand the parallel between the two horns in the United States.

Az e szakaszban foglalt lényegi pont, a teljes üzenet szempontjából, amelyet közlünk, az, hogy amikor az adventizmus megszűnt hordozni a protestantizmus palástját, és azt 2001. szeptember 11-én teljesen eltávolították róla, továbbra is azt állítja, hogy ő a maradékmozgalom, amely a harmadik angyal hangos kiáltását hirdeti. Ő azonban a hamisítvány. Ha nem ismered fel, hogy melyik mozgalom hordozza most a protestantizmus szarvát, gyakorlatilag lehetetlen megérteni az Egyesült Államokban lévő két szarv közötti párhuzamot.

The history of 1843 and 1844 is represented in every reform movement and we will now use the beginning of ancient Israel as God’s chosen people and the ending of Israel as God’s chosen people to illustrate the same of modern Israel, with the focus on 1843 and 1844 as represented in each of the lines of reformatory movements.

1843 és 1844 története minden reformmozgalomban megjelenik, és most az ókori Izráel kezdetét mint Isten választott népét, valamint Izráel végét mint Isten választott népét fogjuk felhasználni arra, hogy ugyanezt szemléltessük a modern Izráel esetében, különös tekintettel 1843-ra és 1844-re, amint azok a reformmozgalmak egyes vonalaiban megjelennek.

Moses prophesied that the Lord would raise up a prophet like unto himself, and that prophet was Jesus. Luke in Acts confirms that Jesus fulfilled Moses’ prophecy.

Mózes megjövendölte, hogy az Úr hozzá hasonló prófétát támaszt, és az a próféta Jézus volt. Lukács az Apostolok cselekedeteiben megerősíti, hogy Jézus beteljesítette Mózes próféciáját.

> The Lord thy God will raise up unto thee a Prophet from the midst of thee, of thy brethren, like unto me; unto him ye shall hearken. Deuteronomy 18:15.

> Az Úr, a te Istened, prófétát támaszt neked a te közepedből, a te atyádfiai közül, hozzám hasonlót; reá hallgassatok. 5Mózes 18:15.

Jesus is the prophet we are to listen to.

Jézus az a próféta, akire hallgatnunk kell.

> For Moses truly said unto the fathers, A prophet shall the Lord your God raise up unto you of your brethren, like unto me; him shall ye hear in all things whatsoever he shall say unto you. And it shall come to pass, that every soul, which will not hear that prophet, shall be destroyed from among the people. Yea, and all the prophets from Samuel and those that follow after, as many as have spoken, have likewise foretold of these days. Ye are the children of the prophets, and of the covenant which God made with our fathers, saying unto Abraham, And in thy seed shall all the kindreds of the earth be blessed. Unto you first God, having raised up his Son Jesus, sent him to bless you, in turning away every one of you from his iniquities. Acts 3:22–26.

> Mert Mózes valóban ezt mondta az atyáknak: Prófétát támaszt nektek az Úr, a ti Istenetek a ti atyátokfiai közül, hozzám hasonlót; őt hallgassátok mindenben, amit csak szól nektek. És lészen, hogy minden lélek, amely nem hallgat arra a prófétára, kiirtatik a nép közül. De mind a próféták is, Sámueltől fogva és azután mindazok, akik szóltak, szintén megjövendölték e napokat. Ti vagytok a próféták fiai és annak a szövetségnek örökösei, amelyet Isten a mi atyáinkkal kötött, amikor ezt mondta Ábrahámnak: És a te magodban megáldatnak a föld minden nemzetségei. Először nektek támasztotta fel Isten az ő Fiát, Jézust, és őt azért küldte, hogy megáldjon titeket, elfordítva mindegyikőtöket a maga gonoszságaitól. ApCsel 3:22–26.

The reform line of Christ begins at the time of the end, as all reform lines do. The “time of the end” in the days of Christ was His birth. Scripture identifies that at His birth there was an increase of knowledge in agreement with the definition of the “time of the end” in the book of Daniel. Whether it was the shepherds, the wise men from the east, angry Herod, or Anna and Simeon in the temple there was an increase of knowledge when He was born. At that point the leadership of the Jewish church was passed by. The divorce was progressive, but began by their rejection of the message that was unsealed at the time of the end.

Krisztus reformvonala az vég idején kezdődik, miként minden reformvonal. Krisztus napjaiban az „vég ideje” az Ő születése volt. A Szentírás azonosítja, hogy születésekor a tudás növekedése történt, összhangban azzal, ahogyan Dániel könyve meghatározza az „vég idejét”. Akár a pásztorok, akár a keletről érkezett bölcsek, akár a haragra gerjedt Heródes, akár Anna és Simeon a templomban: az Ő születésekor a tudás növekedése ment végbe. Ezen a ponton a zsidó egyház vezetését mellőzték. Az elválás fokozatos volt, de azzal kezdődött, hogy elutasították azt az üzenetet, amely a vég idején felnyittatott.

> “Men know it not, but the tidings fill heaven with rejoicing. With a deeper and more tender interest the holy beings from the world of light are drawn to the earth. The whole world is brighter for His presence. Above the hills of Bethlehem are gathered an innumerable throng of angels. They wait the signal to declare the glad news to the world. Had the leaders in Israel been true to their trust, they might have shared the joy of heralding the birth of Jesus. But now they are passed by.” The Desire of Ages, 47.

> „Az emberek nem tudják, de e hírrel a menny öröm telik meg. A világosság világából való szent lényeket mélyebb és gyöngédebb érdeklődés vonja a föld felé. Az egész világ fényesebb az Ő jelenléte miatt. Betlehem halmai fölött angyalok megszámlálhatatlan sokasága gyülekezik. Várják a jelt, hogy a világnak hirdessék az örömhírt. Ha Izráelben a vezetők hűek lettek volna a rájuk bízott megbízatáshoz, osztozhattak volna a Jézus születésének hirdetésében való örömben. De most mellőztetnek.” Jézus élete, 47.

