Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and One

Dániel könyve – Százegy

The Messenger of the Covenant: From Purification to Purging

A szövetség követe: A megtisztítástól a megtisztításig

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The week that Christ confirmed the covenant represented the period from His baptism, until Christ in the heavenly sanctuary stood up at the stoning of Stephen.

Az a hét, amelyben Krisztus megerősítette a szövetséget, az Ő keresztségétől addig az időszakig terjedt, amikor Krisztus a mennyei szentélyben felállt István megkövezésekor.

> But he, being full of the Holy Ghost, looked up stedfastly into heaven, and saw the glory of God, and Jesus standing on the right hand of God, And said, Behold, I see the heavens opened, and the Son of man standing on the right hand of God. Then they cried out with a loud voice, and stopped their ears, and ran upon him with one accord, And cast him out of the city, and stoned him: and the witnesses laid down their clothes at a young man’s feet, whose name was Saul. And they stoned Stephen, calling upon God, and saying, Lord Jesus, receive my spirit. And he kneeled down, and cried with a loud voice, Lord, lay not this sin to their charge. And when he had said this, he fell asleep. Acts 7:55–60.

> Ő azonban, mivel betelt Szentlélekkel, szilárdan az égre tekintett, és látta az Isten dicsőségét, és Jézust, amint az Isten jobbja felől áll; és így szólt: Íme, látom a megnyílt egeket, és az Emberfiát, amint az Isten jobbja felől áll. Erre azok hangosan felkiáltottak, befogták fülüket, és egy akarattal reárohantak, majd kivonszolták őt a városon kívülre, és megkövezték; a tanúk pedig ruháikat egy ifjú lábához rakták le, akinek Saul volt a neve. És megkövezték Istvánt, miközben ő könyörgött Istenhez, és ezt mondta: Uram Jézus, vedd magadhoz lelkemet! Azután térdre esett, és hangos szóval felkiáltott: Uram, ne ródd fel nekik ezt a bűnt! És amikor ezt mondta, elszenderedett. Cselekedetek 7:55–60.

When Stephen was stoned and Michael stood up, the gospel went to the Gentiles, for until that time the gospel was restricted to the Jews.

Amikor Istvánt megkövezték, és Mihály felállt, az evangélium a pogányokhoz ment, mert addig az időig az evangélium a zsidókra volt korlátozva.

> “Then, said the angel, ‘He shall confirm the covenant with many for one week [seven years].’ For seven years after the Saviour entered on His ministry, the gospel was to be preached especially to the Jews; for three and a half years by Christ Himself; and afterward by the apostles. ‘In the midst of the week He shall cause the sacrifice and the oblation to cease.’ Daniel 9:27. In the spring of A. D. 31, Christ the true sacrifice was offered on Calvary. Then the veil of the temple was rent in twain, showing that the sacredness and significance of the sacrificial service had departed. The time had come for the earthly sacrifice and oblation to cease.

> „Akkor — mondta az angyal — »egy hétig [hét évig] sokakkal megerősíti a szövetséget.« A Megváltó szolgálatának megkezdése után hét évig az evangéliumot különösen a zsidóknak kellett hirdetni; három és fél évig maga Krisztus, azután pedig az apostolok által. »A hét felén véget vet a véresáldozatnak és az ételáldozatnak.« Dániel 9:27. Kr. u. 31 tavaszán Krisztus, az igazi áldozat, feláldoztatott a Golgotán. Ekkor a templom kárpitja kettéhasadt, jelezve, hogy az áldozati szolgálat szentsége és jelentősége megszűnt. Elérkezett az ideje annak, hogy a földi véresáldozat és ételáldozat véget érjen.”

> “The one week—seven years—ended in A. D. 34. Then by the stoning of Stephen the Jews finally sealed their rejection of the gospel; the disciples who were scattered abroad by persecution ‘went everywhere preaching the word’ (Acts 8:4); and shortly after, Saul the persecutor was converted, and became Paul, the apostle to the Gentiles.” The Desire of Ages, 233.

> „Az az egy hét — hét esztendő — Kr. u. 34-ben ért véget. Ekkor István megkövezése által a zsidók végleg megpecsételték az evangélium elutasítását; a tanítványok pedig, akiket az üldözés szétszórt, „mindenfelé jártak, hirdetve az igét” (Csel 8:4); és nem sokkal ezután Saul, az üldöző, megtért, és Pállá lett, a pogányok apostolává.” Jézus élete, 233.

In the year 34, the sacred week (twenty-five hundred and twenty days), ended and ancient Israel was divorced from God, their probation had fully closed. At that point the retribution against ancient Israel for the rejection of the covenant, and for the crucifixion of the Son of God was subject to God’s executive judgment. God in His longsuffering mercy deferred the destruction of Jerusalem until the siege and destruction in 66 AD through to 70 AD.

