Article

# The Book of Daniel - Number Sixty

Dániel könyve – Hatvanadik rész

Daniel’s Prayer and the Secret of the Eighth Kingdom: A Last Days Revelation

Dániel imádsága és a nyolcadik királyság titka: kijelentés az utolsó napokról

Author

Jeff Pippenger

Published

January 24, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In chapters seventeen and eighteen of Revelation an angel brings the vision of the judgment of the papacy to John. In the breakdown of her ultimate judgment the kingdoms of Bible prophecy are represented.

A Jelenések könyve tizenhetedik és tizennyolcadik fejezetében egy angyal feltárja János előtt a pápaság ítéletének látomását. Végső ítéletének leírásában a bibliai prófécia királyságai jelennek meg.

> And here is the mind which hath wisdom. The seven heads are seven mountains, on which the woman sitteth. And there are seven kings: five are fallen, and one is, and the other is not yet come; and when he cometh, he must continue a short space. And the beast that was, and is not, even he is the eighth, and is of the seven, and goeth into perdition. Revelation 17:9–11.

> És itt van az értelem, amelyben bölcsesség van. A hét fej hét hegy, amelyeken az asszony ül. És hét király van: öt elesett, az egyik van, a másik még nem jött el; és amikor eljön, rövid ideig kell megmaradnia. És a fenevad, amely volt, és nincs, maga a nyolcadik, és a hét közül való, és veszedelemre megy. Jelenések 17:9–11.

John had been spiritually conveyed to 1798, where he is instructed that the seven heads on the beast that carried the papal woman were seven kings. A king is a kingdom, and a kingdom is also a head in Bible prophecy. In 1798, five kingdoms had fallen and one was then ruling. A seventh kingdom was yet future, and it was represented by ten kings. Then John was informed that the eighth kingdom was the papal beast, that was of the seven. The papacy was the fifth kingdom, and it had received a deadly wound, so that when its deadly wound is healed, it then becomes the eighth head that is of the seven.

János lélekben az 1798. esztendőbe vitetett, ahol azt az útmutatást kapta, hogy a hét fej azon a fenevadon, amely a pápai asszonyt hordozta, hét királyt jelentett. A király egy királyság, és a királyság a bibliai próféciában fej is egyben. 1798-ban öt királyság elesett, és egy akkor uralkodott. A hetedik királyság még jövőbeni volt, és azt tíz király jelképezte. Ekkor János tudtára adatott, hogy a nyolcadik királyság a pápai fenevad, amely a hét közül való volt. A pápaság volt az ötödik királyság, és halálos sebet kapott, úgyhogy amikor halálos sebe meggyógyul, akkor a hét közül való nyolcadik fejé lesz.

In Daniel two the first four kingdoms are Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome. Those four literal kingdoms also represent four spiritual kingdoms, and together they identify the eight kings, or heads of Revelation seventeen, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing. Daniel chapter two, is the first mention of the kingdoms of Bible prophecy, and Revelation seventeen is the last, so they must agree, for God never changes.

Dániel könyvének második fejezetében az első négy királyság Babilon, Médó-Perzsia, Görögország és Róma. E négy szó szerinti királyság egyúttal négy lelki királyságot is jelképez, és együtt azonosítják a Jelenések tizenhetedik fejezetében említett nyolc királyt, vagyis fejet, mert Jézus mindig egy dolog végét annak kezdetével szemlélteti. Dániel második fejezete a bibliai prófécia királyságainak első említése, a Jelenések tizenhetedik fejezete pedig az utolsó, ezért összhangban kell állniuk, mert Isten soha nem változik.

The fifth kingdom that had fallen in 1798, was spiritual Babylon, the papacy. The sixth kingdom that was in power in 1798, was the two-horned kingdom that had been typified by the two-horned kingdom of the Medes and Persians. The seventh kingdom, which consists of ten kings, who in 1798 had not yet come, is the one-world government, that had been typified by Greece, the one-world government of Alexander the Great. The eighth head, who was of the seven was the fifth kingdom that had a deadly wound, yet lived again when the deadly wound was healed.

Az ötödik királyság, amely 1798-ban elesett, a lelki Babilon, a pápaság volt. A hatodik királyság, amely 1798-ban hatalmon volt, a két szarvú királyság volt, amelynek előképe a médek és perzsák két szarvú királysága volt. A hetedik királyság, amely tíz királyból áll, s amely 1798-ban még nem jött el, az egyvilágkormány, amelynek előképe Görögország, Nagy Sándor egyvilágkormánya volt. A nyolcadik fej, aki a hét közül való volt, az ötödik királyság volt, amely halálos sebet kapott, mégis újra élt, amikor a halálos seb meggyógyult.

