Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Three

Jóel könyve és a laodiceai Hetednapi Adventista Egyház – Harmadik szám

A Vineyard of Red Wine

Vörösbor szőlőskertje

Author

Jeff Pippenger

Published

December 3, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

We ended the previous article with the question, “With these concepts in place the question may be asked how is it that at 9/11 the book of Joel became the message Peter identified at Pentecost?”

Az előző cikket ezzel a kérdéssel zártuk: „Ha e fogalmak már a helyükre kerültek, feltehető a kérdés: miként történt, hogy 9/11 idején Jóel könyve lett az az üzenet, amelyet Péter pünkösdkor azonosított?”

Peter was identifying that Joel was being fulfilled on the day of Pentecost, which is a point in time marking the end of the Pentecostal season. In the Pentecostal season there was a manifestation of the Holy Spirit at the beginning, and then a greater manifestation of the Holy Spirit at the end. By faith understanding that both the Bible and Spirit of Prophecy apply Joel to the time of the latter rain we may know that the book of Joel became present truth at 9/11; and that every element of the book will speak directly of the prophetic history beginning at 9/11 on through to and including the seven last plagues, which Joel identifies as the “day of the Lord.”

Péter arra mutatott rá, hogy Jóel próféciája pünkösd napján teljesedett be, amely egy olyan időpont, amely a pünkösdi időszak végét jelzi. A pünkösdi időszakban a Szentlélek megnyilatkozása volt a kezdetnél, majd a végén a Szentlélek még nagyobb megnyilatkozása következett. Hit által megértve, hogy mind a Biblia, mind a Prófétaság Lelke Jóelt a késői eső idejére alkalmazza, tudhatjuk, hogy Jóel könyve szeptember 11-én vált jelenvaló igazsággá; és hogy a könyv minden egyes eleme közvetlenül arról a prófétai történelemről szól, amely szeptember 11-én kezdődik, és végighalad egészen a hét utolsó csapásig, azokat is beleértve, amelyeket Jóel „az Úr napjának” nevez.

As typified by 1888, on 9/11 the presentation of the Laodicean message became present testing truth. Isaiah typifies that same message in chapter fifty-eight with the trumpet voice showing God’s people their transgressions. The “day” when Isaiah begins sounding his voice like a trumpet is the same day he sings the song of the vineyard.

Amint azt 1888 előképezte, 9/11-en a laodiceai üzenet bemutatása a jelenvaló vizsgáló igazsággá vált. Ésaiás ugyanezt az üzenetet az ötvennyolcadik fejezetben előképezi, ahol a kürthöz hasonló hang megmutatja Isten népének vétkeit. Az a „nap”, amikor Ésaiás úgy kezdi hallatni hangját, mint a kürt, ugyanaz a nap, amelyen a szőlőskert énekét zengi.

> In that day sing ye unto her, A vineyard of red wine. I the Lord do keep it; I will water it every moment: lest any hurt it, I will keep it night and day. Fury is not in me: who would set the briers and thorns against me in battle? I would go through them, I would burn them together. Or let him take hold of my strength, that he may make peace with me; and he shall make peace with me. He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Isaiah 27:2–6.

> Ama napon így énekeljetek felőle: Vörösbor szőlőskertje. Én, az Úr, őrzöm azt; minden pillanatban öntözöm: hogy senki meg ne károsítsa, éjjel és nappal őrzöm azt. Harag nincs bennem: ki állítaná elém a tüskebokrot és a tövist a harcban? Átgázolnék rajtuk, együttesen felégetném őket. Vagy ragadja meg erősségemet, hogy békét kössön velem; és békét fog kötni velem. Jákóbból sarjadókat gyökérre juttatja: Izráel kivirágzik és rügyet hajt, és betölti a föld színét gyümölccsel. Ézsaiás 27:2–6.

Modern spiritual “Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit” during the period of the latter rain, for the early rain cause the budding and blossoming of a plant, and the latter rain produces the fruit. When the buildings of New York came down on 9/11 the mighty angel of Revelation eighteen descended and the latter rain began to sprinkle. At that time God’s watchmen were to blow the trumpet to the Laodicean church. Isaiah’s message identifying the sins of God’s people is also the song of the vineyard of red wine. The first chapter of Joel is that very message.

A modern lelki „Izráel virágozni és rügyezni fog, és betölti a föld színét gyümölccsel” a késői eső időszakában, mert a korai eső okozza a növény rügyezését és virágzását, a késői eső pedig megtermi a gyümölcsöt. Amikor New York épületei ledőltek 9/11-kor, leszállt a Jelenések tizennyolcadik fejezetének hatalmas angyala, és a késői eső elkezdett permetezni. Abban az időben Isten őrállóinak kellett megfújniuk a trombitát a laodiceai egyháznak. Ézsaiás üzenete, amely azonosítja Isten népének bűneit, ugyanakkor a veres borról szóló szőlőskert éneke is. Jóel első fejezete maga ez az üzenet.

> The word of the Lord that came to Joel the son of Pethuel.

> Az Úr igéje, amely Jóelhez, Petuel fiához szólt.

> Hear this, ye old men, and give ear, all ye inhabitants of the land. Hath this been in your days, or even in the days of your fathers? Tell ye your children of it, and let your children tell their children, and their children another generation.

> Halljátok meg ezt, ti vének, és figyeljetek, e föld minden lakói! Történt-e ilyen a ti napjaitokban, vagy atyáitok napjaiban? Beszéljétek el ezt gyermekeiteknek, és gyermekeitek mondják el az ő gyermekeiknek, azok pedig a következő nemzedéknek.

> That which the palmerworm hath left hath the locust eaten; and that which the locust hath left hath the cankerworm eaten; and that which the cankerworm hath left hath the caterpiller eaten.

> Amit meghagyott a cserebogár, megette a sáska; és amit meghagyott a sáska, megette a cserebogár lárvája; és amit meghagyott a cserebogár lárvája, megette a hernyó.

> Awake, ye drunkards, and weep; and howl, all ye drinkers of wine, because of the new wine; for it is cut off from your mouth.

> Serkenjetek fel, ti részegek, és sírjatok; jajgassatok, mind ti borivók, az újbor miatt, mert elvétetett a szátoktól.

> For a nation is come up upon my land, strong, and without number, whose teeth are the teeth of a lion, and he hath the cheek teeth of a great lion. He hath laid my vine waste, and barked my fig tree: he hath made it clean bare, and cast it away; the branches thereof are made white. Lament like a virgin girded with sackcloth for the husband of her youth. The meat offering and the drink offering is cut off from the house of the Lord; the priests, the Lord’s ministers, mourn. The field is wasted, the land mourneth; for the corn is wasted: the new wine is dried up, the oil languisheth.

> Mert egy nép támadt országomra, erős és megszámlálhatatlan; fogai az oroszlán fogai, és zápfogai a nőstényoroszlán zápfogai. Pusztává tette szőlőmet, és lehántotta kérgét fügefámról; egészen csupasszá tette, és elvetette; ágai megfehéredtek. Siránkozz, mint a zsákruhába öltözött szűz ifjúsága férje miatt. Elvétetett az ételáldozat és az italáldozat az Úr házától; gyászolnak a papok, az Úr szolgái. Elpusztult a mező, gyászol a föld; mert elpusztult a gabona, kiszáradt az újbor, elsenyvedt az olaj.

> Be ye ashamed, O ye husbandmen; howl, O ye vinedressers, for the wheat and for the barley; because the harvest of the field is perished. The vine is dried up, and the fig tree languisheth; the pomegranate tree, the palm tree also, and the apple tree, even all the trees of the field, are withered: because joy is withered away from the sons of men.

> Szégyenkezzetek, ti földművesek; jajgassatok, ti szőlőművesek, a búzáért és az árpáért; mert a mező aratása elveszett. Elszáradt a szőlőtő, és elhervad a fügefa; a gránátalmafa, a pálmafa is, és az almafa, sőt a mező minden fája elszáradt; mert az öröm elszáradt az emberek fiai közül.

> Gird yourselves, and lament, ye priests: howl, ye ministers of the altar: come, lie all night in sackcloth, ye ministers of my God: for the meat offering and the drink offering is withholden from the house of your God. Sanctify ye a fast, call a solemn assembly, gather the elders and all the inhabitants of the land into the house of the Lord your God, and cry unto the Lord, Alas for the day! for the day of the Lord is at hand, and as a destruction from the Almighty shall it come. Is not the meat cut off before our eyes, yea, joy and gladness from the house of our God? The seed is rotten under their clods, the garners are laid desolate, the barns are broken down; for the corn is withered. How do the beasts groan! the herds of cattle are perplexed, because they have no pasture; yea, the flocks of sheep are made desolate.

> Övezzétek fel magatokat, és jajgassatok, ti papok; vonítsatok, ti oltár szolgái; jöjjetek, háljatok egész éjjel zsákruhában, ti Istenem szolgái; mert elvétetett a házátoktól az ételáldozat és az italáldozat. Szenteljetek böjtöt, hirdessetek ünnepélyes gyülekezést, gyűjtsétek össze a véneket és az ország minden lakosát az Úrnak, a ti Isteneteknek házába, és kiáltsatok az Úrhoz: Jaj annak a napnak! mert közel van az Úr napja, és mint pusztulás jön a Mindenhatótól. Avagy nem szemünk láttára vágatott-e ki az eledel, igen, az öröm és a vígság Istenünk házából? Elsenyvedt a mag a hantok alatt, elpusztultak a magtárak, leromboltattak a csűrök; mert elszáradt a gabona. Mily nyögnek a barmok! Megháborodtak a szarvasmarha-nyájak, mert nincs legelőjük; bizony, a juhnyájak is elpusztultak.