A 34. évben véget ért a szent hét (kétezer-ötszázhúsz nap), és az ókori Izráel elválasztatott Istentől; kegyelmi ideje teljesen lezárult. Ezen a ponton az ókori Izráelre a szövetség elutasítása és az Isten Fiának keresztre feszítése miatt kimért megtorlás Isten végrehajtó ítéletének hatálya alá került. Isten hosszútűrő irgalmában elhalasztotta Jeruzsálem pusztulását az ostromig és a pusztulásig, Kr. u. 66-tól Kr. u. 70-ig.

The verses in Daniel chapter nine, that identified the week Christ confirmed the covenant, also identifies that pagan Rome (the prince that shall come) would destroy the city and sanctuary, but God in His longsuffering mercy, allowed the children of ancient Israel time to hear the gospel and make a decision as their fathers had done during the seven year period of Christ’s and the disciples’ ministry among them.

Dániel könyvének kilencedik fejezetében azok az igék, amelyek azonosítják azt a hetet, amelyben Krisztus megerősítette a szövetséget, azt is azonosítják, hogy a pogány Róma („az eljövendő fejedelem”) elpusztítja a várost és a szenthelyet; Isten azonban hosszan tűrő irgalmában időt adott az ősi Izráel fiainak arra, hogy meghallják az evangéliumot, és döntést hozzanak, miként atyáik tették Krisztus és a tanítványok közöttük végzett szolgálatának hét esztendeje alatt.

> “For nearly forty years after the doom of Jerusalem had been pronounced by Christ Himself, the Lord delayed His judgments upon the city and the nation. Wonderful was the long-suffering of God toward the rejectors of His gospel and the murderers of His Son. The parable of the unfruitful tree represented God’s dealings with the Jewish nation. The command had gone forth, ‘Cut it down; why cumbereth it the ground?’ (Luke 13:7) but divine mercy had spared it yet a little longer. There were still many among the Jews who were ignorant of the character and the work of Christ. And the children had not enjoyed the opportunities or received the light which their parents had spurned. Through the preaching of the apostles and their associates, God would cause light to shine upon them; they would be permitted to see how prophecy had been fulfilled, not only in the birth and life of Christ, but in His death and resurrection. The children were not condemned for the sins of the parents; but when, with a knowledge of all the light given to their parents, the children rejected the additional light granted to themselves, they became partakers of the parents’ sins, and filled up the measure of their iniquity.

> „Közel negyven esztendőn át azután, hogy maga Krisztus kimondta Jeruzsálem veszedelmét, az Úr késleltette ítéleteit a város és a nemzet fölött. Csodálatos volt Isten hosszútűrése evangéliuma elutasítóival és Fiának gyilkosaival szemben. A terméketlen fáról szóló példázat Istennek a zsidó nemzettel való bánásmódját ábrázolta. Elhangzott a parancs: „Vágd ki; miért foglalja a földet hiába?” (Lukács 13:7), de az isteni irgalom még egy rövid ideig megkímélte azt. Még sokan voltak a zsidók között, akik nem ismerték Krisztus jellemét és munkáját. És a gyermekek sem részesültek azokban a lehetőségekben, sem nem kapták meg azt a világosságot, amelyet szüleik megvetettek. Az apostolok és munkatársaik prédikálása által Isten világosságot ragyogtatott rájuk; megadatott nekik, hogy meglássák, miként teljesedett be a prófécia nemcsak Krisztus születésében és életében, hanem halálában és feltámadásában is. A gyermekek nem ítéltettek el a szülők bűneiért; de amikor, ismerve mindazt a világosságot, amely szüleiknek adatott, elvetették a nekik adott további világosságot is, részeseivé lettek szüleik bűneinek, és betöltötték gonoszságuk mértékét.”

> “The long-suffering of God toward Jerusalem only confirmed the Jews in their stubborn impenitence. In their hatred and cruelty toward the disciples of Jesus they rejected the last offer of mercy. Then God withdrew His protection from them and removed His restraining power from Satan and his angels, and the nation was left to the control of the leader she had chosen. Her children had spurned the grace of Christ, which would have enabled them to subdue their evil impulses, and now these became the conquerors. Satan aroused the fiercest and most debased passions of the soul. Men did not reason; they were beyond reason—controlled by impulse and blind rage. They became satanic in their cruelty. In the family and in the nation, among the highest and the lowest classes alike, there was suspicion, envy, hatred, strife, rebellion, murder. There was no safety anywhere. Friends and kindred betrayed one another. Parents slew their children, and children their parents. The rulers of the people had no power to rule themselves. Uncontrolled passions made them tyrants. The Jews had accepted false testimony to condemn the innocent Son of God. Now false accusations made their own lives uncertain. By their actions they had long been saying: ‘Cause the Holy One of Israel to cease from before us.’ Isaiah 30:11. Now their desire was granted. The fear of God no longer disturbed them. Satan was at the head of the nation, and the highest civil and religious authorities were under his sway.” The Great Controversy, 27, 28.