The judgment of the great whore occurs in the “hour” of the Sunday law crisis, that is a period of time beginning with the Sunday law in the United States and continuing through history until human probation closes. In that “hour,” which in Daniel is identified as “the days of these kings”, God will set up His kingdom. In that “hour” the latter rain is being poured out.

A nagy parázna ítélete a vasárnaptörvény válságának „órájában” következik be, vagyis abban az időszakban, amely az Egyesült Államokban bevezetett vasárnaptörvénnyel kezdődik, és a történelem folyamán addig tart, amíg az emberi kegyelmi idő le nem zárul. Abban az „órában”, amelyet Dániel „ezeknek a királyoknak napjaiként” azonosít, Isten felállítja az Ő országát. Abban az „órában” árad ki a késői eső.

> “The latter rain is coming on those that are pure—all then will receive it as formerly.

> „A késői eső azokra száll alá, akik tiszták — akkor majd mindnyájan megkapják azt, mint egykor.

> “When the four angels let go, Christ will set up His kingdom. None receive the latter rain but those who are doing all they can.” Spalding and Magan, 3.

> „Amikor a négy angyal elengedi azt, Krisztus felállítja az Ő országát. Senki sem részesül a késői esőben, csak azok, akik minden tőlük telhetőt megtesznek.” Spalding and Magan, 3.

The outpouring of the latter rain is progressive, for it corresponds to the judgment, and judgment is progressive. The Millerites understood they were living at the feet of the image of Daniel chapter two. They believed that Rome was the final earthly kingdom, and they were right, but limited in their understanding.

A késői eső kitöltetése fokozatos, mert megfelel az ítéletnek, és az ítélet is fokozatos. A milleriták megértették, hogy Dániel második fejezetének állóképe lábainak idején élnek. Úgy hitték, hogy Róma az utolsó földi birodalom, és igazuk volt, de megértésük korlátozott volt.

The “days of these kings,” does occur in the history of the kingdom of Rome, but it is not the history of pagan or papal Rome, it is the history of modern Rome. The Millerites applied pagan and papal Rome as one kingdom, and in so doing they used a passage from the book of Ezekiel concerning the final king of Judah (Zedekiah), to uphold their understanding.

„E királyok napjai” valóban előfordulnak a római birodalom történetében, de ez nem a pogány vagy a pápai Róma története, hanem a modern Rómáé. A milleriták a pogány és a pápai Rómát egy királyságként alkalmazták, és eközben Ezékiel könyvéből egy, Júda utolsó királyára (Sedékiásra) vonatkozó szakaszt használtak fel értelmezésük alátámasztására.

> And thou, profane wicked prince of Israel, whose day is come, when iniquity shall have an end, Thus saith the Lord God; Remove the diadem, and take off the crown: this shall not be the same: exalt him that is low, and abase him that is high. I will overturn, overturn, overturn, it: and it shall be no more, until he come whose right it is; and I will give it him. Ezekiel 21:25–27.

> És te, Izráel istentelen, gonosz fejedelme, akinek eljött a napja, amikor véget ér a bűn, így szól az Úr Isten: Vedd le a süveget, és tedd le a koronát; ez nem marad ugyanaz: emeld fel az alacsonyt, és alázd meg a magasat. Felforgatom, felforgatom, felforgatom azt; és nem lesz többé, míg el nem jön az, akié a jog, és neki adom azt. Ezékiel 21:25–27.

From Zedekiah there would be three kingdoms that would be “overturned,” that would lead to Christ, whose “right it is,” to rule. Babylon, Medo-Persia and Greece would all be overthrown until the kingdom of Rome, and during the history of that fourth kingdom, Christ would come and set up a kingdom. He did that very thing.

Sedékiástól számítva három királyság következnék, amelyek „felforgattatnak”, mígnem eljön Krisztus, akié a jog, hogy uralkodjék. Babilon, Média–Perzsia és Görögország mind megdöntetnének Róma királyságáig, és e negyedik királyság történelme folyamán Krisztus eljönne, és országot állítana fel. Éppen ezt tette.

> “Foremost among those who were rapidly leading the nation to ruin was Zedekiah their king. Forsaking utterly the counsels of the Lord as given through the prophets, forgetting the debt of gratitude he owed Nebuchadnezzar, violating his solemn oath of allegiance taken in the name of the Lord God of Israel, Judah’s king rebelled against the prophets, against his benefactor, and against his God. In the vanity of his own wisdom he turned for help to the ancient enemy of Israel’s prosperity, “sending his ambassadors into Egypt, that they might give him horses and much people.’