> O Lord, to thee will I cry: for the fire hath devoured the pastures of the wilderness, and the flame hath burned all the trees of the field. The beasts of the field cry also unto thee: for the rivers of waters are dried up, and the fire hath devoured the pastures of the wilderness. Joel 1:1–20.

> Ó, Uram, hozzád kiáltok, mert tűz emésztette meg a puszta legelőit, és láng perzselte fel a mező minden fáját. A mező vadjai is hozzád esengenek, mert kiszáradtak a vizek folyói, és tűz emésztette meg a puszta legelőit. Jóel 1:1–20.

The first chapter of Joel is addressing the destruction of God’s vineyard. Isaiah establishes “that day” as the day when the latter rain begins, for the plants on that day begin to blossom and bud. The fact that Isaiah informs us that God’s people will “take root,” “blossom and bud” and fill the earth with “fruit” is illustrating a progressive history of three steps. A plant takes “root” in the ground. To “take root” therefore means to stand upon the ground, which is the ground floor or the foundation. Those who “come out of Jacob” “take root” and then they are called “Israel.” Those who come out of the Laodicean experience are then called Philadelphians, though to retain that experience requires victory in a testing process that ends at the Sunday law.

Jóel első fejezete Isten szőlőskertjének pusztulásáról szól. Ézsaiás úgy határozza meg „azt a napot”, mint azt a napot, amikor a késői eső megkezdődik, mert azon a napon a növények virágozni és rügyezni kezdenek. Az a tény, hogy Ézsaiás arról tájékoztat bennünket, hogy Isten népe „gyökeret ver”, „virágzik és rügyezik”, és „gyümölccsel” tölti be a földet, egy háromlépcsős, fokozatos történelmet szemléltet. A növény a földben ver „gyökeret”. A „gyökeret verni” tehát azt jelenti, hogy valaki a földön áll, amely a földszint vagy az alap. Akik „Jákóbból származnak”, „gyökeret vernek”, és azután „Izraelnek” neveztetnek. Akik a laodiceai tapasztalatból jönnek ki, azokat ezután filadelfiaiaknak nevezik, noha e tapasztalat megtartásához győzelemre van szükség egy olyan próbatételi folyamatban, amely a vasárnapi törvénynél ér véget.

The prophetic relationship of Jacob, (the supplanter) and Israel, (the overcomer) is identifying that at 9/11 those who “take root” by returning to the foundations, there and then enter into a covenant relationship. Prophetically a change of name is a symbol of a covenant, as represented by Abram to Abraham, Sarai to Sarah, Jacob to Israel and others. In the verse those who returned to the old foundational truths at 9/11 entered into a covenant relationship as the rain began to produce blossoms and buds. At the Sunday law the whole world will be filled with “fruit” as the rain is then poured out without measure.

Jákób (a csaló) és Izráel (a győztes) prófétai kapcsolata azt azonosítja, hogy 9/11-kor azok, akik az alapokhoz való visszatéréssel „gyökeret vernek”, ott és akkor szövetségi kapcsolatba lépnek. Prófétai értelemben a névváltoztatás a szövetség jelképe, amint azt Ábrámról Ábrahámra, Sáráiról Sárára, Jákóbról Izráelre és mások esetében látjuk. Az igeversben azok, akik 9/11-kor visszatértek a régi alapvető igazságokhoz, szövetségi kapcsolatba léptek, miközben az eső virágokat és rügyeket kezdett fakasztani. A vasárnaptörvény idején az egész világ betelik „gyümölccsel”, mivel akkor az eső mérték nélkül árad ki.

Isaiah must agree with Isaiah, and of course all the other prophets, but Isaiah is to lift up his voice like a trumpet and show Laodicean Seventh-day Adventists their sins in the context of the song of the vineyard. That song was sung by Jesus in the parable of the vineyard. The vineyard caused him to weep as He for the last time before the cross looked out over Jerusalem; knowing ancient Israel had reached the end of their probationary period and were being passed by as God’s covenant people. Simultaneously Christ was entering into a covenant with a people who would bring forth the appropriate fruits from God’s vineyard. Whether the vineyard story of Joshua at the beginning or of Jesus at the end those who became the new covenant people typified the one hundred and forty-four thousand.

Ézsaiásnak egybe kell hangzania Ézsaiással, és természetesen az összes többi prófétával is; de Ézsaiásnak úgy kell fölemelnie szavát, mint a trombita, és meg kell mutatnia a laodiceai hetednapi adventistáknak bűneiket a szőlőskert énekének összefüggésében. Ezt az éneket Jézus a szőlőskert példázatában énekelte meg. A szőlőskert késztette Őt sírásra, amikor a kereszt előtt utoljára tekintett ki Jeruzsálemre, tudva, hogy az ősi Izráel eljutott kegyelmi idejének végére, és Isten szövetséges népeként mellőztetik. Ugyanakkor Krisztus szövetségre lépett egy néppel, amely megtermi majd Isten szőlőskertjének megfelelő gyümölcseit. Akár Józsué szőlőskert-történetéről van szó a kezdetnél, akár Jézuséról a végén, azok, akik az új szövetség népévé lettek, a száznegyvennégyezer előképei voltak.

Christ spoke of Isaiah’s vineyard prophecy, as does Sister White.

Krisztus Ézsaiás szőlőskertről szóló próféciájáról beszélt, amint White testvérnő is.

> “The parable of the vineyard applies not alone to the Jewish nation. It has a lesson for us. The church in this generation has been endowed by God with great privileges and blessings, and He expects corresponding returns.” Christ Object Lessons, 296.

> „A szőlőskertről szóló példázat nem csupán a zsidó népre vonatkozik. Számunkra is tanulsággal szolgál. E nemzedék egyházát Isten nagy kiváltságokkal és áldásokkal ruházta fel, és ennek megfelelő gyümölcsöket vár.” Krisztus példázatai, 296.

It is instructive to read the passage which leads to the last statement from the Spirit of Prophecy.

Tanulságos elolvasni azt a szakaszt, amely a Prófétaság Lelkéből származó utolsó kijelentéshez vezet.

> “Chapter 23—The Lord’s Vineyard

> „23. fejezet — Az Úr szőlőskertje”

> “The Jewish Nation

> „A zsidó nemzet”

> “The parable of the two sons was followed by the parable of the vineyard. In the one, Christ had set before the Jewish teachers the importance of obedience. In the other, He pointed to the rich blessings bestowed upon Israel, and in these showed God’s claim to their obedience. He set before them the glory of God’s purpose, which through obedience they might have fulfilled. Withdrawing the veil from the future, He showed how, by failure to fulfill His purpose, the whole nation was forfeiting His blessing, and bringing ruin upon itself.

> „A két fiúról szóló példázatot a szőlőskertről szóló példázat követte. Az egyikben Krisztus a zsidó tanítók elé állította az engedelmesség fontosságát. A másikban rámutatott az Izraelre árasztott gazdag áldásokra, és ezekben megmutatta Isten igényét az ő engedelmességükre. Eléjük tárta Isten szándékának dicsőségét, amelyet engedelmesség által betölthettek volna. Félrevonva a jövőt elfedő fátylat, megmutatta, miként fosztja meg magát az egész nemzet az Ő áldásától, és miként idéz romlást önmagára azáltal, hogy elmulasztja betölteni az Ő szándékát.”

> “‘There was a certain householder,’ Christ said, ‘which planted a vineyard, and hedged it round about, and digged a winepress in it, and built a tower, and let it out to husbandmen, and went into a far country.’

> „Volt egy gazda” — mondta Krisztus — „aki szőlőt ültetett, kerítéssel vette körül, borsajtót ásott benne, tornyot épített, majd bérbe adta szőlőműveseknek, és messze földre utazott.”

> “A description of this vineyard is given by the prophet Isaiah: ‘Now will I sing to my wellbeloved a song of my beloved touching His vineyard. My wellbeloved hath a vineyard in a very fruitful hill; and He fenced it, and gathered out the stones thereof, and planted it with the choicest vine, and built a tower in the midst of it, and also made a winepress therein; and He looked that it should bring forth grapes.’ Isaiah 5:1, 2.

> E szőlőskert leírását Ézsaiás próféta adja: „Most éneklek az én szerelmesemnek szerelmesem énekét az ő szőlőjéről. Szerelmesemnek szőlője van igen kövér hegyen; és felásta azt, és megtisztítá köveitől, és beülteté nemes vesszővel, és tornyot építe közepébe, sőt borsajtót is vája abba; és várta, hogy jó szőlőt teremjen.” Ézsaiás 5:1, 2.

> “The husbandman chooses a piece of land from the wilderness; he fences, clears, and tills it, and plants it with choice vines, expecting a rich harvest. This plot of ground, in its superiority to the uncultivated waste, he expects to do him honor by showing the results of his care and toil in its cultivation. So God had chosen a people from the world to be trained and educated by Christ. The prophet says, ‘The vineyard of the Lord of hosts is the house of Israel, and the men of Judah His pleasant plant.’ Isaiah 5:7. Upon this people God had bestowed great privileges, blessing them richly from His abundant goodness. He looked for them to honor Him by yielding fruit. They were to reveal the principles of His kingdom. In the midst of a fallen, wicked world they were to represent the character of God.