> „Isten Jeruzsálem iránt tanúsított hosszútűrése csak megerősítette a zsidókat makacs bűnbánatlanságukban. A Jézus tanítványai iránt tanúsított gyűlöletükkel és kegyetlenségükkel elutasították az irgalom utolsó felajánlását. Ekkor Isten megvonta tőlük oltalmát, és visszatartó hatalmát eltávolította Sátántól és angyalaitól, úgyhogy a nemzet annak a vezérnek az uralma alá került, akit maga választott. Fiai megvetették Krisztus kegyelmét, amely képessé tette volna őket arra, hogy gonosz indulataikat legyőzzék, és most ezek váltak győzteseikké. Sátán fellobbantotta a lélek legvadabb és legzüllöttebb szenvedélyeit. Az emberek nem mérlegeltek; túl voltak az ész szaván — indulat és vak düh uralma alatt álltak. Kegyetlenségükben sátánivá lettek. A családban és a nemzetben, a legmagasabb és a legalacsonyabb osztályok között egyaránt gyanakvás, irigység, gyűlölet, viszálykodás, lázadás, gyilkosság uralkodott. Sehol sem volt biztonság. Barátok és rokonok árulták el egymást. A szülők megölték gyermekeiket, a gyermekek pedig szüleiket. A nép vezetőinek nem volt erejük önmaguk felett uralkodni. A megfékezetlen szenvedélyek zsarnokokká tették őket. A zsidók hamis tanúbizonyságot fogadtak el, hogy elítéljék Isten ártatlan Fiát. Most hamis vádak tették bizonytalanná saját életüket. Cselekedeteikkel már régóta ezt mondták: „Tűnjék el előlünk Izráelnek Szentje!” Ésaiás 30:11. Most kívánságuk teljesült. Isten félelme többé nem nyugtalanította őket. Sátán állt a nemzet élén, és a legfőbb polgári és vallási hatóságok az ő uralma alatt voltak.” A nagy küzdelem, 27, 28.

As the Messenger of the Covenant, Christ first dealt exclusively with the Jews. In the year 34, at the stoning of Stephen, the gospel then went to the Gentiles, and the time of God’s executive judgment arrived, though God in His mercy deferred that point in time for about forty years.

Mint a szövetség Követe, Krisztus először kizárólag a zsidókkal foglalkozott. A 34. évben, István megkövezésekor az evangélium azután a pogányokhoz ment, és elérkezett Isten végrehajtó ítéletének ideje, jóllehet Isten irgalmában ezt az időpontot mintegy negyven esztendővel elhalasztotta.

As the Messenger of the Covenant, in fulfillment of Malachi chapter three, Christ twice cleansed the temple. He did so in a period that was especially set apart for the covenant people who were then being passed by and divorced, and also for those who would then become the new chosen people. When that period of time concluded, the time of God’s executive judgment began. John the Baptist was the messenger who prepared the way for Christ’s work of raising up a new chosen people that He would enter into covenant with.

A szövetség Követeként, a Malakiás harmadik fejezetének beteljesedéseként Krisztus kétszer megtisztította a templomot. Ezt egy olyan időszakban tette, amely különösen el volt különítve a szövetség népe számára, akiket akkor félretettek és elbocsátottak, valamint azok számára is, akik akkor az új választott néppé lettek. Amikor ez az időszak lezárult, megkezdődött Isten végrehajtó ítéletének ideje. Keresztelő János volt az a követ, aki előkészítette az utat Krisztus ama munkája számára, hogy új választott népet támasszon, amellyel szövetségre lép.

The two temple cleansings were object lessons identifying Christ’s work of cleansing the soul temple. When the Messenger of the Covenant suddenly arrives in Malachi chapter three, He purifies and also purges the sons of Levi, for the purpose of creating an offering, as in days of old.

A két templomtisztítás szemléltető tanítás volt, amely Krisztusnak a lélek templomának megtisztítására irányuló munkáját azonosította. Amikor a szövetség Követe hirtelen megjelenik Malakiás harmadik fejezetében, megtisztítja és meg is tisztogatja Lévi fiait, avégett, hogy olyan áldozati ajándék jöjjön létre, mint a régi napokban.

> But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:2–3.

> De ki állhatja eljövetelének napját? és ki állhat meg, amikor megjelenik? mert olyan ő, mint az ötvös tüze, és mint a ruhatisztítók lúgja. És leül, mint az ezüst ötvöse és tisztítója; megtisztítja Lévi fiait, és megtisztogatja őket, mint az aranyat és az ezüstöt, hogy igazságban vigyenek áldozati ajándékot az Úrnak. Akkor kedves lesz az Úr előtt Júda és Jeruzsálem áldozati ajándéka, mint a régi napokban, és mint a hajdani esztendőkben. Malakiás 3:2–3.

Malachi chapter three, and the two temple cleansings represent a perfection of the faith of the sons of Levi that is accomplished by the Messenger of the Covenant. The perfection of the faith of the sons of Levi is represented by the purification of the gold.

Malakiás harmadik fejezete, valamint a templom két megtisztítása a Lévi fiainak hitében bekövetkező tökéletességet jelképezi, amelyet a Szövetség Követe visz véghez. Lévi fiainak hitében való tökéletességet az arany megtisztítása jelképezi.

