Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-One

Dániel könyve – Hatvanegyedik rész

Unveiling the Prophetic Tapestry: Understanding Daniel’s Visions, the Covenant, and the Sealing Time in the Last Days

A prófétai kárpit feltárása: Dániel látomásainak, a szövetségnek és az utolsó napokban bekövetkező pecsételés idejének megértése

Author

Jeff Pippenger

Published

January 25, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Gabriel came to Daniel in chapter nine to provide him with skill and understanding of the two visions which had been represented in chapter eight.

Gábriel a kilencedik fejezetben jött Dánielhez, hogy értelmet és megértést adjon neki a nyolcadik fejezetben bemutatott két látomás felől.

> And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to show thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:22, 23.

> És tudtul adta nekem, szólt hozzám, és ezt mondta: Dániel, most jöttem ki, hogy értelmet és megértést adjak neked. Könyörgéseid kezdetén kijött a parancs, és én azért jöttem, hogy tudtodra adjam; mert te igen kedvelt vagy: értsd meg azért a dolgot, és fontold meg a látomást. Dániel 9:22, 23.

In order for Daniel to have the “understanding” he needed, Gabriel told him to understand both the “matter” and the “vision.” The “matter” was the vision of the trampling down of the sanctuary and host, and the “vision,” was the vision of the appearance of October 22, 1844. Sister White also emphasizes these two visions when she informs us that, Daniel was seeking to understand the relation of the seventy year captivity and the twenty-three hundred years. The seventy years are what Gabriel identified as the “matter” and the “vision” was the twenty-three hundred years. Daniel represents the “wise” of the last days, when Gabriel provides the interpretation of the twenty-three hundred years. The “wise” recognize both the “matter” and the “vision,” in Gabriel’s interpretation, the wicked do not understand. The Millerites understood the “matter” and “vision,” but only in a limited fashion.

Ahhoz, hogy Dániel rendelkezzen a szükséges „értelemmel”, Gábriel azt mondta neki, hogy értse meg mind a „dolgot”, mind a „látomást”. A „dolog” a szentély és a sereg megtapodásának látomása volt, a „látomás” pedig 1844. október 22-ének megjelenésére vonatkozó látomás. White testvérnő is hangsúlyozza ezt a két látomást, amikor tudatja velünk, hogy Dániel a hetvenéves fogság és a kétezer-háromszáz év kapcsolatának megértését kereste. A hetven év az volt, amit Gábriel „dologként” azonosított, a „látomás” pedig a kétezer-háromszáz év volt. Dániel az utolsó napok „bölcseit” jelképezi, amikor Gábriel megadja a kétezer-háromszáz év magyarázatát. A „bölcsek” Gábriel magyarázatában felismerik mind a „dolgot”, mind a „látomást”; a gonoszok nem értik. A milleriták megértették a „dolgot” és a „látomást”, de csak korlátozott módon.

The four hundred and ninety years of probationary time, was a period that was based upon four hundred and ninety years of rebellion against the covenant of the “seven times” represented in Leviticus twenty-five and twenty-six. The seventy years captivity was the sum of all the years the land was not allowed to enjoy her rest.

A négyszázkilencven esztendőnyi próbaidő egy olyan időszak volt, amely a „hétszeres” szövetség ellen való négyszázkilencven évnyi lázadásra épült, amint azt a Leviticus huszonötödik és huszonhatodik fejezete ábrázolja. A hetvenéves fogság mindazon évek összessége volt, amelyek alatt a földnek nem engedték meg, hogy élvezze nyugalmát.

The week that Christ confirmed the covenant with many, was an illustration of the quarrel of his covenant, as represented by two periods of twelve hundred and sixty days. That prophetic week was divided by the cross, which typifies the seal of God.

Az a hét, amelyben Krisztus sokakkal megerősítette a szövetséget, szövetségének peres ügyét szemléltette, amint azt két, ezerkétszázhatvan napból álló időszak ábrázolja. E prófétai hetet a kereszt osztotta ketté, amely Isten pecsétjét jelképezi.

> “What is the seal of the living God, which is placed in the foreheads of His people? It is a mark which angels, but not human eyes, can read; for the destroying angel must see this mark of redemption. The intelligent mind has seen the sign of the cross of Calvary in the Lord’s adopted sons and daughters. The sin of the transgression of the law of God is taken away. They have on the wedding garment, and are obedient and faithful to all God’s commands.” Manuscript Releases, volume 21, 52.

> „Mi az élő Isten pecsétje, amely népének homlokára helyeztetik? Olyan jegy ez, amelyet az angyalok, de nem emberi szemek, olvashatnak; mert a pusztító angyalnak látnia kell e megváltás-jegyet. Az értelmes elme meglátta a kálváriai kereszt jelét az Úr örökbe fogadott fiain és leányain. Isten törvénye áthágásának bűne eltávolíttatott. Rajtuk van a menyegzői ruha, és engedelmesek és hűségesek Isten minden parancsolatához.” Kéziratközlések, 21. kötet, 52.

That week typified two periods of twelve hundred and sixty years divided at the Sunday law of 538, (the mark of the beast) in which paganism and then papalism trampled down the sanctuary and the host. For twelve hundred and sixty days, Christ gave His testimony, then for another twelve hundred and sixty days, Christ gave the same testimony through His disciples. For twelve hundred and sixty years, Satan gave his testimony, through paganism, and then for another twelve hundred and sixty years, Satan gave his testimony through the papacy.