> A földműves kiválaszt egy darab földet a pusztaságból; bekeríti, megtisztítja, megműveli, és nemes szőlővel ülteti be, gazdag termést remélve. Ettől a földdarabtól, amely fölötte áll a műveletlen, sivár területnek, azt várja, hogy tiszteletet szerez neki azáltal, hogy megmutatja a gondoskodásának és fáradságos munkájának eredményeit a megművelésében. Így választott ki Isten egy népet a világból, hogy Krisztus nevelje és tanítsa őket. A próféta ezt mondja: „A Seregek Urának szőlőskertje Izráel háza, és Júda férfiai az ő gyönyörűséges ültetvénye.” Ézsaiás 5:7. Erre a népre Isten nagy kiváltságokat árasztott, gazdagon megáldva őket bőséges jóságából. Azt várta tőlük, hogy gyümölcsterméssel tiszteljék meg Őt. Országa alapelveit kellett kinyilatkoztatniuk. Bukott, gonosz világ közepette Isten jellemét kellett képviselniük.

> “As the Lord’s vineyard they were to produce fruit altogether different from that of the heathen nations. These idolatrous peoples had given themselves up to work wickedness. Violence and crime, greed, oppression, and the most corrupt practices, were indulged without restraint. Iniquity, degradation, and misery were the fruits of the corrupt tree. In marked contrast was to be the fruit borne on the vine of God’s planting.

> „Az Úr szőlőjeként a pogány nemzetekétől egészen különböző gyümölcsöt kellett teremniük. Ezek a bálványimádó népek a gonoszság cselekvésére adták magukat. Az erőszaknak és a bűntetteknek, a kapzsiságnak, az elnyomásnak és a legromlottabb gyakorlatoknak féktelenül hódoltak. A hamis fa gyümölcsei a gonoszság, az erkölcsi züllés és a nyomorúság voltak. Éles ellentétben ezzel, egészen másnak kellett lennie annak a gyümölcsnek, amelyet az Isten ültette szőlőtő termett.”

> “It was the privilege of the Jewish nation to represent the character of God as it had been revealed to Moses. In answer to the prayer of Moses, ‘Show me Thy glory,’ the Lord promised, ‘I will make all My goodness pass before thee.’ Exodus 33:18, 19. ‘And the Lord passed by before him, and proclaimed, The Lord, the Lord God, merciful and gracious, longsuffering, and abundant in goodness and truth, keeping mercy for thousands, forgiving iniquity and transgression and sin.’ Exodus 34:6, 7. This was the fruit that God desired from His people. In the purity of their characters, in the holiness of their lives, in their mercy and loving-kindness and compassion, they were to show that ‘the law of the Lord is perfect, converting the soul.’ Psalm 19:7.

> „A zsidó nemzet kiváltsága volt, hogy Isten jellemét képviselje úgy, amint az Mózesnek kijelentetett. Mózes imádságára: „Mutasd meg nekem a te dicsőségedet”, az Úr ezt ígérte: „Elbocsátom előtted egész jóságomat.” 2Mózes 33:18, 19. „És elvonult előtte az Úr, és így kiáltott: Az Úr, az Úr, irgalmas és kegyelmes Isten, késedelmes a haragra, nagy irgalmasságú és igazságú; irgalmasságot tart meg ezeríziglen, megbocsát hamisságot, vétket és bűnt.” 2Mózes 34:6, 7. Ez volt az a gyümölcs, amelyet Isten az ő népétől kívánt. Jellemük tisztaságában, életük szentségében, irgalmasságukban, szerető kedvességükben és könyörületükben azt kellett megmutatniuk, hogy „az Úr törvénye tökéletes, megeleveníti a lelket.” Zsoltárok 19:7.”

> “Through the Jewish nation it was God’s purpose to impart rich blessings to all peoples. Through Israel the way was to be prepared for the diffusion of His light to the whole world. The nations of the world, through following corrupt practices, had lost the knowledge of God. Yet in His mercy God did not blot them out of existence. He purposed to give them opportunity for becoming acquainted with Him through His church. He designed that the principles revealed through His people should be the means of restoring the moral image of God in man.

> „A zsidó nemzet által Isten szándéka az volt, hogy gazdag áldásokat közöljön minden néppel. Izráel által kellett elkészíttetnie az utat világosságának az egész világra való kiáradása számára. A világ nemzetei a romlott szokások követése folytán elveszítették Isten ismeretét. Isten azonban irgalmában nem törölte el őket a létezésből. Elhatározta, hogy egyháza által alkalmat ad nekik arra, hogy megismerjék Őt. Azt rendelte, hogy a népe által kijelentett alapelvek legyenek az eszközök Isten erkölcsi képmásának az emberben való helyreállítására.”

> “It was for the accomplishment of this purpose that God called Abraham out from his idolatrous kindred and bade him dwell in the land of Canaan. ‘I will make of thee a great nation,’ He said, ‘and I will bless thee, and make thy name great; and thou shalt be a blessing.’ Genesis 12:2.

> „E cél megvalósítása érdekében hívta ki Isten Ábrahámot bálványimádó rokonságának köréből, és parancsolta neki, hogy Kánaán földjén lakjék. »Nagy nemzetté teszlek« — mondta —, »és megáldalak téged, és naggyá teszem a nevedet; és áldás leszel.« 1Mózes 12:2.”

> “The descendants of Abraham, Jacob and his posterity, were brought down to Egypt that in the midst of that great and wicked nation they might reveal the principles of God’s kingdom. The integrity of Joseph and his wonderful work in preserving the lives of the whole Egyptian people were a representation of the life of Christ. Moses and many others were witnesses for God.

> Ábrahám leszármazottai, Jákób és utódai Egyiptomba vitettek alá, hogy annak a nagy és gonosz nemzetnek a közepette kinyilvánítsák Isten országának alapelveit. József feddhetetlensége és csodálatos munkája, amellyel az egész egyiptomi nép életét megőrizte, Krisztus életének előképe volt. Mózes és sokan mások Isten tanúi voltak.

> “In bringing forth Israel from Egypt, the Lord again manifested His power and His mercy. His wonderful works in their deliverance from bondage and His dealings with them in their travels through the wilderness were not for their benefit alone. These were to be as an object lesson to the surrounding nations. The Lord revealed Himself as a God above all human authority and greatness. The signs and wonders He wrought in behalf of His people showed His power over nature and over the greatest of those who worshiped nature. God went through the proud land of Egypt as He will go through the earth in the last days. With fire and tempest, earthquake and death, the great I AM redeemed His people. He took them out of the land of bondage. He led them through the ‘great and terrible wilderness, wherein were fiery serpents, and scorpions, and drought.’ Deuteronomy 8:15. He brought them forth water out of ‘the rock of flint,’ and fed them with ‘the corn of heaven.’ Psalm 78:24. ‘For,’ said Moses, ‘the Lord’s portion is His people; Jacob is the lot of His inheritance. He found him in a desert land, and in the waste howling wilderness; He led him about, He instructed him, He kept him as the apple of His eye. As an eagle stirreth up her nest, fluttereth over her young, spreadeth abroad her wings, taketh them, beareth them on her wings: so the Lord alone did lead him, and there was no strange God with him.’ Deuteronomy 32:9–12. Thus He brought them unto Himself, that they might dwell as under the shadow of the Most High.

> Amikor az Úr kihozta Izráelt Egyiptomból, ismét kinyilatkoztatta hatalmát és irgalmát. Csodálatos cselekedetei, amelyekkel megszabadította őket a szolgaságból, valamint bánásmódja velük a pusztai vándorlásuk során nem csupán az ő javukat szolgálták. Ezeknek tanulságul kellett szolgálniuk a környező nemzetek számára. Az Úr úgy jelentette ki magát, mint minden emberi hatalom és nagyság fölött álló Isten. A jelek és csodák, amelyeket népe javára tett, megmutatták hatalmát a természet fölött, és azok közül a legnagyobbak fölött is, akik a természetet imádták. Isten végigvonult Egyiptom kevély földjén, miként végig fog vonulni a földön az utolsó napokban. Tűzzel és viharral, földrengéssel és halállal a nagy VAGYOK megváltotta népét. Kivezette őket a szolgaság földjéről. Átvezette őket a „nagy és rettenetes pusztán, ahol mérges kígyók, skorpiók és aszály volt”. 5Mózes 8:15. Vizet fakasztott nekik a „kovakősziklából”, és táplálta őket „mennyei gabonával”. Zsoltárok 78:24. „Mert” — mondta Mózes — „az Úr része az ő népe, Jákób az ő örökségének osztályrésze. Pusztában találta őt, kietlen, üvöltő sivatagban; körülvette őt, gondja volt reá, őrizte, mint szeme fényét. Mint a sas, amely felriasztja fészkét, fiókái fölött lebeg, kiterjeszti szárnyait, felveszi őket, és tollain hordozza: egymaga vezette őt az Úr, és nem volt vele idegen isten.” 5Mózes 32:9–12. Így vonta őket magához, hogy a Magasságos árnyékában lakozzanak.