The leadership of Adventism was passed by in 1989 when Daniel eleven verse forty was fulfilled. The “time of the end” in the history of Moses, who typified Jesus, was his birth, where his family and thereafter Pharaoh’s daughter received an increase of knowledge about baby Moses. His name of course means “saved out of the water” and Jesus means “Jehovah saves.”

Az adventizmus vezetését mellőzték 1989-ben, amikor beteljesedett Dániel 11. fejezetének 40. verse. „A vég ideje” Mózes történetében — aki Jézust előképezte — az ő születése volt, amikor családja, majd ezt követően a fáraó leánya megnövekedett ismeretet kapott a kis Mózesről. Neve természetesen azt jelenti: „a vízből kimentett”, Jézus pedig azt jelenti: „Jehova megment.”

After the “time of the end” all the reform lines demonstrate a point when the knowledge that is increased in that particular history is formalized into a message that can be held up as a witness to the generation who are to be held accountable for the light that was unsealed at the time of the end.

„A vég ideje” után valamennyi reformvonal bemutat egy olyan pontot, amikor az adott történelemben megnövekedett ismeret hivatalos üzenetté formálódik, amely tanúbizonyságként állítható azon nemzedék elé, amely felelősségre vonatik a vég idején felnyitott világosságért.

John the Baptist formalized the message of Christ, and Moses’ message was formalized in his fortieth year, when he attempted to deliver Israel from Egypt in his own strength. The message of the deliverance of Egypt was now in the public record.

Keresztelő János hivatalos formába öntötte Krisztus üzenetét, és Mózes üzenete a negyvenedik évében nyert hivatalos megfogalmazást, amikor a maga erejéből megkísérelte megszabadítani Izráelt Egyiptomból. Egyiptom szabadításának üzenete ekkor már a nyilvános feljegyzés részévé vált.

Forty years later Moses’ message was empowered at the burning bush and was accompanied with two signs of God’s divinity as represented by the rod which turned into a snake and the leprous hand that Moses withdrew from his bosom. Jesus’ message was empowered at His baptism that was accompanied with two signs of divinity, the Father’s voice and the Holy Spirit. The next waymark in both histories represent the first disappointment, the tarrying time, the arrival of the second angel or 1843.

Negyven évvel később Mózes üzenete az égő csipkebokornál nyert felhatalmazást, és Isten istenségének két jelével kísértetett, amint azt a kígyóvá változott vessző és a poklos kéz szemléltette, amelyet Mózes kebléből húzott elő. Jézus üzenete a keresztségekor nyert felhatalmazást, amelyet az istenség két jele kísért: az Atya hangja és a Szentlélek. A következő waymark mindkét történetben az első csalódást, a késedelem idejét, a második angyal eljövetelét vagy 1843-at jelképezi.

The disappointment in the line of Moses was illustrated by his wife when the angel descended to slay Moses for not circumcising his son. In fear Zipporah performed the rite on their son herself. Moses had forgotten to circumcise his son! The very sign of the covenant that was given to Abraham was forgotten by Moses. Father Abraham had set forth the prediction of the Hebrews captivity and deliverance in and from Egypt, and his prophecy was to be specifically fulfilled through Moses, and Moses forgot to circumcise his son. At that point Moses sent Zipporah back to stay with her father until after the deliverance. She tarried in Midian until Moses led the children of Israel through the water of the Red Sea, which the apostle Paul informs us is typifying baptism, the very rite that replaced circumcision. Do not miss that point. The arrival of the waymark representing the second angel in the history of Moses, the waymark that produces the first disappointment in that history was a rejection of the primary rule of Abraham’s covenant relationship with God.

A Mózes vonalában jelentkező csalódást a felesége szemléltette, amikor az angyal alászállt, hogy megölje Mózest azért, mert nem metélte körül a fiát. Félelmében Cippóra maga végezte el a szertartást a fiukon. Mózes elfelejtette körülmetélni a fiát! Még a szövetségnek azt a jelét is, amely Ábrahámnak adatott, Mózes elfelejtette. Ábrahám atya előre feltárta a héberek egyiptomi fogságának és Egyiptomból való szabadulásának jövendölését, és e próféciának kifejezetten Mózes által kellett beteljesednie, Mózes pedig elfelejtette körülmetélni a fiát. Ekkor Mózes visszaküldte Cippórát, hogy maradjon az apjánál egészen a szabadítás utánig. Midiánban maradt mindaddig, amíg Mózes át nem vezette Izráel fiait a Vörös-tenger vizén, amelyről Pál apostol tudatja velünk, hogy a keresztséget jelképezi, azt a szertartást, amely a körülmetélés helyébe lépett. Ezt a pontot ne tévesszük szem elől. Az az útjelző, amely a második angyalt képviseli Mózes történetében, az az útjelző, amely előidézi az első csalódást abban a történelemben, Ábrahám Istennel való szövetségi kapcsolatának elsődleges szabálya elutasításának bizonyult.

The first disappointment in the line of Christ was the death of Lazarus, which Martha and Mary were certain would not have happened if Jesus had not tarried until Lazarus had already been dead for four days. The disappointment of Jesus allowing his close friend Lazarus to die and rot in the tomb was immense, for not only the two sisters, but also the disciples. Yet the resurrection of Lazarus became the seal of Christ’s entire ministry.

Krisztus vonalában az első csalódás Lázár halála volt, amelyről Márta és Mária bizonyosak voltak, hogy nem következett volna be, ha Jézus nem késlekedik addig, amíg Lázár már négy napja halott. Az a csalódás, hogy Jézus megengedte közeli barátjának, Lázárnak, hogy meghaljon és a sírban oszlásnak induljon, mérhetetlen volt nemcsak a két nővér, hanem a tanítványok számára is. Lázár feltámasztása azonban Krisztus egész szolgálatának pecsétjévé lett.