Az a hét két, egyenként ezerkétszázhatvan éves időszakot jelképezett, amelyeket az 538-as vasárnaptörvény választott el egymástól (a fenevad bélyege), s amelyekben előbb a pogányság, majd a pápaság taposta a szenthelyet és a sereget. Ezerkétszázhatvan napon át Krisztus tette bizonyságát, majd újabb ezerkétszázhatvan napon át Krisztus ugyanezt a bizonyságot tette tanítványai által. Ezerkétszázhatvan éven át Sátán tette bizonyságát a pogányság által, majd újabb ezerkétszázhatvan éven át Sátán a pápaság által tette ugyanezt a bizonyságot.

The covenant, which through ancient Israel’s disobedience, became God’s “quarrel,” was the covenant of Leviticus chapter twenty-five, that outlined the land resting, and the jubilee that was to be celebrated every forty-ninth year.

A szövetség, amely az ősi Izráel engedetlensége által Isten „peres ügyévé” lett, a Leviticus huszonötödik fejezetében foglalt szövetség volt, amely a föld nyugvását, valamint a minden negyvenkilencedik évben megtartandó jubileumot írta elő.

> And the Lord spake unto Moses in mount Sinai, saying, Speak unto the children of Israel, and say unto them, When ye come into the land which I give you, then shall the land keep a sabbath unto the Lord. Six years thou shalt sow thy field, and six years thou shalt prune thy vineyard, and gather in the fruit thereof; But in the seventh year shall be a sabbath of rest unto the land, a sabbath for the Lord: thou shalt neither sow thy field, nor prune thy vineyard. That which groweth of its own accord of thy harvest thou shalt not reap, neither gather the grapes of thy vine undressed: for it is a year of rest unto the land. And the sabbath of the land shall be meat for you; for thee, and for thy servant, and for thy maid, and for thy hired servant, and for thy stranger that sojourneth with thee, And for thy cattle, and for the beast that are in thy land, shall all the increase thereof be meat. And thou shalt number seven sabbaths of years unto thee, seven times seven years; and the space of the seven sabbaths of years shall be unto thee forty and nine years. Then shalt thou cause the trumpet of the jubile to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. And ye shall hallow the fiftieth year, and proclaim liberty throughout all the land unto all the inhabitants thereof: it shall be a jubile unto you; and ye shall return every man unto his possession, and ye shall return every man unto his family. A jubile shall that fiftieth year be unto you: ye shall not sow, neither reap that which groweth of itself in it, nor gather the grapes in it of thy vine undressed. For it is the jubile; it shall be holy unto you: ye shall eat the increase thereof out of the field. In the year of this jubile ye shall return every man unto his possession. Leviticus 25:1–13.

> És szóla az Úr Mózesnek a Sínai-hegyen, mondván: Szólj Izráel fiainak, és mondd meg nekik: Amikor bementek arra a földre, amelyet nektek adok, tartson a föld szombatot az Úrnak. Hat esztendőn át vesd be meződet, és hat esztendőn át metszd szőlődet, és takarítsd be annak termését; de a hetedik esztendőben a teljes nyugalom szombatja legyen a földnek, az Úrnak szentelt szombat: ne vesd be meződet, és ne metszd meg szőlődet. Ami aratásodból magától nő, azt ne arasd le, és gondozatlan szőlőd szemeit se szedd meg; mert nyugalom esztendeje az a földnek. És a föld szombatjának termése legyen eledelül nektek: neked, szolgádnak, szolgálódnak, béresednek és a közötted tartózkodó jövevénynek; és barmodnak és a földeden levő vadaknak is legyen mindazok termése eledelül. Számlálj azután hét szombatévet, hétszer hét esztendőt; és a hét szombatév ideje legyen neked negyvenkilenc esztendő. Akkor fúvasd meg a kürtöt a jubileumra a hetedik hónap tizedik napján; az engesztelés napján fújjátok meg a kürtöt egész földeteken. És szenteljétek meg az ötvenedik esztendőt, és hirdessetek szabadságot a földön minden lakosának; jubileum legyen az nektek, és térjen vissza ki-ki birtokára, és térjen vissza ki-ki nemzetségéhez. Jubileum legyen az az ötvenedik esztendő nektek: ne vessetek, és ne arassátok le benne azt, ami magától nő, és ne szedjétek meg benne gondozatlan szőlőjének szemeit. Mert jubileum az; szent legyen az nektek; a mezőről egyétek meg annak termését. Ebben a jubileumi esztendőben térjen vissza ki-ki birtokára. 3Mózes 25:1–13.

The first period of the twenty-three hundred year prophecy, as with the week Christ confirmed the covenant, and the four-hundred and ninety years is directly associated with the “seven times” of Leviticus chapters twenty-five and twenty-six.

A kétezer-háromszáz éves prófécia első időszaka — miként az a hét is, amelyben Krisztus megerősítette a szövetséget, valamint a négyszázkilencven év — közvetlen kapcsolatban áll a Leviticus huszonötödik és huszonhatodik fejezetében szereplő „hétszeres” időszakkal.

> Know therefore and understand, that from the going forth of the commandment to restore and to build Jerusalem unto the Messiah the Prince shall be seven weeks, and threescore and two weeks: the street shall be built again, and the wall, even in troublous times. Daniel 9:2.

> Tudd meg azért, és értsd meg, hogy a parancs kiadásától fogva Jeruzsálem helyreállítására és felépítésére a Messiásig, a Fejedelemig hét hét és hatvankét hét lészen; újra megépíttetik az utca és a kőfal, mégpedig viszontagságos időkben. Dániel 9:2.

Sixty-nine weeks beginning in 457 BC, brings you to Christ’s baptism, and the beginning of the week in which he confirmed the covenant, which was the covenant of God’s “quarrel.” But there was a week of weeks (forty-nine years), that was isolated from the sixty-nine weeks by the phrase “seven weeks, and threescore and two weeks.” Beginning in 457 BC, there was to be forty-nine years, a clear reference to the covenant of Leviticus chapter twenty-five, and to the jubilee celebration. Those forty-nine years were not only a symbol of the jubilee cycles, but also of Pentecost, which is the fiftieth day that follows the forty-nine days of the feast of weeks.