> “Christ was the leader of the children of Israel in their wilderness wanderings. Enshrouded in the pillar of cloud by day and the pillar of fire by night, He led and guided them. He preserved them from the perils of the wilderness, He brought them into the land of promise, and in the sight of all the nations that acknowledged not God He established Israel as His own chosen possession, the Lord’s vineyard.

> Krisztus volt Izráel fiainak vezetője pusztai vándorlásaik idején. Nappal a felhőoszlopba, éjjel a tűzoszlopba burkolózva vezette és irányította őket. Megőrizte őket a puszta veszedelmeitől, bevitte őket az ígéret földjére, és mindazoknak a nemzeteknek szeme láttára, amelyek nem ismerték el Istent, Izráelt mint az Ő maga választotta tulajdont, az Úr szőlőskertjét állította helyre.

> “To this people were committed the oracles of God. They were hedged about by the precepts of His law, the everlasting principles of truth, justice, and purity. Obedience to these principles was to be their protection, for it would save them from destroying themselves by sinful practices. And as the tower in the vineyard, God placed in the midst of the land His holy temple.

> „Erre a népre bízattak Isten kijelentései. Körülvette őket törvényének előírásaival, az igazság, az igazságosság és a tisztaság örökkévaló alapelveivel. Ezen alapelvek iránti engedelmességnek kellett volna oltalmukká lennie, mert ez megóvta volna őket attól, hogy bűnös szokásaik által önmagukat pusztítsák el. És miként a szőlőskertben a torony, úgy helyezte el Isten az ország közepén szent templomát.”

> “Christ was their instructor. As He had been with them in the wilderness, so He was still to be their teacher and guide. In the tabernacle and the temple His glory dwelt in the holy shekinah above the mercy seat. In their behalf He constantly manifested the riches of His love and patience.

> „Krisztus volt az ő tanítójuk. Amint velük volt a pusztában, úgy továbbra is az ő tanítójuk és vezetőjük maradt. A sátorban és a templomban az Ő dicsősége a szent sekínában lakozott, a kegyelem trónja fölött. Értük szüntelenül kinyilatkoztatta szeretetének és türelmének gazdagságát.

> “God desired to make of His people Israel a praise and a glory. Every spiritual advantage was given them. God withheld from them nothing favorable to the formation of character that would make them representatives of Himself.

> Isten azt kívánta, hogy népe, Izráel dicséretté és dicsőséggé legyen. Minden lelki előnyt megadott nekik. Semmi olyat nem vont meg tőlük, ami kedvezett volna annak a jellemnek a kialakulásához, amely őket az Ő képviselőivé tette volna.

> “Their obedience to the law of God would make them marvels of prosperity before the nations of the world. He who could give them wisdom and skill in all cunning work would continue to be their teacher, and would ennoble and elevate them through obedience to His laws. If obedient, they would be preserved from the diseases that afflicted other nations, and would be blessed with vigor of intellect. The glory of God, His majesty and power, were to be revealed in all their prosperity. They were to be a kingdom of priests and princes. God furnished them with every facility for becoming the greatest nation on the earth.

> „Isten törvénye iránti engedelmességük a világ nemzetei előtt a jólét csodáivá tette volna őket. Ő, aki bölcsességet és ügyességet adhatott nekik mindenféle művészi munkához, továbbra is tanítójuk maradt volna, és törvényeinek való engedelmesség által megnemesítette és felemelte volna őket. Ha engedelmesek lettek volna, megőriztettek volna azoktól a betegségektől, amelyek más nemzeteket sújtottak, és az értelem erejének áldásában részesültek volna. Isten dicsőségének, fenségének és hatalmának kellett megnyilatkoznia minden jólétükben. Papok és fejedelmek országának kellett lenniük. Isten minden lehetőséget megadott nekik ahhoz, hogy a föld legnagyobb nemzetévé váljanak.”

> “In the most definite manner Christ through Moses had set before them God’s purpose, and had made plain the terms of their prosperity. ‘Thou art an holy people unto the Lord thy God,’ He said; ‘the Lord thy God hath chosen thee to be a special people unto Himself, above all people that are upon the face of the earth…. Know therefore that the Lord thy God, He is God, the faithful God, which keepeth covenant and mercy with them that love Him and keep His commandments to a thousand generations…. Thou shalt therefore keep the commandments, and the statutes, and the judgments, which I command thee this day, to do them. Wherefore it shall come to pass, if ye hearken to these judgments, and keep, and do them, that the Lord thy God shall keep unto thee the covenant and the mercy which He sware unto thy fathers; and He will love thee, and bless thee, and multiply thee: He will also bless the fruit of thy womb, and the fruit of thy land, thy corn, and thy wine, and thine oil, the increase of thy kine, and the flocks of thy sheep, in the land which He sware unto thy fathers to give thee. Thou shalt be blessed above all people…. And the Lord will take away from thee all sickness, and will put none of the evil diseases of Egypt, which thou knowest, upon thee.’ Deuteronomy 7:6, 9, 11–15.

> „Krisztus Mózes által a lehető leghatározottabb módon tárta eléjük Isten szándékát, és világossá tette boldogulásuk feltételeit. „Szent népe vagy te az Úrnak, a te Istenednek” — mondta —; „téged választott az Úr, a te Istened, hogy tulajdon népévé légy minden nép közül, amely e föld színén van…. Tudd meg azért, hogy az Úr, a te Istened, Isten, a hűséges Isten, aki megtartja a szövetséget és az irgalmasságot azok iránt, akik szeretik Őt és megtartják parancsolatait ezer nemzedéken át…. Tartsd meg azért a parancsolatokat, a rendeléseket és a végzéseket, amelyeket ma parancsolok neked, hogy cselekedd azokat. És lészen, ha hallgattok e végzésekre, megtartjátok és cselekszitek azokat, akkor az Úr, a te Istened is megtartja neked a szövetséget és az irgalmasságot, amely felől megesküdött atyáidnak; és szeretni fog téged, megáld téged, és megsokasít téged; megáldja méhed gyümölcsét és földed gyümölcsét, gabonádat, borodat és olajodat, teheneid szaporulatát és juhaid nyájait azon a földön, amelyről megesküdött atyáidnak, hogy neked adja. Áldottabb leszel minden népnél…. És az Úr eltávolít tőled minden betegséget, és Egyiptom minden gonosz nyavalyáját, amelyeket ismersz, nem bocsátja rád.” 5Mózes 7:6, 9, 11–15.

> “If they would keep His commandments, God promised to give them the finest of the wheat, and bring them honey out of the rock. With long life would He satisfy them, and show them His salvation.

> „Ha megtartanák parancsolatait, Isten megígérte, hogy a búza javával táplálja őket, és a kősziklából mézet hoz elő nekik. Hosszú élettel elégítené meg őket, és megmutatná nekik szabadítását.״

> “Through disobedience to God, Adam and Eve had lost Eden, and because of sin the whole earth was cursed. But if God’s people followed His instruction, their land would be restored to fertility and beauty. God Himself gave them directions in regard to the culture of the soil, and they were to co-operate with Him in its restoration. Thus the whole land, under God’s control, would become an object lesson of spiritual truth. As in obedience to His natural laws the earth should produce its treasures, so in obedience to His moral law the hearts of the people were to reflect the attributes of His character. Even the heathen would recognize the superiority of those who served and worshiped the living God.

> „Az Istennel szembeni engedetlenség következtében Ádám és Éva elveszítette az Édent, és a bűn miatt az egész föld átok alá került. Ám ha Isten népe követte volna az Ő útmutatását, földjük termékenysége és szépsége helyreállt volna. Maga Isten adott nekik útmutatást a föld művelésére vonatkozóan, és nekik együtt kellett működniük Vele annak helyreállításában. Így az egész föld, Isten uralma alatt, a lelki igazság szemléltető példájává lett volna. Miként a föld az Ő természeti törvényeinek való engedelmességben teremné meg kincseit, akként az emberek szívének is az Ő erkölcsi törvényének való engedelmességben kellett volna visszatükröznie jellemének tulajdonságait. Még a pogányok is felismerték volna azok felsőbbrendűségét, akik az élő Istent szolgálták és imádták.”

> “‘Behold,’ said Moses, ‘I have taught you statutes and judgments, even as the Lord my God commanded me, that ye should do so in the land whither ye go to possess it. Keep therefore and do them; for this is your wisdom and your understanding in the sight of the nations, which shall hear all these statutes, and say, Surely this great nation is a wise and understanding people. For what nation is there so great, who hath God so nigh unto them, as the Lord our God is in all things that we call upon Him for? And what nation is there so great, that hath statutes and judgments so righteous as all this law, which I set before you this day?’ Deuteronomy 4:5–8.

> „Ímé” – mondta Mózes –, „megtanítottalak titeket rendelésekre és ítéletekre, amint az Úr, az én Istenem parancsolta nekem, hogy azok szerint cselekedjetek azon a földön, amelyre bementek, hogy birtokba vegyétek azt. Tartsátok meg azért, és cselekedjétek meg azokat; mert ez lesz a ti bölcsességetek és értelmetek a népek szeme láttára, amelyek, ha hallják mindezeket a rendeléseket, ezt mondják majd: Bizony, bölcs és értelmes nép ez a nagy nemzet. Mert melyik nagy nemzethez volna olyan közel az istene, mint ahogyan az Úr, a mi Istenünk közel van hozzánk mindenben, valahányszor hozzá kiáltunk? És melyik nagy nemzetnek vannak olyan igazságos rendelései és ítéletei, mint ez az egész törvény, amelyet én ma elétek adok?” 5Mózes 4:5–8.