> “In delaying to come to Lazarus, Christ had a purpose of mercy toward those who had not received Him. He tarried, that by raising Lazarus from the dead He might give to His stubborn, unbelieving people another evidence that He was indeed ‘the resurrection, and the life.’ He was loath to give up all hope of the people, the poor, wandering sheep of the house of Israel. His heart was breaking because of their impenitence. In His mercy He purposed to give them one more evidence that He was the Restorer, the One who alone could bring life and immortality to light. This was to be an evidence that the priests could not misinterpret. This was the reason of His delay in going to Bethany. This crowning miracle, the raising of Lazarus, was to set the seal of God on His work and on His claim to divinity.” The Desire of Ages, 529.

> „Amikor Krisztus késlekedett Lázárhoz menni, irgalmas szándéka volt azok iránt, akik nem fogadták be Őt. Azért időzött, hogy Lázárnak a halálból való feltámasztása által makacs, hitetlen népének újabb bizonyítékát adja annak, hogy Ő valóban „a feltámadás és az élet”. Vonakodott minden reményt feladni a népet illetően, Izráel házának szegény, tévelygő juhait illetően. Szíve megszakadt megátalkodottságuk miatt. Irgalmában elhatározta, hogy még egy bizonyítékát adja nekik annak, hogy Ő a Helyreállító, az Egyetlen, aki egyedül képes az életet és a halhatatlanságot világosságra hozni. Ennek olyan bizonyítéknak kellett lennie, amelyet a papok nem magyarázhattak félre. Ez volt az oka annak, hogy késlekedett Betániába menni. Ennek a legfőbb csodának, Lázár feltámasztásának kellett ráütnie Isten pecsétjét az Ő munkájára és istenségre vonatkozó igényére.” Jézus élete, 529.

The sealing of God’s one hundred and forty-four thousand is illustrated in the history of 1843 and 1844, for we are informed that it was Lazarus who led Christ into Jerusalem at the triumphal entry. The history of the triumphal entry is the history Sister White uses to illustrate the Midnight Cry of 1843 and 1844. It was a misunderstanding of Christ having the power to resurrect the dead by God’s creative power. Mary and Elizabeth confessed that they knew Jesus had the power to resurrect Lazarus at the final trump, but could not see that He actually had the power to resurrect then and there. They were in denial of the very truth He came to demonstrate at His baptism and death, the beginning and ending of His personal three-and-a-half-year ministry. They could not see until the stone was removed from the tomb, just as His hand would later be removed from a mistake in some of the figures on the 1843 chart.

Isten száznegyvennégyezerének megpecsételését az 1843-as és 1844-es történelem szemlélteti, mert arról kapunk tájékoztatást, hogy a diadalmas bevonuláskor Lázár vezette be Krisztust Jeruzsálembe. A diadalmas bevonulás története az a történet, amelyet White testvérnő az 1843-as és 1844-es Éjféli Kiáltás szemléltetésére használ. Félreértés volt Krisztusnak az a hatalma, hogy Isten teremtő ereje által feltámassza a halottakat. Mária és Erzsébet megvallották, hogy tudják: Jézusnak hatalma van feltámasztani Lázárt az utolsó trombitaszóra, de nem látták, hogy ténylegesen akkor és ott is hatalma van feltámasztani őt. Tagadásban voltak éppen azon igazsággal szemben, amelyet Ő azért jött bemutatni keresztségében és halálában, személyes három és fél éves szolgálatának kezdetében és végén. Nem láthatták meg, míg a követ el nem hengerítették a sír elől, miként az Ő kezét később el kellett távolítani az 1843-as táblázat némely számaiban levő tévedésről.

Moses, after he sent Zipporah away from the upcoming struggle with Pharaoh, was met by his older brother Aaron and the two messengers proceeded to Egypt representing the second angel’s message. Before any plagues were brought upon Egypt Moses warned Pharaoh that if he would not let Israel, God’s firstborn, go out and worship, then God would slay Egypt’s firstborn.

Miután Mózes elküldte Cippórát a közelgő, a fáraóval való küzdelemtől, bátyja, Áron találkozott vele, és a két követ Egyiptom felé indult, a második angyal üzenetét képviselve. Mielőtt bármiféle csapás sújtotta volna Egyiptomot, Mózes figyelmeztette a fáraót, hogy ha nem engedi el Izráelt, Isten elsőszülöttét, hogy kivonuljon és imádja Őt, akkor Isten megöli Egyiptom elsőszülöttét.

> And the Lord said unto Moses, When thou goest to return into Egypt, see that thou do all those wonders before Pharaoh, which I have put in thine hand: but I will harden his heart, that he shall not let the people go. And thou shalt say unto Pharaoh, Thus saith the Lord, Israel is my son, even my firstborn: And I say unto thee, Let my son go, that he may serve me: and if thou refuse to let him go, behold, I will slay thy son, even thy firstborn. Exodus 4:21–23.

> És monda az Úr Mózesnek: Amikor visszatérsz Egyiptomba, ügyelj arra, hogy mindazokat a csodákat, amelyeket kezedbe adtam, megcselekedd a fáraó előtt; de én megkeményítem az ő szívét, hogy ne bocsássa el a népet. És mondd a fáraónak: Így szól az Úr: Izráel az én fiam, az én elsőszülöttem. És mondom neked: Bocsásd el az én fiamat, hogy szolgáljon nekem; ha pedig vonakodsz elbocsátani őt, íme, megölöm a te fiadat, a te elsőszülöttedet. 2Mózes 4:21–23.

The Midnight Cry was a prediction that in the future would be fulfilled.

Az Éjféli Kiáltás egy olyan jövendölés volt, amely a jövőben fog beteljesedni.

> “In the deliverance of Israel from Egypt, the dedication of the first-born was again commanded. While the children of Israel were in bondage to the Egyptians, the Lord directed Moses to go to Pharaoh, king of Egypt, and say, ‘Thus saith the Lord, Israel is My son, even My first-born: and I say unto thee, Let My son go, that he may serve Me: and if thou refuse to let him go, behold, I will slay thy son, even thy first-born.’ Exodus 4:22, 23.