A Krisztus előtti 457-ben kezdődő hatvankilenc hét elvezet Krisztus megkereszteléséhez és annak a hétnek a kezdetéhez, amelyben megerősítette a szövetséget, azt a szövetséget, amely Isten „peres ügyének” szövetsége volt. Ám volt egy héthétből álló időszak (negyvenkilenc év), amelyet a „hét hét és hatvankét hét” kifejezés különített el a hatvankilenc héttől. A Krisztus előtti 457-től számítva negyvenkilenc évnek kellett eltelnie, ami világos utalás a Mózes harmadik könyve huszonötödik fejezetében található szövetségre és a jubileumi ünneplésre. Ez a negyvenkilenc év nemcsak a jubileumi ciklusok jelképe volt, hanem a pünkösdé is, amely a hetek ünnepének negyvenkilenc napját követő ötvenedik nap.

The first forty-nine years of the twenty-three hundred years, the four hundred and ninety years, and the week the covenant was confirmed are all directly connected with the twenty-five hundred and twenty years, represented as “seven times,” in Leviticus twenty-six. Every element of the twenty-three hundred year prophecy is directly connected to the “seven times” which Adventism set aside and rejected in 1863. The “seven times” is a symbol of the jubilee covenant, and for this reason it is also to be noted that when the twenty-three hundred years ended on October 22, 1844, so too, did the twenty-five hundred and twenty years end on that very day, for Moses recorded in Leviticus chapter twenty-five:

A kétezer-háromszáz év első negyvenkilenc éve, a négyszázkilencven év, valamint az a hét, amelyben a szövetség megerősíttetett, mind közvetlen kapcsolatban áll a kétezer-ötszázhúsz évvel, amelyet a Leviticus huszonhatodik fejezetében „hét idő”-ként ábrázol a Szentírás. A kétezer-háromszáz éves prófécia minden egyes eleme közvetlenül kapcsolódik ahhoz a „hét idő”-höz, amelyet az adventizmus 1863-ban félretett és elvetett. A „hét idő” a jubileumi szövetség jelképe, és ezért azt is meg kell jegyezni, hogy amikor a kétezer-háromszáz év 1844. október 22-én véget ért, ugyanazon a napon ért véget a kétezer-ötszázhúsz év is; mert Mózes a Leviticus huszonötödik fejezetében ezt jegyezte fel:

> And thou shalt number seven sabbaths of years unto thee, seven times seven years; and the space of the seven sabbaths of years shall be unto thee forty and nine years. Then shalt thou cause the trumpet of the jubile to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. Leviticus 25:8, 9.

> Számlálj magadnak hét év-szombatot, hétszer hét esztendőt; és a hét év-szombat ideje legyen neked negyvenkilenc esztendő. Azután fúvasd meg a jubileumi kürtöt a hetedik hónap tizedik napján; az engesztelés napján fúvassátok meg a kürtöt egész földeteken. 3Mózes 25:8, 9.

Every prophetic period within the twenty-three hundred years, is directly associated with the “seven times” of Leviticus twenty-six, including the day both prophetic periods ended. The first forty-nine years identified the work of rebuilding and restoring Jerusalem that would be finalized as God’s people came out of Babylon. The temple was finished before the third decree, as was the Millerite temple finished before the third angel arrived. Yet after 457 BC, “the street” still needed to “be built again, and the wall, even in troublous times.” As Alpha and Omega, Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing, and after October 22, 1844, the Millerites were to finish “the street” “and the wall,” “in troublous times.”

A kétezer-háromszáz éven belül minden prófétai időszak közvetlen kapcsolatban áll a Leviticus huszonhat „hét idejével”, beleértve azt a napot is, amelyen mindkét prófétai időszak véget ért. Az első negyvenkilenc év azonosította Jeruzsálem újjáépítésének és helyreállításának munkáját, amely akkor teljesedett be, amikor Isten népe kijött Babilonból. A templom a harmadik rendelet előtt elkészült, miként a millerita templom is elkészült, mielőtt a harmadik angyal megérkezett. Ám Kr. e. 457 után „az utcát” még mindig „újra fel kellett építeni, és a falat is, mégpedig viszontagságos időkben”. Alfa és Ómega lévén, Jézus mindig egy dolog végét egy dolog kezdetével szemlélteti, és 1844. október 22. után a milleritáknak kellett befejezniük „az utcát” és „a falat”, „viszontagságos időkben”.

Sister White identifies the literal wall of protection around Jerusalem as a symbol of God’s law, and immediately after October 22, 1844, the faithful were led into the heavenly sanctuary and recognized God’s law (the wall). In order to recognize God’s law, including the Sabbath, the Millerites were led back to the covenant of ancient Israel. The restoration of the literal “street,” is the restoration that was spiritually accomplished when the Millerites returned to Jeremiah’s “old paths”. The “troublous times” that were to be in the period the wall and street were established was to be accomplished after 1844, and the Civil War that was then approaching, and soon beginning in that very history, represented those troublous times.

White testvér Jeruzsálem szó szerinti oltalmazó falát Isten törvényének jelképeként azonosítja, és közvetlenül 1844. október 22. után a hűségesek a mennyei szentélybe vezettettek, ahol felismerték Isten törvényét (a falat). Ahhoz, hogy Isten törvényét, beleértve a szombatot is, felismerjék, a milleriták visszavezettettek az ősi Izráel szövetségéhez. A szó szerinti „utca” helyreállítása az a helyreállítás, amely lelki értelemben akkor valósult meg, amikor a milleriták visszatértek Jeremiás „régi ösvényeihez”. A „viszontagságos időknek”, amelyeknek abban az időszakban kellett bekövetkezniük, amikor a fal és az utca felépíttetett, 1844 után kellett megvalósulniuk, és a polgárháború, amely akkor közeledett, s hamarosan éppen ebben a történelmi folyamatban kezdetét is vette, ezeket a viszontagságos időket jelképezte.