> “The children of Israel were to occupy all the territory which God appointed them. Those nations that rejected the worship and service of the true God were to be dispossessed. But it was God’s purpose that by the revelation of His character through Israel men should be drawn unto Him. To all the world the gospel invitation was to be given. Through the teaching of the sacrificial service Christ was to be uplifted before the nations, and all who would look unto Him should live. All who, like Rahab the Canaanite, and Ruth the Moabitess, turned from idolatry to the worship of the true God, were to unite themselves with His chosen people. As the numbers of Israel increased they were to enlarge their borders, until their kingdom should embrace the world.

> „Izráel fiainak birtokba kellett venniük mindazt a területet, amelyet Isten számukra kijelölt. Azokat a nemzeteket, amelyek elutasították az igaz Isten imádatát és szolgálatát, meg kellett fosztani birtokuktól. Ám Isten szándéka az volt, hogy jellemének Izráel által való kinyilatkoztatása révén az emberek Őhozzá vonzassanak. Az evangélium hívását az egész világnak kellett hirdetni. Az áldozati szolgálat tanítása által Krisztust fel kellett magasztalni a nemzetek előtt, és mindazoknak, akik Őrá tekintenek, élniük kellett. Mindazoknak, akik — miként a kánaánita Ráháb és a móábi Ruth — elfordultak a bálványimádástól az igaz Isten imádatához, egyesülniük kellett az Ő választott népével. Amint Izráel száma gyarapodott, úgy kellett kiterjeszteniük határaikat, míg országuk az egész világot magába nem foglalta.”

> “God desired to bring all peoples under His merciful rule. He desired that the earth should be filled with joy and peace. He created man for happiness, and He longs to fill human hearts with the peace of heaven. He desires that the families below shall be a symbol of the great family above.

> „Isten azt kívánta, hogy minden népet az Ő irgalmas uralma alá vonjon. Azt kívánta, hogy a föld örömmel és békességgel teljék meg. Az embert boldogságra teremtette, és vágyik arra, hogy az emberi szíveket a menny békéjével töltse be. Azt kívánja, hogy az itt alant élő családok a fenti nagy család jelképei legyenek.״

> “But Israel did not fulfill God’s purpose. The Lord declared, ‘I had planted thee a noble vine, wholly a right seed: how then art thou turned into the degenerate plant of a strange vine unto Me?’ Jeremiah 2:21. ‘Israel is an empty vine, he bringeth forth fruit unto himself.’ Hosea 10:1. ‘And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt Me and My vineyard. What could have been done more to My vineyard, that I have not done in it? Wherefore when I looked that it should bring forth grapes, brought it forth wild grapes? And now go to; I will tell you what I will do to My vineyard: I will take away the hedge thereof, and it shall be eaten up; and break down the wall thereof, and it shall be trodden down: and I will lay it waste; it shall not be pruned nor digged; but there shall come up briers and thorns: I will also command the clouds that they rain no rain upon it. For … He looked for judgment, but behold oppression; for righteousness, but behold a cry.’ Isaiah 5:3–7.

> „Ám Izráel nem teljesítette Isten szándékát. Az Úr kijelentette: „Pedig nemes szőlőt plántáltalak el téged, mindenestől hűséges magot; hogyan változtál hát idegen szőlő elfajult hajtásává előttem?” Jeremiás 2:21. „Izráel buja szőlőtő, gyümölcsöt terem önmagának.” Hóseás 10:1. „Most azért, Jeruzsálem lakosai és Júda férfiai, ítéljetek, kérlek, köztem és szőlőm között. Mit kellett volna még tennem szőlőmmel, amit meg nem tettem vele? Miért vártam, hogy szőlőt teremjen, és vad szőlőt termett? Most pedig tudtotokra adom, mit teszek szőlőmmel: elvonom kerítését, hogy lelegeljék; lerontom kőfalát, hogy összetapossák. Pusztává teszem; nem metszik és nem kapálják, hanem tövis és gaz veri fel; a felhőknek is megparancsolom, hogy ne hullassanak rá esőt. Mert … jogosságra várt, de íme: elnyomás; igazságra, de íme: jajkiáltás.” Ézsaiás 5:3–7.

> “The Lord had through Moses set before His people the result of unfaithfulness. By refusing to keep His covenant, they would cut themselves off from the life of God, and His blessing could not come upon them. ‘Beware,’ said Moses, ‘that thou forget not the Lord thy God, in not keeping His commandments, and His judgments, and His statutes, which I command thee this day: lest when thou hast eaten and art full, and hast built goodly houses, and dwelt therein; and when thy herds and thy flocks multiply, and thy silver and thy gold is multiplied, and all that thou hast is multiplied; then thine heart be lifted up, and thou forget the Lord thy God…. And thou say in thine heart, My power and the might of mine hand hath gotten me this wealth…. And it shall be, if thou do at all forget the Lord thy God, and walk after other gods, and serve them, and worship them, I testify against you this day that ye shall surely perish. As the nations which the Lord destroyeth before your face, so shall ye perish; because ye would not be obedient unto the voice of the Lord your God.’ Deuteronomy 8:11–14, 17, 19, 20.

> „Az Úr Mózes által népe elé tárta a hűtlenség következményét. Ha megtagadják szövetségének megtartását, elvágják magukat Isten életétől, és áldása nem szállhat rájuk. „Vigyázz” — mondta Mózes — „hogy el ne feledkezzél az Úrról, a te Istenedről, meg nem tartván az ő parancsolatait, végzéseit és rendeléseit, amelyeket én e mai napon parancsolok néked; nehogy, amikor eszel és megelégszel, szép házakat építesz és azokban laksz; és amikor megszaporodik gulyád és nyájad, megsokasodik ezüstöd és aranyad, és mindened megszaporodik: akkor felfuvalkodjék a te szíved, és elfeledkezzél az Úrról, a te Istenedről…. És azt mondd szívedben: Az én erőm és kezemnek hatalma szerezte nékem e gazdagságot…. És ha mégis elfeledkezel az Úrról, a te Istenedről, és más istenek után jársz, azokat szolgálod és azokat imádod: bizonyságot teszek ma ellenetek, hogy bizony elvesztek. Amiképpen azok a népek elvesznek, amelyeket az Úr kipusztít színetek elől, azonképpen vesztek el ti is; mert nem hallgattatok az Úrnak, a ti Isteneteknek szavára.” 5Mózes 8:11–14, 17, 19, 20.

> “The warning was not heeded by the Jewish people. They forgot God, and lost sight of their high privilege as His representatives. The blessings they had received brought no blessing to the world. All their advantages were appropriated for their own glorification. They robbed God of the service He required of them, and they robbed their fellow men of religious guidance and a holy example. Like the inhabitants of the antediluvian world, they followed out every imagination of their evil hearts. Thus they made sacred things appear a farce, saying, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord, are these’ (Jeremiah 7:4), while at the same time they were misrepresenting God’s character, dishonoring His name, and polluting His sanctuary.

> A zsidó nép nem fogadta meg a figyelmeztetést. Elfeledkeztek Istenről, és szem elől tévesztették azt a magasztos kiváltságot, hogy az Ő képviselői legyenek. Azok az áldások, amelyeket kaptak, semmiféle áldássá nem lettek a világ számára. Minden előnyüket a maguk megdicsőítésére sajátították ki. Megfosztották Istent attól a szolgálattól, amelyet megkövetelt tőlük, és embertársaikat is megfosztották a vallásos útmutatástól és a szent példától. Az özönvíz előtti világ lakóihoz hasonlóan gonosz szívük minden képzelgését követték. Így a szent dolgokat bohózattá tették, ezt mondván: „Az Úr temploma, az Úr temploma, az Úr temploma ezek” (Jeremiás 7:4), miközben ugyanakkor Isten jellemét hamisan tükrözték, nevét meggyalázták, és szentélyét beszennyezték.

> “The husbandmen who had been placed in charge of the Lord’s vineyard were untrue to their trust. The priests and teachers were not faithful instructors of the people. They did not keep before them the goodness and mercy of God and His claim to their love and service. These husbandmen sought their own glory. They desired to appropriate the fruits of the vineyard. It was their study to attract attention and homage to themselves.

> „A szőlőművesek, akiket az Úr szőlőjének gondozásával bíztak meg, hűtlenek voltak a rájuk bízott megbízatáshoz. A papok és tanítók nem voltak a nép hűséges oktatói. Nem tartották előttük Isten jóságát és irgalmát, valamint azt az igényét, hogy szeretettel és szolgálattal tartoznak neki. Ezek a szőlőművesek a maguk dicsőségét keresték. El akarták sajátítani a szőlő gyümölcseit. Arra törekedtek, hogy magukra vonják a figyelmet és a hódolatot.”

> “The guilt of these leaders in Israel was not like the guilt of the ordinary sinner. These men stood under the most solemn obligation to God. They had pledged themselves to teach a ‘Thus saith the Lord’ and to bring strict obedience into their practical life. Instead of doing this they were perverting the Scriptures. They laid heavy burdens upon men, enforcing ceremonies that reached to every step in life. The people lived in continual unrest, for they could not fulfill the requirements laid down by the rabbis. As they saw the impossibility of keeping man-made commandments, they became careless in regard to the commandments of God.