> “There must be, with all who have any influence in the sanitarium, a conforming to God’s will, a humiliation of self, an opening of the heart to the precious influence of the Spirit of Christ. The gold tried in the fire represents love and faith. Many are nearly destitute of love. Self-sufficiency blinds their eyes to their great need. There is a positive necessity for a daily conversion to God, a new, deep, and daily experience in the religious life.” Testimonies, volume 4, 558.

> „Mindazoknak, akiknek bármiféle befolyásuk van a szanatóriumban, összhangba kell kerülniük Isten akaratával; meg kell alázniuk önmagukat, és meg kell nyitniuk szívüket Krisztus Lelkének drága befolyása előtt. A tűzben megpróbált arany a szeretetet és a hitet jelképezi. Sokan csaknem teljesen híjával vannak a szeretetnek. Az önelégültség megvakítja szemüket nagy szükségük felismerésére. Határozott szükség van az Istenhez való mindennapi megtérésre, valamint a vallásos élet új, mély és napról napra megújuló tapasztalatára.” Testimonies, 4. kötet, 558.

Malachi chapter three, and the two temple cleansings represent a perfection of the understanding of the increase of knowledge within the wise, who are the sons of Levi, that is accomplished by the Messenger of the Covenant. The perfection of the sons of Levi’s represented by the purification of the silver.

Malakiás harmadik fejezete, valamint a templom kétszeri megtisztítása a tudás gyarapodásának megértésében való tökéletességet jelképezi a bölcsekben, akik Lévi fiai; ezt a Szövetség Követe viszi véghez. Lévi fiainak tökéletességét az ezüst megtisztítása jelképezi.

> The words of the Lord are pure words: as silver tried in a furnace of earth, purified seven times. Psalm 12:6.

> Az Úr beszédei tiszta beszédek; mint a föld kemencéjében megpróbált ezüst, hétszer megtisztítva. Zsoltárok 12:6.

The Messenger of the Covenant was to purify the sons of Levi as silver and gold. The Word of God is what purifies, for to be purified is to be justified and sanctified.

A szövetség Követe úgy volt rendelve, hogy megtisztítsa Lévi fiait, miként az ezüstöt és az aranyat. Isten Igéje az, ami megtisztít, mert megtisztulni annyi, mint megigazulni és megszentelődni.

> Sanctify them through thy truth: thy word is truth. John 17:17.

> Szenteld meg őket a te igazságoddal: a te igéd igazság. János 17:17.

John the Baptist was the messenger that prepared the way for the Messenger of the Covenant in the first fulfillment of Malachi chapter three, and his message in that regard was fourfold in nature. His work included the identification of the work of purification that was to be accomplished by the Messenger of the Covenant, and that the work of purification accomplished was represented as an act of sweeping a threshing-floor. He identified that the former chosen people were then in the process of being passed by. He also presented the Laodicean message to God’s people, thus showing them their sins and the sins of their fathers. He placed all these realities in the context of the “wrath to come.” The work of the messenger who prepared the way, represented a work by one who had never received an education in the educational system of the people who were being passed by.

Keresztelő János volt az a követ, aki a Malakiás harmadik fejezetének első beteljesedésében előkészítette az utat a szövetség Követe előtt, és e tekintetben üzenete négyrétű természetű volt. Munkája magában foglalta annak a megtisztító munkának az azonosítását, amelyet a szövetség Követe volt elvégezni hivatott, és annak bemutatását, hogy az elvégzett megtisztító munka a szérű megtisztításának cselekedeteként volt ábrázolva. Azonosította, hogy az egykori választott nép ekkor már félretételének folyamatában volt. Isten népe elé tárta továbbá a laodiceai üzenetet is, ezáltal megmutatva nekik bűneiket és atyáik bűneit. Mindezeket a valóságokat az „eljövendő harag” összefüggésébe helyezte. Az utat előkészítő követ munkája olyan valakinek a szolgálatát ábrázolta, aki soha nem részesült oktatásban azon nép oktatási rendszerében, amely félretételének folyamatában volt.

> “In John the Baptist the Lord raised up for Himself a messenger to prepare the way of the Lord. He was to bear to the world an unflinching testimony in reproving and denouncing sin. Luke, in announcing his mission and work, says, ‘And he shall go before Him in the spirit and power of Elias, to turn the hearts of the fathers to the children, and the disobedient to the wisdom of the just; to make ready a people prepared for the Lord’ (Luke 1:17).

> „Keresztelő Jánosban az Úr olyan hírnököt támasztott Magának, hogy elkészítse az Úr útját. Arra rendeltetett, hogy a világnak rendíthetetlen bizonyságot tegyen a bűn megfeddésében és elítélésében. Lukács, amikor küldetését és munkáját hirdeti, ezt mondja: „És őelőtte fog járni Illés szellemével és erejével, hogy az atyák szívét a gyermekekhez térítse, és az engedetleneket az igazak bölcsességére; hogy az Úrnak kész népet állítson” (Lukács 1:17).”