Had they been faithful they would have reached the symbolic fiftieth year of the jubilee (where the slaves are released), which was also represented by the fiftieth day of Pentecost (where the message of emancipation goes to all the world). But after 1844 most opposed the Sabbath light, and in 1863, they also rejected the message of Moses (the “seven times”), which had been delivered to them by Elijah (William Miller.) In other words, they turned away from “the street” (the old paths) that they were to restore and walk in.

Ha hűségesek lettek volna, eljutottak volna a jubileum jelképes ötvenedik évéhez (amikor a szolgák szabadon bocsáttatnak), amelyet a pünkösd ötvenedik napja is jelképezett (amikor a felszabadítás üzenete eljut az egész világhoz). Ám 1844 után a legtöbben szembeszegültek a szombat világosságával, és 1863-ban Mózes üzenetét is elutasították („a hét időt”), amelyet Illés (William Miller) közvetített számukra. Más szóval, elfordultak „az utcától” (a régi ösvényektől), amelyet helyre kellett volna állítaniuk, és amelyen járniuk kellett volna.

Jesus always illustrates the end by the beginning, and when the parable of the ten virgins is repeated in the last days, the work of restoring Jerusalem is again to be accomplished. The “street and wall” will be built in “troublous times”. We are now entering into those troublous times. October 22, 1844, typifies the soon-coming Sunday law, so when the “hour of the great earthquake,” of Revelation eleven arrives, the street and wall will be built in troublous times. We will now identify those troublous times as the “angering of the nations” produced by the escalating warfare of Islam.

Jézus mindig a kezdet által szemlélteti a véget, és amikor a tíz szűzről szóló példázat az utolsó napokban megismétlődik, Jeruzsálem helyreállításának művét ismét véghez kell vinni. Az „utca és kőfal” „viszontagságos időkben” fog felépülni. Most lépünk be ezekbe a viszontagságos időkbe. 1844. október 22-e előképe a hamarosan eljövő vasárnapi törvénynek, így amikor a Jelenések könyve tizenegyedik fejezetében említett „nagy földrengés órája” elérkezik, az utca és a kőfal viszontagságos időkben fog felépülni. Most ezeket a viszontagságos időket a nemzetek „megharagvásaként” azonosítjuk, amelyet az iszlám fokozódó hadviselése idéz elő.

While explaining what had been previously written concerning a “time of trouble,” she gave an explanation that is recorded in the book Early Writings.

Miközben magyarázatot adott arra vonatkozóan, amit korábban a „nyomorúság idejéről” írt, egy olyan magyarázatot is adott, amely a Tapasztalatok és látomások című könyvben van feljegyezve.

> “1. On page 33 is given the following: ‘I saw that the holy Sabbath is, and will be, the separating wall between the true Israel of God and unbelievers; and that the Sabbath is the great question to unite the hearts of God’s dear, waiting saints. I saw that God had children who do not see and keep the Sabbath. They have not rejected the light upon it. And at the commencement of the time of trouble, we were filled with the Holy Ghost as we went forth and proclaimed the Sabbath more fully.’

> „1. A 33. oldalon a következő olvasható: »Láttam, hogy a szent szombat az igaz Isten Izráela és a hitetlenek között elválasztó fal, és az is marad; továbbá hogy a szombat az a nagy kérdés, amely egyesíti Isten drága, várakozó szentjeinek szívét. Láttam, hogy Istennek vannak gyermekei, akik nem látják és nem tartják meg a szombatot. Nem vetették el a róla szóló világosságot. És a nyomorúság idejének kezdetén betöltettünk Szentlélekkel, amikor kimentünk, és teljesebben hirdettük a szombatot.«”

> “This view was given in 1847 when there were but very few of the Advent brethren observing the Sabbath, and of these but few supposed that its observance was of sufficient importance to draw a line between the people of God and unbelievers. Now the fulfillment of that view is beginning to be seen. ‘The commencement of that time of trouble,’ here mentioned does not refer to the time when the plagues shall begin to be poured out, but to a short period just before they are poured out, while Christ is in the sanctuary. At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> „E látomás 1847-ben adatott, amikor az advent testvérek közül még csak igen kevesen tartották meg a szombatot, és közülük is csak kevesen gondolták úgy, hogy annak megtartása elégséges jelentőséggel bír ahhoz, hogy választóvonalat húzzon Isten népe és a hitetlenek közé. Most e látomás beteljesedése kezd láthatóvá válni. Az itt említett »ama nyomorúságos idő kezdete« nem arra az időre vonatkozik, amikor a csapások kiáradása megkezdődik, hanem egy rövid időszakra közvetlenül azelőtt, hogy kiárasztatnának, miközben Krisztus még a szentélyben van. Abban az időben, miközben az üdvösség munkája lezárul, nyomorúság tör a földre, és a nemzetek haragra gerjednek, mégis féken tartatnak, hogy meg ne akadályozzák a harmadik angyal munkáját. Abban az időben jön el a »késői eső«, vagyis az Úr színe elől való felüdülés, hogy erőt adjon a harmadik angyal hangos kiáltásának, és felkészítse a szenteket arra, hogy megállhassanak abban az időszakban, amikor az utolsó hét csapás kiárad.” Early Writings, 85.