> E vezetők bűne Izráelben nem volt hasonló a közönséges bűnös bűnéhez. Ezek a férfiak a legünnepélyesebb kötelezettség alatt álltak Isten iránt. Elkötelezték magukat arra, hogy „Így szól az Úr”-at tanítsanak, és hogy a szigorú engedelmességet gyakorlati életükben megvalósítsák. Ehelyett azonban elferdítették az Írásokat. Súlyos terheket raktak az emberekre, olyan szertartásokat kényszerítve rájuk, amelyek az élet minden lépésére kiterjedtek. A nép szüntelen nyugtalanságban élt, mert nem tudta teljesíteni a rabbik által előírt követelményeket. Amint látták az ember alkotta parancsolatok megtartásának lehetetlenségét, hanyaggá váltak Isten parancsolataival szemben.

> “The Lord had instructed His people that He was the owner of the vineyard, and that all their possessions were given them in trust to be used for Him. But the priests and teachers did not perform the work of their sacred office as if they were handling the property of God. They were systematically robbing Him of the means and facilities entrusted to them for the advancement of His work. Their covetousness and greed caused them to be despised even by the heathen. Thus the Gentile world was given occasion to misinterpret the character of God and the laws of His kingdom.

> „Az Úr megtanította népének, hogy Ő a szőlőskert tulajdonosa, és hogy minden birtokukat rájuk bízott javakként kapták, hogy azokat az Ő szolgálatára használják. A papok és tanítók azonban nem úgy végezték szent hivataluk munkáját, mint akik Isten tulajdonát kezelik. Rendszeresen megfosztották Őt azoktól az eszközöktől és lehetőségektől, amelyeket műve előmozdítására bízott rájuk. Kapzsiságuk és nyerészkedésük miatt még a pogányok előtt is megvetetté váltak. Így a pogány világ alkalmat kapott arra, hogy félreértelmezze Isten jellemét és országának törvényeit.”

> “With a father’s heart, God bore with His people. He pleaded with them by mercies given and mercies withdrawn. Patiently He set their sins before them, and in forbearance waited for their acknowledgment. Prophets and messengers were sent to urge God’s claim upon the husbandmen; but instead of being welcomed, they were treated as enemies. The husbandmen persecuted and killed them. God sent still other messengers, but they received the same treatment as the first, only that the husbandmen showed still more determined hatred.

> Atyai szívvel hordozta Isten az Ő népét. Esedezett hozzájuk azáltal, hogy irgalmakat adott, és irgalmakat vont meg. Türelmesen feltárta előttük bűneiket, és hosszútűrésében várta, hogy elismerjék azokat. Prófétákat és követeket küldött, hogy Isten igényét érvényesítsék a szőlőmunkásokkal szemben; de ahelyett, hogy szívesen fogadták volna őket, ellenségként bántak velük. A szőlőmunkások üldözték és megölték őket. Isten újabb követeket küldött, de azok is ugyanabban a bánásmódban részesültek, mint az elsők, csakhogy a szőlőmunkások még elszántabb gyűlöletet tanúsítottak.

> “As a last resource, God sent His Son, saying, ‘They will reverence My Son.’ But their resistance had made them vindictive, and they said among themselves, ‘This is the heir; come, let us kill Him, and let us seize on His inheritance.’ We shall then be left to enjoy the vineyard, and to do as we please with the fruit.

> „Végső eszközként Isten elküldte az Ő Fiát, mondván: »Fiamat tisztelni fogják.« Ám ellenállásuk bosszúvágyóvá tette őket, és egymás között így szóltak: »Ez az örökös; jöjjetek, öljük meg Őt, és ragadjuk magunkhoz az Ő örökségét.« Akkor majd meghagyják nekünk, hogy élvezzük a szőlőskertet, és azt tegyük a gyümölccsel, ami nekünk tetszik.

> “The Jewish rulers did not love God; therefore they cut themselves away from Him, and rejected all His overtures for a just settlement. Christ, the Beloved of God, came to assert the claims of the Owner of the vineyard; but the husbandmen treated Him with marked contempt, saying, We will not have this man to rule over us. They envied Christ’s beauty of character. His manner of teaching was far superior to theirs, and they dreaded His success. He remonstrated with them, unveiling their hypocrisy, and showing them the sure results of their course of action. This stirred them to madness. They smarted under the rebukes they could not silence. They hated the high standard of righteousness which Christ continually presented. They saw that His teaching was placing them where their selfishness would be uncloaked, and they determined to kill Him. They hated His example of truthfulness and piety and the elevated spirituality revealed in all He did. His whole life was a reproof to their selfishness, and when the final test came, the test which meant obedience unto eternal life or disobedience unto eternal death, they rejected the Holy One of Israel. When they were asked to choose between Christ and Barabbas, they cried out, ‘Release unto us Barabbas!’ Luke 23:18. And when Pilate asked, ‘What shall I do then with Jesus?’ they cried fiercely, ‘Let Him be crucified.’ Matthew 27:22. ‘Shall I crucify your King?’ Pilate asked, and from the priests and rulers came the answer, ‘We have no king but Caesar.’ John 19:15. When Pilate washed his hands, saying, ‘I am innocent of the blood of this just person,’ the priests joined with the ignorant mob in declaring passionately, ‘His blood be on us, and on our children.’ Matthew 27:24, 25.

> „A zsidó vezetők nem szerették Istent; ezért elszakították magukat Tőle, és elutasították mindazokat a kezdeményezéseit, amelyek igazságos rendezésre irányultak. Krisztus, Isten Szeretettje, azért jött, hogy érvényt szerezzen a szőlő ura jogainak; a vincellérek azonban nyilvánvaló megvetéssel bántak Vele, ezt mondván: Nem akarjuk, hogy ez uralkodjék rajtunk. Irigyelték Krisztus jellemének szépségét. Tanításának módja messze felülmúlta az övékét, és rettegtek a sikerétől. Intette őket, leleplezte képmutatásukat, és megmutatta nekik magatartásuk biztos következményeit. Ez őrjöngésre ingerelte őket. Sajogtak bennük azok a feddések, amelyeket nem tudtak elnémítani. Gyűlölték az igazságosságnak azt a magas mércéjét, amelyet Krisztus szüntelenül eléjük állított. Látták, hogy tanítása olyan helyzetbe hozza őket, amelyben önzésük lelepleződik, és elhatározták, hogy megölik Őt. Gyűlölték igazmondásának és kegyességének példáját, valamint azt a magasztos lelkiséget, amely mindabban megnyilvánult, amit tett. Egész élete feddés volt önzésükre nézve, és amikor elérkezett a végső próba, az a próba, amely örök életre szóló engedelmességet vagy örök halálra vezető engedetlenséget jelentett, elvetették Izráel Szentjét. Amikor arra szólították fel őket, hogy Krisztus és Barabbás között válasszanak, ezt kiáltották: „Bocsásd el nekünk Barabbást!” Lukács 23:18. És amikor Pilátus megkérdezte: „Mit cselekedjem tehát Jézussal?”, vadul kiáltották: „Feszíttessék meg!” Máté 27:22. „A ti Királyotokat feszítsem meg?” – kérdezte Pilátus, és a papoktól és a vezetőktől ez volt a válasz: „Nem királyunk van, hanem császárunk.” János 19:15. Amikor Pilátus megmosta kezét, ezt mondván: „Ártatlan vagyok ennek az igaz embernek vérétől”, a papok a tudatlan csőcselékkel együtt szenvedélyesen kijelentették: „Az ő vére mirajtunk és a mi magzatainkon.” Máté 27:24, 25.

> “Thus the Jewish leaders made their choice. Their decision was registered in the book which John saw in the hand of Him that sat upon the throne, the book which no man could open. In all its vindictiveness this decision will appear before them in the day when this book is unsealed by the Lion of the tribe of Judah.

> „Így a zsidó vezetők meghozták választásukat. Döntésük feljegyeztetett abban a könyvben, amelyet János látott annak a kezében, aki a trónon ült, abban a könyvben, amelyet senki emberfia nem nyithatott meg. Ez a döntés minden bosszúálló indulatával együtt megjelenik majd előttük azon a napon, amikor e könyvet felnyitja a Júda törzséből való Oroszlán.

> “The Jewish people cherished the idea that they were the favorites of heaven, and that they were always to be exalted as the church of God. They were the children of Abraham, they declared, and so firm did the foundation of their prosperity seem to them that they defied earth and heaven to dispossess them of their rights. But by lives of unfaithfulness they were preparing for the condemnation of heaven and for separation from God.

> „A zsidó nép dédelgette azt az elképzelést, hogy ők a menny kedvencei, és hogy Isten egyházaként őket mindig magasztalás illet meg. Ábrahám gyermekei ők — hangoztatták —, és jólétük alapja oly szilárdnak tűnt számukra, hogy dacolva földdel és éggel, lehetetlennek tartották, hogy bárki megfossza őket jogaiktól. Ám hűtlenséggel teljes életükkel a menny kárhoztatását és az Istentől való elszakítást készítették elő maguknak.”