> “Many of the Pharisees and Sadducees came to the baptism of John, and addressing these, he said, ‘O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Bring forth therefore fruits meet for repentance: and think not to say within yourselves, We have Abraham to our father: for I say unto you, that God is able of these stones to raise up children unto Abraham. And now also the ax is laid unto the root of the trees: therefore every tree which bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. I indeed baptize you with water unto repentance: but He that cometh after me is mightier than I, whose shoes I am not worthy to bear: He shall baptize you with the Holy Ghost, and with fire: whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner; but He will burn up the chaff with unquenchable fire’ (Matthew 3:7–12).

> „A farizeusok és szadduceusok közül sokan eljöttek János keresztségére, és hozzájuk szólva ezt mondta: „Mérges kígyóknak fajzata, ki intett meg titeket, hogy meneküljetek az eljövendő harag elől? Teremjetek azért megtéréshez méltó gyümölcsöket; és ne gondoljátok, hogy ezt mondhatjátok magatokban: Ábrahám a mi atyánk; mert mondom nektek, hogy Isten ezekből a kövekből is támaszthat fiakat Ábrahámnak. Immár pedig a fejsze is a fák gyökerére vettetett: azért minden fa, amely nem terem jó gyümölcsöt, kivágattatik és tűzre vettetik. Én ugyan vízzel keresztellek titeket megtérésre; de aki utánam jön, hatalmasabb nálamnál, akinek saruját hordozni sem vagyok méltó; ő majd Szentlélekkel és tűzzel keresztel titeket: akinek szórólapátja kezében van, és megtisztítja szérűjét, az ő gabonáját csűrbe takarítja, a polyvát pedig megégeti olthatatlan tűzzel” (Máté 3:7–12).

> “The voice of John was lifted up like a trumpet. His commission was, ‘Shew My people their transgression, and the house of Jacob their sins’ (Isaiah 58:1). He had obtained no human scholarship. God and nature had been his teachers. But one was needed to prepare the way before Christ who was bold enough to make his voice heard like the prophets of old, summoning the degenerate nation to repentance.” Selected Messages, book 2, 147, 148.

> „János hangja úgy emelkedett fel, mint a trombita. Küldetése ez volt: „Kiálts teljes torokkal, ne kíméld; mint trombita emeld fel szódat, és hirdesd népemnek bűneit, Jákób házának vétkeit” (Ézsaiás 58:1). Nem részesült emberi tudományosságban. Tanítói Isten és a természet voltak. Ám szükség volt valakire, aki Krisztus előtt elkészíti az utat, s aki elég bátor ahhoz, hogy hangját hallassa, mint a régi próféták, megtérésre szólítva a lezüllött nemzetet.” Selected Messages, 2. könyv, 147–148.

William Miller was the second messenger that prepared the way for the Messenger of the Covenant, and Miller’s person and work had been typified by John the Baptist.

William Miller volt a második hírnök, aki előkészítette az utat a Szövetség Követe számára, és Miller személyét és munkáját Keresztelő János előképezte.

> “Thousands were led to embrace the truth preached by William Miller, and servants of God were raised up in the spirit and power of Elijah to proclaim the message. Like John, the forerunner of Jesus, those who preached this solemn message felt compelled to lay the ax at the root of the tree, and call upon men to bring forth fruits meet for repentance.” Early Writings, 233.

> „Ezreket indítottak arra, hogy elfogadják a William Miller által hirdetett igazságot, és Isten szolgái támadtak Illés lelkületével és erejével, hogy hirdessék az üzenetet. Miként János, Jézus előhírnöke, úgy azok is, akik e komoly üzenetet hirdették, kényszert éreztek arra, hogy a fejszét a fa gyökerére vessék, és felszólítsák az embereket, hogy a megtéréshez méltó gyümölcsöket teremjenek.” Early Writings, 233.

The quibbling Jews in the time of Christ had been led to trust in a false message of the Messiah. “Messiah” is the Hebrew word for the Greek word “Christ” which means “anointed”.

Krisztus korának kötekedő zsidóit arra vezették, hogy a Messiásról szóló hamis üzenetben bízzanak. A „Messiás” a görög „Krisztus” szó héber megfelelője, amelynek jelentése: „felkent”.

> The word which God sent unto the children of Israel, preaching peace by Jesus Christ: (he is Lord of all:) That word, I say, ye know, which was published throughout all Judaea, and began from Galilee, after the baptism which John preached; How God anointed Jesus of Nazareth with the Holy Ghost and with power: who went about doing good, and healing all that were oppressed of the devil; for God was with him. Acts 10:36–38.

> Az igét, amelyet Isten elküldött Izráel fiainak, békességet hirdetve Jézus Krisztus által — ő mindenek Ura —, azt az igét, mondom, ismeritek, amely elterjedt egész Júdeában, Galileától kezdve, a keresztség után, amelyet János hirdetett; miként kente fel Isten a názáreti Jézust Szentlélekkel és hatalommal, aki szertejárt, jót cselekedve és meggyógyítva mindazokat, akiket az ördög hatalma alatt tartott; mert Isten volt vele. Cselekedetek 10:36–38.