There is a “short period of time,” that precedes the close of probation, when “the nations will be angry, yet held in check.” At the same time “the latter rain” arrives. The “angering of the nations,” is a symbol that is identified in Revelation chapter eleven.

Van egy „rövid időszak”, amely megelőzi a kegyelemidő lezárulását, amikor „a nemzetek haragudni fognak, mégis féken lesznek tartva”. Ugyanakkor megérkezik „a késői eső”. „A nemzetek megharagvása” olyan jelkép, amelyet a Jelenések könyve tizenegyedik fejezete azonosít.

> And the nations were angry, and thy wrath is come, and the time of the dead, that they should be judged, and that thou shouldest give reward unto thy servants the prophets, and to the saints, and them that fear thy name, small and great; and shouldest destroy them which destroy the earth. Revelation 11:18.

> És megharagudtak a nemzetek, és eljött a te haragod, és a halottak ideje, hogy megítéltessenek, és hogy megjutalmazd a te szolgáidat, a prófétákat és a szenteket, és azokat, akik félik a te nevedet, kicsinyeket és nagyokat; és hogy elpusztítsd azokat, akik pusztítják a földet. Jelenések 11:18.

Sister White comments on this verse.

White testvér ezt a verset kommentálja.

> “I saw that the anger of the nations, the wrath of God, and the time to judge the dead were separate and distinct, one following the other, also that Michael had not stood up, and that the time of trouble, such as never was, had not yet commenced. The nations are now getting angry, but when our High Priest has finished His work in the sanctuary, He will stand up, put on the garments of vengeance, and then the seven last plagues will be poured out.

> „Láttam, hogy a nemzetek haragja, Isten haragja és a halottak megítélésének ideje egymástól elkülönülő és különálló dolgok voltak, egyik a másikat követte; azt is, hogy Mihály még nem állott fel, és hogy a nyomorúság ideje, amilyen még soha nem volt, még nem kezdődött el. A nemzetek most haragra gerjednek, de amikor a mi Főpapunk befejezi munkáját a szentélyben, fel fog állani, felölti a bosszúállás ruháit, és akkor kitöltetik a hét utolsó csapás.”

> “I saw that the four angels would hold the four winds until Jesus’ work was done in the sanctuary, and then will come the seven last plagues.” Early Writings, 36.

> „Láttam, hogy a négy angyal mindaddig visszatartja a négy szelet, amíg Jézus be nem fejezi munkáját a szentélyben, és akkor eljön a hét utolsó csapás.” Early Writings, 36.

The “angering of the nations” occurs just before probation closes, for it is followed by the “wrath of God.” The “wrath of God” occurs when probation closes, and the “time to judge the dead,” refers to a judgment that occurs during the millennium, and does not refer to the judgment of the dead that began in 1844.

A „népek megharagvása” közvetlenül a kegyelmi idő lezárulása előtt következik be, mert azt Isten „haragja” követi. Isten „haragja” akkor következik be, amikor a kegyelmi idő lezárul, és a „halottak megítélésének ideje” olyan ítéletre utal, amely a millenniumban történik, és nem az 1844-ben megkezdődött halottak feletti ítéletre vonatkozik.

> And I saw an angel come down from heaven, having the key of the bottomless pit and a great chain in his hand. And he laid hold on the dragon, that old serpent, which is the Devil, and Satan, and bound him a thousand years, And cast him into the bottomless pit, and shut him up, and set a seal upon him, that he should deceive the nations no more, till the thousand years should be fulfilled: and after that he must be loosed a little season. And I saw thrones, and they sat upon them, and judgment was given unto them: and I saw the souls of them that were beheaded for the witness of Jesus, and for the word of God, and which had not worshipped the beast, neither his image, neither had received his mark upon their foreheads, or in their hands; and they lived and reigned with Christ a thousand years. Revelation 20:1–4.

> És láttam egy angyalt alászállni a mennyből, akinél a mélység kulcsa és egy nagy lánc volt a kezében. És megragadta a sárkányt, ama régi kígyót, aki az ördög és a Sátán, és megkötözte őt ezer esztendőre, és levetette őt a mélységbe, és bezárta őt, és pecsétet tett rá, hogy többé el ne hitesse a nemzeteket, míg be nem telik az ezer esztendő; és azután el kell oldatnia egy kevés időre. És láttam királyi székeket, és leültek azokra, és ítélet adatott nekik; és láttam azoknak lelkét, akiket fejüket vették a Jézus bizonyságtételéért és az Isten igéjéért, és akik nem imádták a fenevadat, sem annak képét, és nem vették fel annak bélyegét homlokukra vagy kezükre; és életre keltek, és uralkodtak a Krisztussal ezer esztendeig. Jelenések 20:1–4.

The judgment that is “given unto” the saints, identifies that they will pass judgment upon the wicked during the millennium, not that they are judged.

Az az ítélet, amely a szenteknek „adatott”, azt jelöli, hogy a millennium idején ők mondanak ítéletet a gonoszok fölött, nem pedig azt, hogy fölöttük mondatik ítélet.

> “During the thousand years between the first and the second resurrection the judgment of the wicked takes place. The apostle Paul points to this judgment as an event that follows the second advent. ‘Judge nothing before the time, until the Lord come, who both will bring to light the hidden things of darkness, and will make manifest the counsels of the hearts.’ 1 Corinthians 4:5. Daniel declares that when the Ancient of Days came, ‘judgment was given to the saints of the Most High.’ Daniel 7:22. At this time the righteous reign as kings and priests unto God. John in the Revelation says: ‘I saw thrones, and they sat upon them, and judgment was given unto them.’ ‘They shall be priests of God and of Christ, and shall reign with Him a thousand years.’ Revelation 20:4, 6. It is at this time that, as foretold by Paul, ‘the saints shall judge the world.’ 1 Corinthians 6:2. In union with Christ they judge the wicked, comparing their acts with the statute book, the Bible, and deciding every case according to the deeds done in the body. Then the portion which the wicked must suffer is meted out, according to their works; and it is recorded against their names in the book of death.