> „Amikor Izráel megszabadult Egyiptomból, ismét elrendeltetett az elsőszülöttek odaszentelése. Míg Izráel fiai az egyiptomiak szolgaságában voltak, az Úr meghagyta Mózesnek, hogy menjen a fáraóhoz, Egyiptom királyához, és ezt mondja: »Így szól az Úr: Izráel az én fiam, az én elsőszülöttem; azért ezt mondom neked: Bocsásd el az én fiamat, hogy szolgáljon nekem; ha pedig megtagadod, hogy elbocsásd őt, íme, megölöm a te fiadat, a te elsőszülöttedet.« 2Mózes 4:22, 23.”

> “Moses delivered his message; but the proud king’s answer was, ‘Who is the Lord, that I should obey His voice to let Israel go? I know not the Lord, neither will I let Israel go.’ Exodus 5:2. The Lord worked for His people by signs and wonders, sending terrible judgments upon Pharaoh. At length the destroying angel was bidden to slay the first-born of man and beast among the Egyptians. That the Israelites might be spared, they were directed to place upon their doorposts the blood of a slain lamb. Every house was to be marked, that when the angel came on his mission of death, he might pass over the homes of the Israelites.” The Desire of Ages, 51.

> „Mózes átadta üzenetét; de a kevély király válasza ez volt: »Kicsoda az Úr, hogy szavára hallgassak, és elbocsássam Izraelt? Nem ismerem az Urat, és nem is bocsátom el Izraelt.« 2Mózes 5:2. Az Úr jelekkel és csodákkal munkálkodott népéért, rettenetes ítéleteket bocsátva a fáraóra. Végül a pusztító angyal azt a parancsot kapta, hogy ölje meg az egyiptomiak között az emberek és az állatok elsőszülötteit. Hogy az izraeliták megkíméltessenek, azt a rendelkezést kapták, hogy egy leölt bárány vérét helyezzék ajtófélfáikra. Minden házat meg kellett jelölni, hogy amikor az angyal halálos küldetésében eljön, elkerülhesse az izraeliták otthonait.” Jézus élete, 51.

The Midnight Cry message unto Pharaoh was identifying the death of the firstborn in response to Pharaoh’s rebellion. Once the message was put into the record the plagues, representing the power of the Midnight Cry in the summer of 1844 was brought upon Egypt. The message of the Midnight Cry swept across the land like a tidal wave in the summer of 1844. The plagues swept across Egypt and when the promised death of the firstborn arrived a cry was heard at midnight throughout Egypt.

A Fáraóhoz intézett Éjféli Kiáltás üzenete az elsőszülöttek halálát azonosította, mint Fáraó lázadására adott választ. Miután az üzenet bekerült a feljegyzésbe, a csapások — amelyek az Éjféli Kiáltás hatalmát jelképezték 1844 nyarán — Egyiptomra zúdultak. Az Éjféli Kiáltás üzenete 1844 nyarán árhullámként söpört végig a földön. A csapások végigsöpörtek Egyiptomon, és amikor elérkezett az elsőszülöttek megígért halála, éjfélkor kiáltás hallatszott egész Egyiptomban.

> And Moses said, Thus saith the Lord, About midnight will I go out into the midst of Egypt: And all the firstborn in the land of Egypt shall die, from the firstborn of Pharaoh that sitteth upon his throne, even unto the firstborn of the maidservant that is behind the mill; and all the firstborn of beasts. And there shall be a great cry throughout all the land of Egypt, such as there was none like it, nor shall be like it any more. Exodus 11:4–6.

> És Mózes ezt mondta: Így szól az Úr: Éjféltájban kimegyek Egyiptom közepébe; és meghal Egyiptom földjén minden elsőszülött, a fáraó elsőszülöttjétől fogva, aki az ő trónján ül, a szolgálóleány elsőszülöttjéig, aki a kézimalom mögött van; és a barmoknak is minden elsőszülöttje. És nagy jajkiáltás lesz egész Egyiptom földjén, amilyen nem volt ahhoz fogható, és nem is lesz többé. 2Mózes 11:4–6.

The triumphal entry of Christ into Jerusalem led to the cross of Calvary, and the disciples of Christ and his other followers experienced a Great Disappointment.

Krisztus diadalmas bevonulása Jeruzsálembe a Golgota keresztjéhez vezetett, és Krisztus tanítványai, valamint más követői nagy csalódást éltek át.

> “Our disappointment was not so great as that of the disciples. When the Son of man rode triumphantly into Jerusalem, they expected Him to be crowned king. The people flocked from all the region about, and cried: ‘Hosanna to the Son of David.’ And when the priests and elders besought Jesus to still the multitude, He declared that if they should hold their peace even the stones would cry out, for prophecy must be fulfilled. Yet in a few days these very disciples saw their beloved Master, whom they believed would reign on David’s throne, stretched upon the cruel cross above the mocking, taunting Pharisees. Their high hopes were disappointed, and the darkness of death closed about them.” Testimonies, volume 1, 57, 58.

> „A mi csalódásunk nem volt akkora, mint a tanítványoké. Amikor az Emberfia diadalmasan bevonult Jeruzsálembe, azt várták, hogy királlyá koronázzák. A nép mindenfelől odasereglett, és ezt kiáltotta: „Hozsánna Dávid Fiának!” És amikor a papok és a vének arra kérték Jézust, hogy csendesítse le a sokaságot, Ő kijelentette, hogy ha ezek elhallgatnának, még a kövek is kiáltanának, mert a próféciának be kell teljesednie. Mégis, néhány nap múlva ugyanezek a tanítványok látták szeretett Mesterüket, akiről azt hitték, hogy Dávid trónján fog uralkodni, a kegyetlen kereszten kifeszítve a gúnyolódó, csúfolódó farizeusok fölött. Magasztos reményeik szertefoszlottak, és a halál sötétsége zárult köréjük.” Testimonies, 1. kötet, 57, 58.