> „Azok között, akik a nemzetet gyors ütemben pusztulásba taszították, mindenekelőtt Sedékiás, a királyuk állt. Teljesen elvetve az Úrnak a próféták által adott tanácsait, megfeledkezve a hálaadósságról, amellyel Nebukadneccárnak tartozott, megszegve ünnepélyes hűségesküjét, amelyet az Úrnak, Izráel Istenének nevében tett, Júda királya fellázadt a próféták ellen, jótevője ellen és Istene ellen. Saját bölcsességének hiábavalóságában Izráel boldogulásának ősi ellenségéhez fordult segítségért, „követeit Egyiptomba küldve, hogy adjanak neki lovakat és sok népet.”

> “‘Shall he prosper?’ the Lord inquired concerning the one who had thus basely betrayed every sacred trust; ‘shall he escape that doeth such things? or shall he break the covenant, and be delivered? As I live, saith the Lord God, surely in the place where the king dwelleth that made him king, whose oath he despised, and whose covenant he brake, even with him in the midst of Babylon he shall die. Neither shall Pharaoh with his mighty army and great company make for him in the war: … seeing he despised the oath by breaking the covenant, when, lo, he had given his hand, and hath done all these things, he shall not escape.’ Ezekiel 17:15–18.

> „Vajon boldogul-e?” – kérdezte az Úr arról, aki ily aljas módon elárult minden szent bizalmat; „vajon megmenekülhet-e, aki ilyen dolgokat cselekszik? vagy megszegheti-e a szövetséget, és megszabadulhat? Élek én, ezt mondja az Úr Isten, bizony ott, ahol az a király lakik, aki őt királlyá tette, akinek esküjét megvetette, és akinek szövetségét megszegte, igen, vele együtt, Babilon közepette fog meghalni. A fáraó sem az ő hatalmas seregével és nagy sokaságával nem lesz segítségére a háborúban: … mivel megvetette az esküt a szövetség megszegésével, noha kezét adta rá, és mindezeket megtette, nem menekül meg.” Ezékiel 17:15–18.

> “To the ‘profane wicked prince’ had come the day of final reckoning. ‘Remove the diadem,’ the Lord decreed, ‘and take off the crown.’ Not until Christ Himself should set up His kingdom was Judah again to be permitted to have a king. ‘I will overturn, overturn, overturn, it,’ was the divine edict concerning the throne of the house of David; ‘and it shall be no more, until He come whose right it is; and I will give it Him.’ Ezekiel 21:25–27.” Prophets and Kings, 450, 451.

> A „istentelen gonosz fejedelemre” elérkezett a végső számadás napja. „Vedd le a süveget” — rendelkezett az Úr — „és tedd le a koronát.” Júda csak akkor kaphatott ismét királyt, amikor maga Krisztus állítja fel országát. „Felforgatom, felforgatom, felforgatom azt” — szólt az isteni végzés Dávid házának trónjára vonatkozóan — „és nem lesz többé, míg el nem jön az, akié a jog; és neki adom azt.” Ezékiel 21:25–27. Próféták és királyok, 450, 451.

Miller was correct, but his understanding was limited, for the kingdom Christ set up when he walked among men, was not the final earthly kingdom. There was yet to be four kings after the kingdom of pagan Rome. Yet Christ did establish the kingdom of “grace” at the cross, but that kingdom was not set up in the days of the ten kings of Revelation seventeen, nor was it set up during the time of the latter rain. The kingdom which Christ establishes in the last days, is his kingdom of “glory.” Sister White speaks directly of both of these kingdoms.

Millernek igaza volt, de megértése korlátozott volt, mert az az ország, amelyet Krisztus akkor alapított, amikor az emberek között járt, nem a végső földi ország volt. A pogány Róma birodalma után még négy királynak kellett következnie. Krisztus valóban megalapította a „kegyelem” országát a kereszten, de ez az ország nem a Jelenések könyve tizenhetedik fejezetének tíz királya napjaiban állíttatott fel, és nem is a késői eső idején. Az az ország, amelyet Krisztus az utolsó napokban alapít, az ő „dicsőség” országa. White testvérnő közvetlenül szól e két országról.