> „Az első és a második feltámadás közötti ezer év alatt megy végbe a gonoszok ítélete. Pál apostol erre az ítéletre mint olyan eseményre mutat rá, amely a második adventet követi. „Semmit se ítéljetek azért idő előtt, mígnem eljő az Úr, aki egyrészt világosságra hozza a sötétség titkait, másrészt nyilvánvalóvá teszi a szívek tanácsait.” 1Korinthus 4:5. Dániel kijelenti, hogy amikor eljött a Napok Örege, „ítélet adatott a Magasságos szentjeinek.” Dániel 7:22. Ekkor az igazak királyokként és papokként uralkodnak Istennek. János a Jelenések könyvében ezt mondja: „És láttam királyi székeket, és leülének azokra, és ítélet adaték nékik.” „És lesznek az Isten és a Krisztus papjai, és uralkodnak ővele ezer esztendeig.” Jelenések 20:4, 6. Ekkor teljesedik be az is, amint azt Pál előre megmondta, hogy „a szentek a világot ítélik meg.” 1Korinthus 6:2. Krisztussal egységben ítélik meg a gonoszokat, cselekedeteiket a törvénykönyvvel, a Bibliával vetik össze, és minden esetet a testben cselekedett dolgok szerint döntenek el. Azután kiméretik az a rész, amelyet a gonoszoknak el kell szenvedniük, az ő cselekedeteik szerint; és ez feljegyeztetik nevük mellé a halál könyvébe.”

> “Satan also and evil angels are judged by Christ and His people. Says Paul: ‘Know ye not that we shall judge angels?’ Verse 3. And Jude declares that ‘the angels which kept not their first estate, but left their own habitation, He hath reserved in everlasting chains under darkness unto the judgment of the great day.’ Jude 6.

> „A Sátánt is és a gonosz angyalokat Krisztus és az ő népe ítéli meg. Pál ezt mondja: »Nem tudjátok-é, hogy angyalokat fogunk ítélni?« 3. vers. Júdás pedig kijelenti, hogy »azokat az angyalokat pedig, akik nem őrizték meg fejedelemségüket, hanem elhagyták a maguk lakóhelyét, örökkévaló bilincsekben, sötétség alatt tartotta meg a nagy nap ítéletére«. Júd 6.”

> “At the close of the thousand years the second resurrection will take place. Then the wicked will be raised from the dead and appear before God for the execution of ‘the judgment written.’ Thus the revelator, after describing the resurrection of the righteous, says: ‘The rest of the dead lived not again until the thousand years were finished.’ Revelation 20:5. And Isaiah declares, concerning the wicked: ‘They shall be gathered together, as prisoners are gathered in the pit, and shall be shut up in the prison, and after many days shall they be visited.’ Isaiah 24:22.” The Great Controversy, 660, 661.

> „Az ezer esztendő végén bekövetkezik a második feltámadás. Akkor a gonoszok feltámadnak a halálból, és megjelennek Isten előtt, hogy végrehajtassék rajtuk a „megírt ítélet”. Így a kijelentés írója, miután leírta az igazak feltámadását, ezt mondja: „A többi halott pedig nem elevenedett meg, mígnem betelt az ezer esztendő.” Jelenések 20:5. És Ézsaiás ezt jelenti ki a gonoszokról: „És összegyűjtetnek, mint a foglyok összegyűjtetnek a veremben, és bezáratnak a tömlöcbe, és sok napok után meglátogattatnak.” Ézsaiás 24:22.” A nagy küzdelem, 660, 661.

It is therefore clear that “the angering of the nations” refers to the “troublous times” that comes upon the world before probation closes, and that when “the nations are angered,” they are simultaneously “held in check.”

Nyilvánvaló tehát, hogy „a nemzetek megharagvása” azokra a „nyomorúságos időkre” utal, amelyek a kegyelemidő lezárulta előtt jönnek a világra, és hogy amikor „a nemzetek megharagszanak”, ugyanakkor „vissza is vannak tartva”.

> “I saw that the anger of the nations, the wrath of God, and the time to judge the dead were separate and distinct, one following the other.” Early Writings, 36.

> „Láttam, hogy a nemzetek haragja, Isten haragja és a holtak megítélésének ideje egymástól különálló és elkülönülő dolgok voltak, egyik követte a másikat.” Early Writings, 36.

At the time when the “nations are angered,” the latter rain begins to fall.

Abban az időben, amikor „a nemzetek megharagszanak”, elkezd hullani a késői eső.

> “At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> „Abban az időben, miközben az üdvösség műve lezárul, nyomorúság száll a földre, és a nemzetek haragra gerjednek, mégis féken lesznek tartva, hogy meg ne akadályozzák a harmadik angyal munkáját. Abban az időben eljön a „késői eső”, vagyis az Úr jelenlétéből való felüdülés, hogy erőt adjon a harmadik angyal hangos kiáltásának, és felkészítse a szenteket arra, hogy megálljanak abban az időszakban, amikor a hét utolsó csapás kitöltetik.” Early Writings, 85.

There is a point when the “nations are angered,” but they are simultaneously “held in check.” Then it is that Christ sets up His kingdom of glory, for He sets up His kingdom during the time of the latter rain.

Elérkezik az a pont, amikor a „nemzetek megharagszanak”, ugyanakkor egyidejűleg „féken vannak tartva”. Ekkor állítja fel Krisztus az Ő dicsőséges országát, mert az utolsó eső idején állítja fel országát.