The great disappointment of the disciples and Millerites is also represented by the Hebrews being stuck between Pharaoh’s army and the Red Sea.

A tanítványok és a milleriták nagy csalódását az is jelképezi, hogy a héberek a fáraó serege és a Vörös-tenger közé szorultak.

> “Upon us is shining the accumulated light of past ages. The record of Israel’s forgetfulness has been preserved for our enlightenment. In this age God has set His hand to gather unto Himself a people from every nation, kindred, and tongue. In the advent movement He has wrought for His heritage, even as He wrought for the Israelites in leading them from Egypt. In the great disappointment of 1844 the faith of His people was tested as was that of the Hebrews at the Red Sea.” Testimonies, volume 8, 115, 116.

> „Ránk ragyog a letűnt korszakok összegyűlt világossága. Izráel feledékenységének feljegyzése a mi tanulságunkra maradt fenn. Ebben a korszakban Isten kezét nyújtotta, hogy minden nemzetből, ágazatból és nyelvből népet gyűjtsön magának. Az adventmozgalomban örökségéért munkálkodott, miként Izráel fiaiért is munkálkodott, amikor kivezette őket Egyiptomból. Az 1844-es nagy csalódás idején népének hite próba alá került, miként a hébereké a Vörös-tengernél.” Testimonies, 8. kötet, 115., 116.

It is important to see that when Christ entered Jerusalem the inspiration of the hour produced an outburst of praise, which the Pharisee’s sought to silence. The heart of the chorus of praise was the reference to Jesus being the son of David, the very symbol Christ used to mark the end of his verbal interactions with the quibbling Jews. Most irritating to the Jews was the recognition that when calling Jesus, the Son of David they were by inference referencing King David’s triumphal entry into Jerusalem.

Fontos megértenünk, hogy amikor Krisztus bevonult Jeruzsálembe, az óra ihletése dicsőítésnek olyan kitörését idézte elő, amelyet a farizeusok igyekeztek elhallgattatni. A dicsőítő kórus magvát az a Jézusra való utalás alkotta, hogy ő Dávid Fia, ugyanaz a jelkép, amelyet Krisztus arra használt, hogy véget vessen szóváltásainak a kötekedő zsidókkal. A zsidókat leginkább az ingerelte, hogy amikor Jézust Dávid Fiának nevezték, ezzel szükségképpen Dávid királynak Jeruzsálembe való diadalmas bevonulására utaltak.

In the history of David’s work of bringing the ark to Jerusalem, the empowerment of the message was represented by David’s empowerment.

Dávidnak a láda Jeruzsálembe vitelére irányuló munkájának történetében az üzenet felhatalmazását Dávid felhatalmazása jelképezte.

> And David went on, and grew great, and the Lord God of hosts was with him. 2 Samuel 5:10.

> Dávid pedig egyre nagyobb lett, és a Seregek Ura, az Isten vele volt. 2 Sámuel 5:10.

Thereafter David determined to bring the ark unto Jerusalem. In bringing the ark to the city of David, there was to be a disappointment, as in every reform line. Uzzah, whose name means strength, knowing full well that he was not authorized to touch the ark, did so anyway. The very issue that took the ark into captivity in the first place, was disobedience unto the Lord’s revealed will, and presumption concerning the power associated with the ark of God. Yet Uzzah, a strong man of David disobeyed, just as Moses disobeyed the command of circumcision. Uzzah was struck dead, and the ark tarried outside of Jerusalem until David understood that those watching over where the ark had remained after Uzzah’s death were being blessed. David then set forth again to bring the ark into Jerusalem. As David danced into Jerusalem his wife saw his nakedness and was greatly disappointed.

Ezután Dávid elhatározta, hogy a ládát Jeruzsálembe viszi. A láda Dávid városába vitele során csalódásnak kellett bekövetkeznie, miként minden reformvonalban. Uzza, akinek neve erőt jelent, jól tudta, hogy nincs felhatalmazása arra, hogy megérintse a ládát, mégis megtette. Éppen az a kérdés, amely a ládát eredetileg fogságba juttatta, az Úr kinyilatkoztatott akarata iránti engedetlenség és az Isten ládájával kapcsolatos hatalomra vonatkozó vakmerő elbizakodottság volt. Uzza azonban, Dávid egyik erős embere, engedetlenkedett, miként Mózes is engedetlenkedett a körülmetélésre vonatkozó parancsnak. Uzzát halál sújtotta, és a láda Jeruzsálemen kívül maradt mindaddig, amíg Dávid meg nem értette, hogy azok, akik felügyeltek arra a helyre, ahol a láda Uzza halála után maradt, áldásban részesültek. Dávid ezután ismét útnak indult, hogy a ládát Jeruzsálembe vigye. Amint Dávid táncolva vonult be Jeruzsálembe, a felesége meglátta mezítelenségét, és mélységesen csalódott.

Three lines of reformatory movements that all address 1843 and 1844, the period of time that righteous men and prophets desired to see and hear. The characteristics of the arrival of the second angel, thus marking a tarrying time and disappointment are all easy to see. The deeper truths identify that the disappointment was not simply a misunderstanding on the part of Moses, or Uzzah or Martha and Mary, but a disappointment that was connected with rejecting a foundational principle connected to the very history where the disappointment was accomplished. For Moses it was the sign of circumcision, for Uzzah it was presumption about God’s commands concerning the ark, for Martha and Mary it was a lack of faith in Christ’s creative power to resurrect.

A reformmozgalmak három vonala, amelyek egyaránt 1843-ra és 1844-re, arra az időszakra vonatkoznak, amelyet igaz emberek és próféták kívántak látni és hallani. A második angyal eljövetelének jellemzői, amelyek így a késedelem idejét és a csalódást jelölik meg, mind könnyen felismerhetők. A mélyebb igazságok arra mutatnak rá, hogy a csalódás nem pusztán Mózes, vagy Uzzá, vagy Márta és Mária részéről fakadó félreértés volt, hanem olyan csalódás, amely összefüggött egy alapvető elv elvetésével, amely ahhoz a történethez kapcsolódott, amelyben maga a csalódás beteljesedett. Mózes esetében ez a körülmetélkedés jele volt, Uzzá esetében az Isten parancsolataival kapcsolatos vakmerőség a ládára vonatkozóan, Márta és Mária esetében pedig a Krisztus teremtő, feltámasztó hatalmába vetett hit hiánya.