> “In the parable of the vineyard, after Christ had portrayed before the priests their crowning act of wickedness, He put to them the question, ‘When the Lord therefore of the vineyard cometh, what will he do unto those husbandmen?’ The priests had been following the narrative with deep interest, and without considering the relation of the subject to themselves they joined with the people in answering, ‘He will miserably destroy those wicked men, and will let out His vineyard unto other husbandmen, which shall render Him the fruits in their seasons.’

> „A szőlőskert példázatában, miután Krisztus a papok elé tárta gonoszságuk tetőpontját jelentő cselekedetüket, ezt a kérdést intézte hozzájuk: »Amikor azért megjön a szőlőskert ura, mit cselekszik majd azokkal a szőlőművesekkel?« A papok mély érdeklődéssel követték az elbeszélést, és anélkül, hogy felismerték volna a tárgy önmagukra vonatkozó összefüggését, a néppel együtt így feleltek: »E gonosz embereket nyomorúságosan elveszti, és szőlőjét más szőlőműveseknek adja bérbe, akik a maga idejében megadják neki a gyümölcsöket.«”

> “Unwittingly they had pronounced their own doom. Jesus looked upon them, and under His searching gaze they knew that He read the secrets of their hearts. His divinity flashed out before them with unmistakable power. They saw in the husbandmen a picture of themselves, and they involuntarily exclaimed, ‘God forbid!’

> „Öntudatlanul saját kárhozatukat mondták ki. Jézus rájuk tekintett, és kutató tekintete alatt felismerték, hogy szívük titkait olvassa. Istensége félreérthetetlen erővel villant fel előttük. A szőlőművesekben önmaguk képét látták, és önkéntelenül felkiáltottak: »Isten ments!«”

> “Solemnly and regretfully Christ asked, ‘Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner; this is the Lord’s doing, and it is marvelous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken; but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder.’

> „Krisztus ünnepélyesen és fájdalommal kérdezte: »Sohasem olvastátok-e az Írásokban: A kő, amelyet az építők megvetettek, ugyanaz lett a szeglet fejévé; az Úrtól lett ez, és csodálatos a mi szemünkben? Azért mondom néktek, hogy az Isten országa elvétetik tőletek, és olyan népnek adatik, amely megtermi annak gyümölcseit. És aki erre a kőre esik, szétzúzatik; akire pedig ez esik rá, porrá őrli azt.«”

> “Christ would have averted the doom of the Jewish nation if the people had received Him. But envy and jealousy made them implacable. They determined that they would not receive Jesus of Nazareth as the Messiah. They rejected the Light of the world, and thenceforth their lives were surrounded with darkness as the darkness of midnight. The doom foretold came upon the Jewish nation. Their own fierce passions, uncontrolled, wrought their ruin. In their blind rage they destroyed one another. Their rebellious, stubborn pride brought upon them the wrath of their Roman conquerors. Jerusalem was destroyed, the temple laid in ruins, and its site plowed like a field. The children of Judah perished by the most horrible forms of death. Millions were sold, to serve as bondmen in heathen lands.

> „Krisztus elhárította volna a zsidó nemzet végzetét, ha a nép befogadta volna Őt. Ám az irigység és a féltékenység kérlelhetetlenné tette őket. Elhatározták, hogy nem fogadják el a názáreti Jézust Messiásként. Elvetették a világ Világosságát, és attól fogva életüket az éjféli sötétséghez hasonló sötétség vette körül. A megjövendölt végzet rászakadt a zsidó nemzetre. Saját vad, fékezetlen indulataik idézték elő romlásukat. Vak dühükben egymást pusztították el. Lázadó, makacs kevélységük vonta magukra római hódítóik haragját. Jeruzsálem elpusztult, a templom romhalmazzá lett, helyét pedig úgy felszántották, mint a mezőt. Júda gyermekei a legborzalmasabb halálnemek által vesztek el. Milliókat adtak el, hogy pogány földeken rabszolgaként szolgáljanak.”

> “As a people the Jews had failed of fulfilling God’s purpose, and the vineyard was taken from them. The privileges they had abused, the work they had slighted, was entrusted to others.

> A zsidók mint nép elmulasztották betölteni Isten szándékát, ezért a szőlőskert elvétetett tőlük. Azok a kiváltságok, amelyekkel visszaéltek, és az a munka, amelyet semmibe vettek, másokra bízatott.

> “The parable of the vineyard applies not alone to the Jewish nation. It has a lesson for us. The church in this generation has been endowed by God with great privileges and blessings, and He expects corresponding returns.” Christ’s Object Lessons. 284–296.

> „A szőlőskertről szóló példázat nem csupán a zsidó nemzetre vonatkozik. Számunkra is tanulságul szolgál. Az e nemzedékben élő egyházat Isten nagy kiváltságokkal és áldásokkal ruházta fel, és ezekkel arányos gyümölcsöt vár tőle.” Krisztus példázatai. 284–296.

The book of Joel identifies the history of the latter rain at the end of the world. The latter rain is God’s final warning message of the third angel of Revelation fourteen. Although the latter rain represents the message of the third angel, it also represents the communication process between Divinity and humanity as symbolized by Zechariah’s golden oil, the early and latter rains, the fire from the altar and other representations. The latter rain is not only a message, and the communication process between God and man, but it is also the only sanctified “methodology” of Bible study sustained in God’s Word. That methodology is Isaiah’s “line upon line” found in chapter twenty-eight.

Jóel könyve az utolsó eső történetét azonosítja a világ végén. Az utolsó eső Isten végső figyelmeztető üzenete a Jelenések könyve tizennegyedik fejezetének harmadik angyalától. Noha az utolsó eső a harmadik angyal üzenetét jelképezi, ugyanakkor az Istenség és az emberiség közötti közlési folyamatot is jelképezi, amint azt Zakariás aranyolaja, a korai és késői esők, az oltárról származó tűz és más ábrázolások szemléltetik. Az utolsó eső nem csupán egy üzenet és az Isten és ember közötti közlési folyamat, hanem egyben a bibliai tanulmányozás egyetlen megszentelt „módszertana” is, amelyet Isten Igéje fenntart. Ez a módszertan Ézsaiás „sorról sorra” elve, amely a huszonnyolcadik fejezetben található.

At the beginning of ancient and also modern Israel, God, “the husbandman” brought Israel “from the wilderness.” Whether the captivity of four hundred and thirty years captivity in Egypt or the captivity of the Dark Ages from 538 unto 1798, Israel was taken out of “the wilderness,” for a “wilderness” is a symbol of slavery and captivity. Whether ancient literal Israel or modern spiritual Israel God delivered them out of a wilderness captivity and “established” them “as His own chosen possession, the Lord’s vineyard” called to be priests and princes who “were committed” with the privilege of representing “the oracles of God.” The “oracles” for ancient Israel being the Law and to modern Israel being both the Law and the prophecies.

Az ősi és a mai Izráel kezdetén egyaránt Isten, „a szőlőműves”, „a pusztából” hozta ki Izráelt. Akár az egyiptomi négyszázharminc esztendei fogságról, akár a sötét középkor 538-tól 1798-ig tartó fogságáról van szó, Izráel „a pusztából” vétetett ki, mert a „puszta” a szolgaság és a fogság jelképe. Akár az ősi, szó szerinti Izráelről, akár a mai, lelki Izráelről van szó, Isten megszabadította őket a pusztai fogságból, és „megalapította” őket „mint az Ő tulajdon választott örökségét, az Úr szőlőjét”, akiket arra hívott el, hogy papok és fejedelmek legyenek, akikre „rábízatott” az a kiváltság, hogy képviseljék „az Isten beszédeit”. Az ősi Izráel számára a „beszédek” a Törvényt jelentették, a mai Izráel számára pedig mind a Törvényt, mind a próféciákat.

> “God has called His church in this day, as He called ancient Israel, to stand as a light in the earth. By the mighty cleaver of truth, the messages of the first, second, and third angels, He has separated them from the churches and from the world to bring them into a sacred nearness to Himself. He has made them the depositaries of His law and has committed to them the great truths of prophecy for this time. Like the holy oracles committed to ancient Israel, these are a sacred trust to be communicated to the world. The three angels of Revelation 14 represent the people who accept the light of God’s messages and go forth as His agents to sound the warning throughout the length and breadth of the earth.” Testimonies, volume 5, 455.

> „Isten úgy hívta el egyházát e korban, miként az ókori Izráelt is elhívta, hogy világosságként álljon a földön. Az igazság hatalmas hasítójával, az első, a második és a harmadik angyal üzenetei által elkülönítette őket az egyházaktól és a világtól, hogy szent közelségbe hozza őket Önmagához. Törvénye letéteményeseivé tette őket, és rájuk bízta az e korra szóló prófécia nagy igazságait. Miként az ókori Izráelre bízott szent kijelentések, ezek is szent letétek, amelyeket közölni kell a világgal. A Jelenések 14. fejezetének három angyala azokat a népeket jelképezi, akik elfogadják Isten üzeneteinek világosságát, és az Ő megbízottaiként kimennek, hogy megszólaltassák a figyelmeztetést a föld hosszában és szélességében.” Bizonyságtételek, 5. kötet, 455.