> “The latter rain is coming on those that are pure—all then will receive it as formerly.

> „A késői eső azokra száll alá, akik tiszták — akkor majd mindnyájan elnyerik azt, miként korábban is.

> “When the four angels let go, Christ will set up His kingdom. None receive the latter rain but those who are doing all they can.” Spalding and Magan, 3.

> „Amikor a négy angyal elengedi, Krisztus felállítja az Ő országát. Senki sem részesül a késői esőben, csak azok, akik minden tőlük telhetőt megtesznek.” Spalding and Magan, 3.

The two previous passages from Early Writings identify that when the nations are angered, and simultaneously “held in check,” the four angels restrain the four winds. The angering of the nations is therefore represented as the “four winds”. She also noted that at the time the four angels hold the angry nations in check, the latter rain would arrive. The period of time that begins when the latter rain arrives, which is also when the nations are angered, yet held in check, continues until Michael stands up and human probation closes. That period of time is the period when salvation is closing, and therefore represents the last work of Christ in the Most Holy Place, which is identified as the period of time when He is either blotting out men’s sins or their names from the books of judgment. That time period, when the angels are holding the four winds, is the sealing time of the one hundred and forty-four thousand.

Az Early Writings előző két szakasza azonosítja, hogy amikor a nemzetek megharagszanak, és ugyanakkor „féken vannak tartva”, a négy angyal visszatartja a négy szelet. A nemzetek megharagvása ennélfogva a „négy szél” által van jelképezve. Azt is megjegyezte, hogy abban az időben, amikor a négy angyal féken tartja a haragvó nemzeteket, elérkezik a késői eső. Az az időszak, amely akkor kezdődik, amikor elérkezik a késői eső — ami egyben az az idő is, amikor a nemzetek megharagszanak, mégis féken vannak tartva —, addig tart, amíg Mihály fel nem kél, és az emberi kegyelemidő le nem zárul. Ez az időszak az az idő, amikor az üdvösség lezárul, és ennélfogva Krisztusnak a szentek szentjében végzett utolsó munkáját jelképezi; ezt az időszakot úgy azonosítja, mint amikor Ő vagy az emberek bűneit, vagy a nevüket törli ki az ítélet könyveiből. Az az időszak, amikor az angyalok visszatartják a négy szelet, a száznegyvennégyezer elpecsételésének ideje.

Islam of the third Woe is the power which “angers the nations,” and the third Woe arrived on September 11, 2001, but Islam was immediately “held in check.” The “east wind” is a symbol of Islam, and Isaiah identifies the “east wind” as the “rough wind,” that God “stayeth” (restrains). The warfare of Islam is repeatedly portrayed as a woman in labor, for it is an escalating warfare that began on September 11, 2001, when the mighty angel of Revelation eighteen descended, as marked by the bringing down of the great buildings of New York City.

A harmadik jaj iszlámja az a hatalom, amely „haragra indítja a nemzeteket”, és a harmadik jaj 2001. szeptember 11-én érkezett el, de az iszlámot azonnal „féken tartották”. A „keleti szél” az iszlám jelképe, és Ézsaiás a „keleti szelet” „erős szélként” azonosítja, amelyet Isten „megállít” (visszatart). Az iszlám hadviselése ismételten vajúdó asszonyként van ábrázolva, mert ez egy fokozódó hadviselés, amely 2001. szeptember 11-én kezdődött, amikor alászállt a Jelenések tizennyolcadik fejezetének hatalmas angyala, amit New York City nagy épületeinek ledöntése jelzett.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> „Most hát olyan szóbeszéd járja, hogy kijelentettem: New Yorkot árhullám fogja elsöpörni? Ezt én soha nem mondtam. Azt mondtam, amikor láttam, amint ott emeletről emeletre emelkednek a nagy épületek: »Mily rettenetes jelenetek fognak bekövetkezni, amikor az Úr felkel, hogy rettenetesen megrázza a földet! Akkor beteljesednek a Jelenések 18:1–3 szavai.« A Jelenések könyve tizennyolcadik fejezete teljes egészében figyelmeztetés arra nézve, ami a földre jön. De nincs külön világosságom arra vonatkozóan, hogy mi következik New Yorkra, csupán annyit tudok, hogy egy napon az ottani nagy épületek ledőlnek Isten hatalmának forgatása és felforgatása által. A nekem adott világosságból tudom, hogy pusztulás van a világban. Egy szó az Úrtól, az Ő hatalmas erejének egyetlen érintése, és ezek a hatalmas építmények összeomlanak. Olyan jelenetek fognak bekövetkezni, amelyek félelmetességét el sem tudjuk képzelni.” Review and Herald, 1906. július 5.

On the 1843 and 1850 charts Islam is represented as “war horses”. In Revelation chapter nine, where Islam of the first and second Woe is set forth, the character of Islam is identified by the name of Islam’s king.

Az 1843-as és 1850-es táblázatokon az iszlám „harci lovak”-ként van ábrázolva. A Jelenések könyve kilencedik fejezetében, ahol az első és a második jaj iszlámja kerül bemutatásra, az iszlám jellemét az iszlám királyának neve azonosítja.

> And they had a king over them, which is the angel of the bottomless pit, whose name in the Hebrew tongue is Abaddon, but in the Greek tongue hath his name Apollyon. Revelation 9:11.

> Királyuk pedig a mélység angyala vala; neve héberül Abaddon, görögül pedig Apollyon. Jelenések 9:11.

The verse, which is chapter NINE, and verse ELEVEN, prophetically identifies that whether represented in the Old Testament (the Hebrew) or in the New Testament (the Greek), the character of Islam is Abaddon or Apollyon. Both names mean “destruction and death”.