With Moses the very central theme of his ministry was establishing a covenant relationship with a chosen people, and Moses forgot the sign of that covenant. With Uzzah it was the very principle of the sacredness of God’s law, which was embodied in the ark. With Martha and Mary, it was the very center of Christ’s ministry, beginning with His baptism, and ending with His death, burial and resurrection as typified in the beginning of His ministry. The first disappointment of 1843 was brought about through a mistake in some of the figures upon the chart that was a fulfillment of the prophecy of Habakkuk. The mistake involved the premier principle of the movement of Miller’s—the day for a year principle.

Mózes esetében szolgálatának legközpontibb témája a szövetségi kapcsolat létrehozása volt egy kiválasztott néppel, és Mózes megfeledkezett e szövetség jeléről. Uzzá esetében Isten törvényének szentsége volt az alapelv, amely a ládában testesült meg. Márta és Mária esetében pedig Krisztus szolgálatának legközéppontibb lényege volt ez, amely keresztségével kezdődött, és halálával, temetésével és feltámadásával végződött, amint azt szolgálatának kezdete előképezte. Az 1843-as első csalódást az ábrán szereplő egyes számadatokban elkövetett tévedés idézte elő, amely Habakuk próféciájának beteljesedése volt. A tévedés a Miller-féle mozgalom legfőbb alapelvét érintette — a nap-év elvet.

The “seven thunders” represent the Advent movement of 1840 to 1844, but within that movement is the history of 1843 to 1844 which begins and ends with a disappointment, thus placing the signature of Alpha and Omega on that history. And that history is the very history Jesus and Ellen White point to as the sacred history that the righteous have always longed to see.

A „hét mennydörgés” az 1840-től 1844-ig tartó adventmozgalmat jelképezi, ám azon a mozgalmon belül ott van az 1843-tól 1844-ig terjedő történelem, amely csalódással kezdődik és csalódással végződik, így ráhelyezve arra a történelemre az Alfa és Omega kézjegyét. És ez a történelem éppen az a történelem, amelyre Jézus és Ellen White mint arra a szent történelemre mutatnak, amelyet az igazak mindenkor vágytak látni.

Those four lines; Moses, David, Christ and the Millerites teach that when the parable of the ten virgins is repeated at the end of the world there will be an empowerment, not of the second, but of the third angel’s message that is followed by a disappointment, that starts a tarrying time.

E négy irányvonal; Mózes, Dávid, Krisztus és a milleriták azt tanítják, hogy amikor a tíz szűzről szóló példázat megismétlődik a világ végén, akkor nem a második, hanem a harmadik angyal üzenete nyer felhatalmazást, amelyet csalódás követ, s ez késedelmi időt indít el.

When the first angel descended on August 11, 1840 it confirmed the premier prophetic rule of the Millerites, and their first disappointment would be specifically connected to that rule. When that disappointment and tarrying time ended at the Midnight Cry, that message would also relate to the day for a year principle, as would the identification that Christ would come on October 22, 1844. All four waymarks of 1840 to 1844 were associated with the day for a year principle.

Amikor az első angyal 1840. augusztus 11-én alászállt, megerősítette a milleriták elsődleges prófétai szabályát, és első csalódásuk kifejezetten ehhez a szabályhoz kapcsolódott. Amikor ez a csalódás és a késedelem ideje a Midnight Cry idején véget ért, az az üzenet is az egy nap egy év elvéhez kapcsolódott, miként az a meghatározás is, hogy Krisztus 1844. október 22-én jön el. 1840 és 1844 mind a négy határköve az egy nap egy év elvéhez kapcsolódott.

The Jews were made the depositaries of the law of God, and the issue that is represented in Moses line is the law of God and the statutes. In David’s history it was again the law of God. In Christ’s history it was the law of God, for without the shedding of blood there is no remission of the sin that has been revealed to the sinner by the law of God. But Adventism was made the depositaries of not only the law of God but the prophetic Word.

A zsidók Isten törvényének letéteményeseivé tétettek, és az a kérdés, amelyet Mózes vonala képvisel, Isten törvénye és a rendelések. Dávid történetében ismét Isten törvénye volt az. Krisztus történetében is Isten törvénye volt az, mert vérontás nélkül nincs bocsánat arra a bűnre, amelyet Isten törvénye tett nyilvánvalóvá a bűnös előtt. Az adventizmus azonban nemcsak Isten törvényének, hanem a prófétai Igének is letéteményesévé tétetett.

Therefore, the theme in the line of Millerite history is the prophetic rules of God. At the end of Adventism, it will once again be about the rules of prophetic interpretation, but since 1844 prophetic time is no longer to be applied. The rules at the end are premised on Alpha and Omega illustrating the end from the beginning.

Ezért a millerita történelem vonalának témája Isten prófétai szabályai. Az adventizmus végén ismét a prófétai értelmezés szabályairól lesz szó, de 1844 óta a prófétai idő többé nem alkalmazandó. A vég idején érvényes szabályok azon az előfeltevésen alapulnak, hogy az Alfa és az Omega a kezdetből szemlélteti a véget.

When the Ottoman supremacy ceased in fulfillment of the second woe, representing the prophetic activity of Islam, the three hundred ninety-one year and fifteen-day prophecy of Revelation 9:15 was fulfilled and the “day for a year principle,” which is the very heart of Miller’s work was confirmed.

Amikor az oszmán felsőbbség a második jaj beteljesedéseként, amely az iszlám prófétai tevékenységét jelképezi, megszűnt, beteljesedett a Jelenések 9:15 háromszázkilencvenegy évre és tizenöt napra szóló próféciája, és megerősítést nyert a „nap–év elv”, amely Miller munkásságának leglényegesebb magva volt.