Both “messiah” and “Christ” mean “the anointed one”. Christ was anointed at His baptism, so technically He was not the Messiah or the Christ until His baptism. His baptism prophetically aligns with the descent of the angel in Revelation chapter ten, that descended on August 11, 1840, and it also aligns with the descent of the mighty angel of Revelation chapter eighteen, who descended on September 11, 2001. The three prophetic waymarks identify the manifestation of the Holy Spirit in the latter rain.

Mind a „messiás”, mind a „Krisztus” azt jelenti: „a felkent”. Krisztus a keresztségekor kenetett fel, tehát szigorú értelemben véve a keresztségéig nem volt sem Messiás, sem Krisztus. Az Ő keresztsége prófétai összhangban áll a Jelenések tizedik fejezetében szereplő angyal alászállásával, aki 1840. augusztus 11-én szállt alá, és összhangban áll a Jelenések tizennyolcadik fejezetének hatalmas angyalának alászállásával is, aki 2001. szeptember 11-én szállt alá. A három prófétai útjelző azonosítja a Szentlélek megnyilvánulását a késői esőben.

The quibbling Jews held to a misconception, a false prophetic message that the Messiah would bring about a literal earthly kingdom where the nation of Israel would govern the world. It was a false message that promised “peace and prosperity”.

Az akadékoskodó zsidók egy téves felfogáshoz, egy hamis prófétai üzenethez ragaszkodtak, miszerint a Messiás egy szó szerinti földi királyságot hoz létre, amelyben Izráel nemzete kormányozza a világot. Ez egy hamis üzenet volt, amely „békét és jólétet” ígért.

William Miller’s message had two major elements. The first was the application of the time prophecies that identified the cleansing of the sanctuary, and the second was his rejection of the Catholic interpretation of the thousand-year millennium that the Protestants were prone to believe. That false view of the millennium identified as a thousand years of peace and prosperity, had been represented by the false view of the Messiah’s kingdom that was held by the quibbling Jews.

William Miller üzenetének két fő eleme volt. Az első a szentély megtisztítását azonosító időpróféciák alkalmazása volt, a második pedig a Protestánsok által hajlamosan elfogadott, az ezeréves millenniummal kapcsolatos katolikus értelmezés elutasítása. A millennium e hamis felfogása, amely azt a béke és jólét ezer esztendejeként azonosította, ugyanannak a Messiás királyságáról vallott hamis nézetnek a megfelelője volt, amelyet a szőrszálhasogató zsidók vallottak.

Those two witnesses identify a counterfeit latter rain message promising “peace and prosperity” in the third and final fulfillment of the history of the messenger who prepares for the Messenger of the Covenant to suddenly come to His temple. That false latter rain message is identified as a “peace and safety” message, in contrast to the message of John the Baptist who identified that “every tree which bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire,” when “the wrath to come” arrives. It was also represented by Miller’s identification that there would be no thousand years of peace, as Catholicism teaches, for when the Lord returns, He will destroy the earth with the brightness of His coming.

Az a két tanú azonosít egy hamis késői eső-üzenetet, amely „békét és jólétet” ígér annak a hírnöknek a története harmadik és végső beteljesedésében, aki előkészíti az utat a Szövetség Követe számára, hogy hirtelen eljöjjön az Ő templomába. Ez a hamis késői eső-üzenet a „béke és biztonság” üzeneteként van azonosítva, ellentétben Keresztelő János üzenetével, aki kijelentette, hogy „minden fa pedig, a mely nem terem jó gyümölcsöt, kivágattatik és tűzre vettetik”, amikor elérkezik „a bekövetkezendő harag”. Ezt Miller azon azonosítása is jelképezte, hogy nem lesz ezerévi béke, amint a katolicizmus tanítja, mert amikor az Úr visszatér, eljövetele fényességével elpusztítja a földet.

> And to you who are troubled rest with us, when the Lord Jesus shall be revealed from heaven with his mighty angels, In flaming fire taking vengeance on them that know not God, and that obey not the gospel of our Lord Jesus Christ: Who shall be punished with everlasting destruction from the presence of the Lord, and from the glory of his power. 2 Thessalonians 1:7–9.

> És nektek, akik háborúságot szenvedtek, nyugodalmat velünk együtt, amikor megjelenik a mennyből az Úr Jézus az ő hatalmának angyalaival, tűznek lángjában, bosszút állva azokon, akik nem ismerik Istent, és akik nem engedelmeskednek a mi Urunk Jézus Krisztus evangéliumának: akik meg fognak lakolni örök veszedelemmel az Úr színétől és az ő hatalmának dicsőségétől. 2 Thesszalonika 1:7–9.

The first two messengers who prepared for the Messenger of the Covenant to enter into covenant with a new chosen people, demonstrate that a false “peace and safety” latter rain message, which was formulated in the third generation of Laodicean Adventism, has been designed by Satan to prevent Laodicean Adventism in the fourth generation from recognizing the role of Islam, as represented in the third Woe.

Az első két hírnök, akik előkészítették az utat a Szövetség Követe számára, hogy szövetségre lépjen egy új választott néppel, azt szemléltetik, hogy a „békesség és biztonság” hamis késői eső-üzenete, amely a laodiceai adventizmus harmadik nemzedékében fogalmazódott meg, Sátán terve szerint arra szolgál, hogy megakadályozza a laodiceai adventizmus negyedik nemzedékét abban, hogy felismerje az iszlám szerepét, amint azt a harmadik Jaj jelképezi.