A vers, amely a KILENCEDIK fejezet TIZENEGYEDIK verse, prófétai módon azonosítja, hogy akár az Ószövetségben (a héberben), akár az Újszövetségben (a görögben) jelenik meg, az iszlám jellege Abaddon vagy Apollyon. Mindkét név jelentése: „pusztulás és halál”.

> “Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> „Angyalok tartják féken a négy szelet, amelyeket egy elszabadulni készülő, dühös ló jelképez, amely ki akar törni, és végig akar vágtatni az egész föld színén, pusztulást és halált hordozva útjában.” Manuscript Releases, 20. kötet, 217.

The four winds are the angry horse of Bible prophecy, that is seeking to break loose. One of the prophetic characteristics of the angry horse is that it is restrained, but it is seeking to break loose and bring “destruction and death”, upon the whole earth.

A négy szél a bibliai prófécia haragos lova, amely ki akar törni. A haragos ló egyik prófétai jellemzője az, hogy vissza van tartva, de igyekszik kitörni, és „pusztulást és halált” hozni az egész földre.

We will continue to address these subjects in the next article.

A következő cikkben tovább foglalkozunk ezekkel a témákkal.

> “O that God’s people had a sense of the impending destruction of thousands of cities, now almost given to idolatry! But many of those who should be proclaiming the truth are accusing and condemning their brethren. When the converting power of God comes upon minds, there will be a decided change. Men will have no inclination to criticize and tear down. They will not stand in a position that hinders the light from shining to the world. Their criticism, their accusing, will cease. The powers of the enemy are mustering for battle. Stern conflicts are before us. Press together, my brethren and sisters, press together. Bind up with Christ. ‘Say ye not, A confederacy, . . . neither fear ye their fear, nor be afraid. Sanctify the Lord of hosts himself; and let him be your fear, and let him be your dread. And he shall be for a sanctuary; but for a stone of stumbling and for a rock of offense to both the houses of Israel, for a gin and for a snare to the inhabitants of Jerusalem. And many among them shall stumble, and fall, and be broken, and be snared, and be taken.’

> „Ó, bárcsak Isten népének volna érzéke a küszöbönálló pusztulás iránt, amely városok ezreit fenyegeti, s amelyek immár csaknem a bálványimádásnak adattak át! Ám sokan azok közül, akiknek az igazságot kellene hirdetniük, testvéreiket vádolják és kárhoztatják. Amikor Isten megtérítő ereje hat az elmékére, határozott változás fog bekövetkezni. Az emberekben nem lesz hajlandóság a bírálatra és a rombolásra. Nem foglalnak majd el olyan helyzetet, amely akadályozza, hogy a világosság a világra ragyogjon. Bírálgatásuk, vádaskodásuk meg fog szűnni. Az ellenség erői csatasorba állnak. Kemény küzdelmek állnak előttünk. Zárkózzatok össze, testvéreim, zárkózzatok össze. Kössétek magatokat Krisztushoz. „Ti ne mondjátok: Szövetkezés!... és ne féljetek attól, amitől ők félnek, és ne rettegjetek. A seregeknek Urát, őt szenteljétek meg; őt féljétek, és őt rettegjétek. És szent hellyé lesz nektek; de megütközés kövévé és botránkozás sziklájává Izráel mindkét házának, tőrré és csapdává Jeruzsálem lakosainak. És sokan megütköznek közülük, és elesnek, és összetöretnek, és tőrbe esnek, és megfogatnak.”

> “The world is a theater. The actors, its inhabitants, are preparing to act their part in the last great drama. God is lost sight of. With the great masses of mankind there is no unity, except as men confederate to accomplish their selfish purposes. God is looking on. His purposes in regard to his rebellious subjects will be fulfilled. The world has not been given into the hands of men, though God is permitting the elements of confusion and disorder to bear sway for a season. A power from beneath is working to bring about the last great scenes in the drama,—Satan coming as Christ, and working with all deceivableness of unrighteousness in those who are binding themselves together in secret societies. Those who are yielding to the passion for confederation are working out the plans of the enemy. The cause will be followed by the effect.

> „A világ színház. A szereplők, lakói, arra készülnek, hogy eljátsszák szerepüket az utolsó nagy drámában. Istent szem elől tévesztették. Az emberiség nagy tömegei között nincs egység, kivéve amikor az emberek szövetkeznek önző céljaik megvalósítása érdekében. Isten szemlélődik. Szándékai lázadó alattvalóival kapcsolatban be fognak teljesedni. A világ nem adatott emberek kezébe, noha Isten egy időre megengedi, hogy a zűrzavar és a rendetlenség elemei uralkodjanak. Egy alulról jövő hatalom munkálkodik azon, hogy előidézze a dráma utolsó nagy jeleneteit,—Sátán Krisztusként jelenik meg, és a hamisság minden megtévesztésével munkálkodik azokban, akik titkos társaságokba tömörülve kötik össze magukat. Akik engednek a szövetkezés szenvedélyének, az ellenség terveit viszik véghez. Az okot követni fogja az okozat.”

> “Transgression has almost reached its limit. Confusion fills the world, and a great terror is soon to come upon human beings. The end is very near. We who know the truth should be preparing for what is soon to break upon the world as an overwhelming surprise.” Review and Herald, September 10, 1903.

> „A törvényszegés már csaknem elérte tetőpontját. Zűrzavar tölti be a világot, és hamarosan nagy rettegés száll az emberekre. A vég igen közel van. Nekünk, akik ismerjük az igazságot, fel kell készülnünk arra, ami rövidesen mindent elsöprő meglepetésként szakad a világra.” Review and Herald, 1903. szeptember 10.

Back to Articles