When Islam struck on September 11, 2001 the arrival of the third woe in fulfillment of Revelation 8:13 was fulfilled, and the principle that was the very heart of the work of Future for America was confirmed; that principle being simply stated as the repetition of history. A prophecy of a woe trumpet representing Islam was confirmed when both the angel of Revelation ten in 1840 and the angel of Revelation eighteen in 2001 was fulfilled. History had repeated. What would be expected next is a disappointment.

Amikor 2001. szeptember 11-én az iszlám lesújtott, a Jelenések 8:13 beteljesedéseként bekövetkezett a harmadik jaj eljövetele, és megerősítést nyert az az elv, amely a Future for America munkájának legbensőbb magvát képezte; ez az elv pedig egyszerűen így fogalmazható meg: a történelem ismétlődése. Megerősítést nyert egy jajtrombita próféciája, amely az iszlámot ábrázolja, amikor mind a Jelenések tizedik fejezetének angyala 1840-ben, mind pedig a Jelenések tizennyolcadik fejezetének angyala 2001-ben beteljesedett. A történelem megismétlődött. Ami ezek után várható lenne, az egy csalódás.

The disappointment would usher in a tarrying time. The disappointment would dishearten and scatter those involved with the work. The disappointment would be accomplished by a disregard of a primary law of prophecy, in fact the primary rule of prophecy established in the beginning of Adventism. The empowerment of September 11, 2001 was associated with Islam and the disappointment of July 18, 2020 was about Islam. We are informed that what allowed Samuel Snow and others thereafter to recognize the date of October 22, 1844 was that the Lord removed his hand from a mistake in some of the figures on the 1843 chart. Then Snow and the Millerites saw that the same evidence that had led them to predict the year 1843 for the fulfillment of the twenty-three-hundred-year prophecy was then recognized to be the very same evidence that allowed them to identify October 22, 1844.

A csalódás egy késedelmi időszakot vezetne be. A csalódás elcsüggesztené és szétszórná azokat, akik részt vettek a munkában. A csalódás a prófécia egyik elsődleges törvényének semmibevétele által következne be, valójában a prófécia ama legelső szabályának semmibevétele által, amely az adventizmus kezdetén lett lefektetve. A 2001. szeptember 11-i felhatalmazás az iszlámmal állt kapcsolatban, és a 2020. július 18-i csalódás is az iszlámról szólt. Arról kapunk tájékoztatást, hogy ami lehetővé tette Samuel Snow és mások számára, hogy ezt követően felismerjék az 1844. október 22-i dátumot, az az volt, hogy az Úr visszavonta kezét az 1843-as táblázat számainak némelyikében lévő tévedésről. Ekkor Snow és a milleriták felismerték, hogy ugyanaz a bizonyíték, amely arra vezette őket, hogy az 1843. esztendőt jósolják meg a kétezer-háromszáz éves prófécia beteljesedésének éveként, valójában ugyanaz a bizonyíték volt, amely lehetővé tette számukra, hogy azonosítsák 1844. október 22-ét.

> “Jesus and all the heavenly host looked with sympathy and love upon those who had with sweet expectation longed to see Him whom their souls loved. Angels were hovering around them, to sustain them in the hour of their trial. Those who had neglected to receive the heavenly message were left in darkness, and God’s anger was kindled against them, because they would not receive the light which He had sent them from heaven. Those faithful, disappointed ones, who could not understand why their Lord did not come, were not left in darkness. Again they were led to their Bibles to search the prophetic periods. The hand of the Lord was removed from the figures, and the mistake was explained. They saw that the prophetic periods reached to 1844, and that the same evidence which they had presented to show that the prophetic periods closed in 1843, proved that they would terminate in 1844. Light from the Word of God shone upon their position, and they discovered a tarrying time—‘Though it [the vision] tarry, wait for it.’ In their love for Christ’s immediate coming, they had overlooked the tarrying of the vision, which was calculated to manifest the true waiting ones. Again they had a point of time. Yet I saw that many of them could not rise above their severe disappointment to possess that degree of zeal and energy which had marked their faith in 1843.” Early Writings, 236, 237.

> „Jézus és az egész mennyei sereg részvéttel és szeretettel tekintett azokra, akik édes várakozással sóvárogtak látni Őt, akit lelkük szeretett. Angyalok lebegtek körülöttük, hogy próbájuk órájában megerősítsék őket. Azok, akik elmulasztották befogadni a mennyei üzenetet, sötétségben maradtak, és Isten haragja fellobbant ellenük, mert nem akarták elfogadni azt a világosságot, amelyet a mennyből küldött nekik. Azok a hűséges, csalódottak, akik nem értették, miért nem jött el az ő Uruk, nem maradtak sötétségben. Ismét Bibliájukhoz vezettettek, hogy kutassák a prófétai időszakokat. Az Úr keze elvétetett a számokról, és a tévedés megmagyaráztatott. Látták, hogy a prófétai időszakok 1844-ig nyúltak, és hogy ugyanazok a bizonyítékok, amelyeket annak igazolására hoztak fel, hogy a prófétai időszakok 1843-ban zárultak le, azt bizonyították, hogy azok 1844-ben érnek véget. Isten Igéjéből világosság ragyogott helyzetükre, és felfedeztek egy késedelmi időt: »Ha késik is [a látomás], várj rá.« Krisztus közeli eljöveteléhez való szeretetükben figyelmen kívül hagyták a látomás késedelmét, amely arra szolgált, hogy nyilvánvalóvá tegye az igazán várakozókat. Ismét volt egy meghatározott időpontjuk. Mindazonáltal láttam, hogy közülük sokan nem tudtak súlyos csalódásuk fölé emelkedni, hogy birtokában legyenek annak a buzgóságnak és erőnek, amely hitüket 1843-ban jellemezte.” Early Writings, 236, 237.