In the purification process that is accomplished for those represented by the sons of Levi, the one who comes after John the Baptist was to thoroughly sweep and “purge” His floor, with the fan that is in His hand. That work is accomplished by His Word.

A Lévi fiai által jelképezettekért végbevitt megtisztítás folyamatában annak, aki Keresztelő János után jön, kezében a szórólapáttal kellett alaposan felsöpörnie és „megtisztítania” szérűjét. Ezt a munkát az Ő Igéje viszi véghez.

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> „Akinek szórólapátja a kezében van, és megtisztítja szérűjét, s az Ő búzáját csűrbe takarítja.” Máté 3:12. Ez a tisztítás egyik ideje volt. Az igazság szavai által a polyva elválasztatott a búzától. Mivel sokan túlságosan hiúk és önigazak voltak ahhoz, hogy a feddést elfogadják, és túlságosan világkedvelők ahhoz, hogy az alázat életét elfogadják, elfordultak Jézustól. Sokan ma is ugyanezt teszik. A lelkek ma ugyanúgy próbára tétetnek, mint azok a tanítványok a kapernaumi zsinagógában. Amikor az igazság eléri a szívet, látják, hogy életük nincs összhangban Isten akaratával. Látják, hogy önmagukban teljes változásra van szükség; de nem hajlandók felvállalni az önmegtagadó munkát. Ezért megharagszanak, amikor bűneik feltárulnak. Megbotránkozva elmennek, miként a tanítványok is elhagyták Jézust, zúgolódva: „Kemény beszéd ez; ki hallgathatja őt?” Jézus élete, 392.

The message of the latter rain is the “debate” of Habakkuk chapter two, and it is the words of truth, that separate the chaff from the wheat. That separation is the purging accomplished by the Messenger of the Covenant. In Millerite history, the message of Daniel chapter eight, verse fourteen, produced a purging when it first failed and brought about the tarrying time of Habakkuk chapter two and the parable of the ten virgins in Matthew chapter twenty-five. When the message of the Midnight Cry was ultimately fulfilled on October 22, 1844, it produced an even greater purging. Then it was that the Messenger of the Covenant suddenly arrived and began the final purging and purification. The movement that had passed through the first two of three purifications and purging’s, failed the third and was sent to the wilderness of Laodicea in 1863.

A késői eső üzenete Habakuk második fejezetének „vitája”, és az igazság szavai azok, amelyek elválasztják a polyvát a búzától. Ez az elválasztás az a megtisztítás, amelyet a Szövetség Követe visz véghez. A millerita történelemben Dániel nyolcadik fejezetének tizennegyedik verse olyan megtisztítást eredményezett, amikor először kudarcot vallott, és előidézte Habakuk második fejezetének késedelmi idejét, valamint a tíz szűzről szóló példázatot Máté huszonötödik fejezetében. Amikor az Éjféli Kiáltás üzenete végül beteljesedett 1844. október 22-én, még nagyobb megtisztítást eredményezett. Ekkor érkezett meg hirtelen a Szövetség Követe, és megkezdte a végső megtisztítást és megtisztulást. Az a mozgalom, amely átment a három megtisztulás és megtisztítás közül az első kettőn, a harmadikban elbukott, és 1863-ban Laodicea pusztájába küldetett.

In the Millerite history the Protestants were first purged by the words of truth, thereafter the movement of the first angel was purged at the arrival of the third testing message. But those who had been the builders of the Millerite temple during the forty-six years from 1798 unto 1844, failed the third test, which arrived on October 22, 1844, though they perfectly fulfilled the parable of the ten virgins.

A millerita történelemben először a protestánsok tisztíttattak meg az igazság szavai által; ezt követően pedig az első angyal mozgalma tisztíttatott meg a harmadik próbaüzenet megérkezésekor. Ám azok, akik 1798-tól 1844-ig, a negyvenhat év alatt a millerita templom építői voltak, nem állták ki a harmadik próbát, amely 1844. október 22-én érkezett el, noha a tíz szűzről szóló példázatot tökéletesen betöltötték.

> “Many who went forth to meet the Bridegroom under the messages of the first and second angels, refused the third, the last testing message to be given to the world, and a similar position will be taken when the last call is made.

> „Sokan azok közül, akik az első és a második angyal üzenete nyomán kimentek a Vőlegény fogadására, elutasították a harmadik, az utolsó próbaüzenetet, amelyet a világnak hirdetni kell, és hasonló álláspontra helyezkednek majd akkor is, amikor elhangzik az utolsó hívás.

> “Every specification of this parable should be carefully studied. We are represented either by the wise or by the foolish virgins.” Review and Herald, October 31, 1899.

> „E példázat minden egyes részletét gondosan tanulmányozni kell. Bennünket vagy az okos, vagy a balga szüzek képviselnek.” Review and Herald, 1899. október 31.