Modern Israel was ordained to proclaim the loud cry of the third angel under the power of the latter rain, while manifesting the character of Christ in their personal experience under the power of the Holy Spirit. The loud cry of the third angel is fulfilled during the outpouring of the latter rain, during a time when a false peace and safety latter rain message is being promoted by a class of men who are drunken with the wine of Babylon. These are Isaiah’s drunkards of Ephraim and Joel’s drinkers of wine who have the new wine cut off from their mouths. Those receiving the true latter rain message are represented by Daniel, Mishael, Hananiah and Azariah who rejected the Babylonian food for heavenly fare. These are the one hundred and forty-four thousand who sing the song of Moses and the Lamb, but also of the vineyard, for the vineyard parable was fulfilled in the history of Moses in the beginning of ancient Israel’s covenant relationship, and it was fulfilled again at the end of ancient Israel’s covenant relationship in the history of the Lamb.

A modern Izrael arra rendeltetett, hogy a harmadik angyal hangos kiáltását hirdesse a késői eső ereje alatt, miközben személyes tapasztalatában Krisztus jellemét nyilvánítja ki a Szentlélek ereje által. A harmadik angyal hangos kiáltása a késői eső kitöltetése idején teljesedik be, egy olyan időben, amikor a hamis béke és biztonság késői eső-üzenetét egy olyan emberekből álló csoport terjeszti, akik megrészegedtek Babilon borától. Ezek Ésaiás részegjei, Efraim részegjei, és Jóel borivói, akiknek szájukból kivágatott az újbor. Azok, akik az igazi késői eső üzenetét fogadják el, Dániel, Misáel, Hanániás és Azariás által vannak jelképezve, akik elutasították a babiloni eledelt a mennyei táplálékért. Ők a száznegyvennégyezer, akik Mózes és a Bárány énekét éneklik, de a szőlőskertét is, mert a szőlőskert példázata beteljesedett Mózes történetében az ókori Izrael szövetségi kapcsolatának kezdetén, és ismét beteljesedett az ókori Izrael szövetségi kapcsolatának végén, a Bárány történetében.

The song of the vineyard concludes with a former covenant people being passed by when a new covenant people are being married to the Lord. The Lord passed by those who died in the forty-year wilderness wandering and entered into covenant with Joshua at the very same time he was divorcing those who would die. The Lord was divorcing ancient Israel at the very same time He was marrying the Christian church. The alpha or beginning history is represented by Moses and the omega is represented by the Lamb. The history they both represent is the history of the vineyard parable, thus Isaiah’s song of the vineyard is John the Revelator’s song of Moses and the Lamb.

A szőlőskert éneke azzal zárul, hogy egy korábbi szövetségi nép mellett elhaladnak, miközben egy új szövetségi népet házasságra adnak az Úrhoz. Az Úr elhaladt azok mellett, akik a negyvenéves pusztai vándorlás során haltak meg, és ugyanabban az időben szövetségre lépett Józsuéval, amikor éppen elvált azoktól, akik meg fognak halni. Az Úr ugyanabban az időben vált el az ókori Izráeltől, amikor a keresztyén egyházat vette feleségül. Az alfát, vagyis a kezdet történelmét Mózes jelképezi, az ómegát pedig a Bárány. Az a történelem, amelyet mindketten jelképeznek, a szőlőskert példázatának történelme; ezért Ésaiás szőlőskert-éneke ugyanaz, mint János, a Jelenések könyvének írója éneke Mózesről és a Bárányról.

We will continue these thoughts in the next article.

E gondolatokat a következő cikkben folytatjuk.

> “These are not the words of Sister White, but the words of the Lord, and His messenger has given them to me to give to you. God calls upon you to no longer work at cross purposes with Him. Much instruction was given in regard to men claiming to be Christian when they are revealing the attributes of Satan, counteracting in spirit, word, and action the advancement of truth, and are surely following the path where Satan is leading them. In their hardness of heart they have grasped authority which in no way belongs to them, and which they should not exercise. Saith the great Teacher, ‘I will overturn, overturn, overturn.’ Men say in Battle Creek, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord are we’ but they are using common fire. Their hearts are not softened and subdued by the grace of God.” Manuscript Releases, volume 13, 222.

> „Ezek nem White testvérnő szavai, hanem az Úr szavai, és az Ő követe adta át nekem ezeket, hogy én továbbadjam nektek. Isten arra szólít fel benneteket, hogy többé ne munkálkodjatok Vele ellentétes célokon. Sok intés adatott azokkal kapcsolatban, akik kereszténynek vallják magukat, miközben Sátán jellemvonásait nyilvánítják ki, és lelkületükben, szavukban és cselekedeteikben az igazság előmenetelét ellensúlyozzák, és bizonyosan azon az ösvényen járnak, amelyen Sátán vezeti őket. Szívük keménységében olyan tekintélyt ragadtak magukhoz, amely semmiképpen sem illeti meg őket, és amelyet nem volna szabad gyakorolniuk. Így szól a nagy Tanító: »Felforgatom, felforgatom, felforgatom.« Az emberek Battle Creekben ezt mondják: »Az Úr temploma, az Úr temploma vagyunk mi«, de közönséges tüzet használnak. Szívüket nem lágyította meg és nem hódította meg Isten kegyelme.” Manuscript Releases, 13. kötet, 222.

> “The patience of God has an object, but you are defeating it. He is allowing a state of things to come that you would fain see counteracted by and by, but it will be too late. God commanded Elijah to anoint the cruel and deceitful Hazael king over Syria, that he might be a scourge to idolatrous Israel. Who knows whether God will not give you up to the deceptions you love? Who knows but that the preachers who are faithful, firm, and true may be the last who shall offer the gospel of peace to our unthankful churches? It may be that the destroyers are already training under the hand of Satan and only wait the departure of a few more standard-bearers to take their places, and with the voice of the false prophet cry, ‘Peace, peace,’ when the Lord hath not spoken peace. I seldom weep, but now I find my eyes blinded with tears; they are falling upon my paper as I write. It may be that erelong all prophesyings among us will be at an end, and the voice which has stirred the people may no longer disturb their carnal slumbers.

> „Isten türelmének célja van, ti azonban meghiúsítjátok azt. Megengedi, hogy olyan állapot következzék be, amelyről most még szeretnétek, ha később ellensúlyozva volna, de akkor már túl késő lesz. Isten megparancsolta Illésnek, hogy kenje fel Szíria királyává a kegyetlen és csalárd Hazáélt, hogy ostora legyen a bálványimádó Izráelnek. Ki tudja, vajon Isten nem ad-e majd át benneteket azoknak a csalárdságoknak, amelyeket szerettek? Ki tudja, nem azok a hűséges, szilárd és igaz prédikátorok lesznek-e az utolsók, akik a békesség evangéliumát még felkínálják hálátlan gyülekezeteinknek? Lehet, hogy a pusztítók már most is a Sátán keze alatt készülnek, és csak arra várnak, hogy még néhány zászlóvivő eltávozzék, hogy helyükbe lépjenek, és a hamis próféta hangján ezt kiáltsák: „Békesség, békesség”, amikor az Úr nem szólt békességet. Ritkán sírok, de most azt tapasztalom, hogy szememet elhomályosítják a könnyek; írás közben hullanak a papíromra. Lehet, hogy rövidesen közöttünk minden prófétálás véget ér, és az a hang, amely felrázta a népet, többé nem zavarja meg testi szendergésüket.”

> “When God shall work His strange work on the earth, when holy hands bear the ark no longer, woe will be upon the people. Oh, that thou hadst known, even thou, in this thy day, the things that belong unto thy peace! Oh, that our people may, as did Nineveh, repent with all their might and believe with all their heart, that God may turn away His fierce anger from them.” Testimonies, volume 5, 77.

> „Amikor Isten véghezviszi az Ő különös munkáját a földön, amikor szent kezek többé nem hordozzák a frigyládát, jaj lesz a népen. Ó, bárcsak felismerted volna, te is, e te napodon, azokat a dolgokat, amelyek a te békességedre tartoznak! Ó, bárcsak népünk, miként Ninive is, teljes erejével megbánná bűneit, és teljes szívével hinne, hogy Isten elfordítsa róluk az Ő heves haragját.” Testimonies, 5. kötet, 77.

> “If you indulge stubbornness of heart, and through pride and self-righteousness do not confess your faults, you will be left subject to Satan’s temptations. If when the Lord reveals your errors you do not repent or make confession, his providence will bring you over the ground again and again. You will be left to make mistakes of a similar character, you will continue to lack wisdom, and will call sin righteousness, and righteousness sin. The multitude of deceptions that will prevail in these last days will encircle you, and you will change leaders, and not know that you have done so.” Review and Herald, December 16, 1890.

> „Ha megmaradsz szíved makacsságában, és gőgöd, valamint önigazultságod miatt nem vallod meg hibáidat, Sátán kísértéseinek leszel kiszolgáltatva. Ha, amikor az Úr feltárja tévedéseidet, nem térsz meg, és nem teszel vallomást, gondviselése újra meg újra ugyanazon a területen vezet végig. Hasonló jellegű hibák elkövetésére hagyatol, továbbra is híján leszel a bölcsességnek, és a bűnt igazságnak, az igazságot pedig bűnnek nevezed majd. Az utolsó napokban elhatalmasodó csalások sokasága körülvesz téged, és vezetőt cserélsz, anélkül hogy tudnád, hogy ezt megtetted.” Review and Herald, 1890. december 16.

Back to Articles