We should expect that the evidence that led to a prediction of Islam attacking the United States on July 18, 2020, would confirm that at the soon-coming Sunday law, Islam is the judgment that is brought against the United States, with the element of time no longer associated with the event.

El kell várnunk, hogy azok a bizonyítékok, amelyek ahhoz a jövendöléshez vezettek, miszerint az iszlám 2020. július 18-án megtámadja az Egyesült Államokat, megerősítsék: a hamarosan bekövetkező vasárnapi törvény idején az iszlám az az ítélet, amely az Egyesült Államokra sújt le, az eseménnyel pedig többé nem kapcsolódik időelem.

Four primary waymarks in the history of 1840 until 1844. Every waymark is associated with the application of Miller’s primary rule—the day for a year principle.

Négy elsődleges jelzőoszlop 1840-től 1844-ig terjedő történelemben. Minden egyes jelzőoszlop Miller alapvető szabályának alkalmazásához kapcsolódik — a nap egy év elvéhez.

Four primary waymarks in the history of 2001, until the Sunday law. September 11, 2001 was Islam. The failed prediction of July 18, 2020 was about Islam. Every waymark is associated with the application of Future for America’s primary rule—the repetition of history. The “seven thunders” represent future events that will be disclosed in their order. The first of the four waymarks were September 11, 2001 identifying an attack of the United States by Islam in fulfillment of the third woe. The last waymark, representing the Sunday law in our history must be about Islam for the Alpha and Omega always illustrates the end from the beginning, and the Alpha and Omega is He who sealed up the “seven thunders” for this very history. Islam will attack the United States at the Sunday law.

Négy elsődleges jelzőpont 2001 történetében, egészen a vasárnapi törvényig. 2001. szeptember 11-e az iszlám volt. A 2020. július 18-i meghiúsult előrejelzés az iszlámról szólt. Minden jelzőpont a Future for America elsődleges szabályának alkalmazásával áll összefüggésben — a történelem ismétlődésével. A „hét mennydörgés” jövőbeli eseményeket jelképez, amelyek a maguk sorrendjében fognak feltárulni. A négy jelzőpont közül az első 2001. szeptember 11-e volt, amely az Egyesült Államok elleni iszlám támadást azonosította a harmadik jaj beteljesedéseként. Az utolsó jelzőpontnak, amely a vasárnapi törvényt jelképezi a mi történelmünkben, az iszlámról kell szólnia, mert az Alfa és az Ómega mindig a véget szemlélteti a kezdetből, és az Alfa és az Ómega az, aki éppen e történet számára lepecsételte a „hét mennydörgést”. Az iszlám meg fogja támadni az Egyesült Államokat a vasárnapi törvény idején.

This is one of three primary elements of the unsealing of the seven thunders that is now being opened up. Once Moses announced the message typifying the Midnight Cry in his line of history the final movements were rapid. Ten supernatural devastating plagues until the prophecy of the firstborn was fulfilled creating the cry at Midnight in Egypt. Once Christ entered Jerusalem the rapid steps to the cross were under way. When the message was announced there was no turning back. From the Exeter camp meeting on August 12, 1844, less than two months later the prediction was fulfilled.

Ez egyike a hét mennydörgés felpecsételésének felnyitásában annak a három elsődleges elemnek, amely most tárul fel. Mihelyt Mózes kihirdette azt az üzenetet, amely saját történelmi vonalában az Éjféli Kiáltást jelképezte, a végső események gyors egymásutánban követték egymást. Tíz természetfeletti, pusztító csapás következett, mígnem az elsőszülöttekre vonatkozó prófécia beteljesedett, létrehozva az éjféli kiáltást Egyiptomban. Mihelyt Krisztus belépett Jeruzsálembe, megkezdődtek a kereszthez vezető gyors lépések. Amikor az üzenet kihirdettetett, többé nem volt visszaút. Az 1844. augusztus 12-i exeteri tábori összejöveteltől számítva alig két hónappal később a jövendölés beteljesedett.

> And the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, what is that proverb that ye have in the land of Israel, saying, The days are prolonged, and every vision faileth? Tell them therefore, Thus saith the Lord God; I will make this proverb to cease, and they shall no more use it as a proverb in Israel; but say unto them, The days are at hand, and the effect of every vision. For there shall be no more any vain vision nor flattering divination within the house of Israel. For I am the Lord: I will speak, and the word that I shall speak shall come to pass; it shall be no more prolonged: for in your days, O rebellious house, will I say the word, and will perform it, saith the Lord God. Again the word of the Lord came to me, saying, Son of man, behold, they of the house of Israel say, The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off. Therefore say unto them, Thus saith the Lord God; There shall none of my words be prolonged any more, but the word which I have spoken shall be done, saith the Lord God. Ezekiel 12:21–28.

> És lőn az Úrnak beszéde hozzám, mondván: Embernek fia, miféle közmondás ez, amely nálatok van Izráel földjén, mondván: Hosszúra nyúlnak a napok, és semmivé lesz minden látomás? Ezért mondd nekik: Így szól az Úr Isten: Véget vetek e közmondásnak, és nem mondják többé közmondásul Izráelben; hanem mondd nekik: Közel vannak a napok és minden látomás beteljesedése. Mert nem lesz többé semmi hiábavaló látomás és hízelgő jövendölés Izráel házában. Mert én vagyok az Úr: szólok, és amit szólok, meglesz; nem halasztatik tovább; mert a ti napjaitokban, ti engedetlen ház, kimondom a szót, és véghezviszem azt, ezt mondja az Úr Isten. És ismét lőn az Úrnak beszéde hozzám, mondván: Embernek fia, íme, Izráel háza ezt mondja: A látomás, amelyet ez lát, sok nap múlva lesz, és távoli időkről prófétál. Ezért mondd nekik: Így szól az Úr Isten: Semmi igém nem halasztatik tovább, hanem amely igét szólottam, meglesz, ezt mondja az Úr Isten. Ezékiel 12:21–28.

Back to Articles