The prophetic history that began at the arrival of the third angel on October 22, 1844, was a failure, and it ended with the rebellion of 1863. By 1850 Sister White penned the following message.

Az a prófétai történelem, amely a harmadik angyal megérkezésével kezdődött 1844. október 22-én, kudarcot vallott, és az 1863-as lázadással ért véget. White testvérnő 1850-re a következő üzenetet vetette papírra.

> “The Lord gave me a view, January 26, which I will relate. I saw that some of the people of God were stupid and dormant; and were but half awake, and did not realize the time we were now living in; and that the ‘man’ with the ‘dirt-brush’ had entered, and that some were in danger of being swept away. I begged of Jesus to save them, to spare them a little longer, and let them see their awful danger, that they might get ready before it should be forever too late. The angel said, ‘Destruction is coming like a mighty whirlwind.’ I begged of the angel to pity and to save those who loved this world, and were attached to their possessions, and were not willing to cut loose from them, and sacrifice them to speed the messengers on their way to feed the hungry sheep, who were perishing for want of spiritual food.

> „Az Úr január 26-án látomást adott nekem, amelyet most elbeszélek. Láttam, hogy Isten népe közül némelyek tompák és tespedők voltak; csupán félig voltak ébren, és nem ismerték fel azt az időt, amelyben most élünk; továbbá hogy a „férfi” a „piszokseprűvel” már belépett, és némelyeket az a veszély fenyegetett, hogy elsodortatnak. Könyörögtem Jézusnak, hogy mentse meg őket, kegyelmezzen nekik még egy kevéssé, és engedje, hogy meglássák rettenetes veszélyüket, hogy felkészülhessenek, mielőtt örökre túl késő lenne. Az angyal így szólt: „A pusztulás úgy közeleg, mint egy hatalmas forgószél.” Könyörögtem az angyalnak, hogy szánja meg és mentse meg azokat, akik szerették ezt a világot, ragaszkodtak javaikhoz, és nem voltak hajlandók elszakadni azoktól, és feláldozni azokat, hogy felgyorsítsák a követek útját a megéhezett juhok táplálására, akik a lelki eledel hiányában pusztultak.”

> “As I viewed poor souls dying for want of the present truth, and some who professed to believe the truth were letting them die, by withholding the necessary means to carry forward the work of God, the sight was too painful, and I begged of the angel to remove it from me. I saw that when the cause of God called for some of their property, like the young man who came to Jesus, [Matthew 19:16–22.] they went away sorrowful; and that soon the overflowing scourge would pass over and sweep their possessions all away, and then it would be too late to sacrifice earthly goods, and lay up a treasure in heaven.” Review and Herald, April 1, 1850.

> „Amint szegény lelkeket láttam meghalni a jelenvaló igazság hiánya miatt, és némelyek, akik azt vallották, hogy hisznek az igazságban, hagyták őket meghalni azáltal, hogy visszatartották az Isten munkájának előreviteléhez szükséges eszközöket, a látvány túlságosan fájdalmas volt, és kértem az angyalt, hogy vegye el azt előlem. Láttam, hogy amikor Isten ügye javaik egy részét kívánta, úgy távoztak el szomorúan, mint az ifjú, aki Jézushoz ment, [Máté 19:16–22.] és hogy hamarosan az eláradó ostor végigvonul, és minden vagyonukat elsöpri, s akkor már túl késő lesz földi javakat feláldozni, és kincset gyűjteni a mennyben.” Review and Herald, 1850. április 1.

In 1850, the dirt-brush man had already arrived. On October 22, 1844, the Messenger of the Covenant had suddenly come to His temple, and He began the work of purging and purifying the sons of Levi.

1850-re a porseprűs ember már megérkezett. 1844. október 22-én a szövetség Követe hirtelen eljött az Ő templomába, és megkezdte Lévi fiainak megtisztításának és megpurifikálásának művét.

We will continue this study in the next article.

E tanulmányt a következő cikkben folytatjuk.

> “Today souls are being tested and tried, and many are passing over the same ground trodden by those who forsook Christ. When tested by the Word, they reject the divine Teacher. When rebuked because their lives are not in harmony with truth and righteousness, they turn from the Saviour; and their decision, like that of the offended disciples, is never reversed. They walk no more with Christ. Thus are the words fulfilled, ‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’” Signs of the Times, May 15, 1901.

> „Ma a lelkek próbának és megmérettetésnek vannak kitéve, és sokan ugyanazon az úton haladnak át, amelyet azok tapostak ki, akik elhagyták Krisztust. Amikor az Ige próbára teszi őket, elutasítják az isteni Tanítót. Amikor megfeddetnek azért, mert életük nincs összhangban az igazsággal és az igazságossággal, elfordulnak a Megváltótól; és döntésük, miként a megbotránkozott tanítványoké, soha többé nem fordíttatik vissza. Többé nem járnak Krisztussal. Így teljesednek be e szavak: »Kinek szórólapátja kezében van, és megtisztítja az ő szérűjét, és csűrbe takarítja az ő búzáját.«” Signs of the Times, 1901. május 15.

Back to Articles