The Millerites understood that Christ established a kingdom during the history of the fourth kingdom, and they were correct, but limited in their understanding. In the history of the fourth kingdom, Christ set up the kingdom of “grace,” and in the history of the eighth kingdom, He set up His kingdom of “glory.” In the history when He set up the kingdom of “grace,” the Holy Spirit was poured out at Pentecost. Pentecost typifies the outpouring of the latter rain, in the history where He sets up his kingdom of “glory.”

A milleriták megértették, hogy Krisztus a negyedik királyság történelme során alapított királyságot, és ebben igazuk volt, de megértésük korlátozott volt. A negyedik királyság történelmében Krisztus felállította a „kegyelem” királyságát, a nyolcadik királyság történelmében pedig felállította az Ő „dicsőségének” királyságát. Abban a történelmi időszakban, amikor felállította a „kegyelem” királyságát, a Szentlélek kitöltetett pünkösdkor. Pünkösd előképe a késői eső kitöltetésének abban a történelmi időszakban, amikor felállítja „dicsőségének” királyságát.

The message of Pentecost was the message of Christ’s literal resurrection. The message of the latter rain, at least partially, is the message of the symbolic resurrection represented by the prophetic riddle that the eighth being of the seven, which is fulfilled in the beast, and also the two horns of the earth beast. The fourth and the eighth kingdoms are where Christ establishes His kingdom.

Pünkösd üzenete Krisztus szó szerinti feltámadásának üzenete volt. A késői eső üzenete pedig, legalább részben, annak a jelképes feltámadásnak az üzenete, amelyet az a prófétai talány szemléltet, hogy a hét közül való nyolcadik lény, amely a fenevadban teljesedik be, valamint a földi fenevad két szarva. A negyedik és a nyolcadik királyság az, ahol Krisztus megalapítja az Ő országát.

> “The announcement which had been made by the disciples in the name of the Lord was in every particular correct, and the events to which it pointed were even then taking place. ‘The time is fulfilled, the kingdom of God is at hand,’ had been their message. At the expiration of ‘the time’—the sixty-nine weeks of Daniel 9, which were to extend to the Messiah, ‘the Anointed One’—Christ had received the anointing of the Spirit after His baptism by John in Jordan. And the ‘kingdom of God’ which they had declared to be at hand was established by the death of Christ. This kingdom was not, as they had been taught to believe, an earthly empire. Nor was it that future, immortal kingdom which shall be set up when ‘the kingdom and dominion, and the greatness of the kingdom under the whole heaven, shall be given to the people of the saints of the Most High;’ that everlasting kingdom, in which ‘all dominions shall serve and obey Him.’ Daniel 7:27. As used in the Bible, the expression ‘kingdom of God’ is employed to designate both the kingdom of grace and the kingdom of glory. The kingdom of grace is brought to view by Paul in the Epistle to the Hebrews. After pointing to Christ, the compassionate intercessor who is ‘touched with the feeling of our infirmities,’ the apostle says: ‘Let us therefore come boldly unto the throne of grace, that we may obtain mercy, and find grace.’ Hebrews 4:15, 16. The throne of grace represents the kingdom of grace; for the existence of a throne implies the existence of a kingdom. In many of His parables Christ uses the expression ‘the kingdom of heaven’ to designate the work of divine grace upon the hearts of men.

> Az a kijelentés, amelyet a tanítványok az Úr nevében tettek, minden tekintetben helytálló volt, és azok az események, amelyekre rámutatott, már akkor is bekövetkezőben voltak. „Betelt az idő, és elközelített az Isten országa” — ez volt az üzenetük. „Az idő” — Dániel 9 hatvankilenc hete, amelynek a Messiásig, „a Felkentig” kellett terjednie — lejártával Krisztus, miután János megkeresztelte a Jordánban, elnyerte a Lélek felkenetését. És az „Isten országa”, amelyről azt hirdették, hogy közel van, Krisztus halála által állíttatott fel. Ez az ország nem volt földi birodalom, amint azt velük elhitették. De nem is az a jövendő, halhatatlan ország volt, amely akkor állíttatik fel, amikor „az ország pedig és a hatalom és az egész ég alatt levő országok nagysága adatik a magasságos egek szentei népének”; az az örökkévaló ország, amelyben „minden hatalmasság néki szolgál és engedelmeskedik”. Dániel 7:27. A Bibliában az „Isten országa” kifejezés egyaránt a kegyelem országának és a dicsőség országának megjelölésére szolgál. A kegyelem országát Pál tárja elénk a Zsidókhoz írt levélben. Miután Krisztusra mint irgalmas közbenjáróra mutat rá, aki „megindul a mi erőtlenségeink érzésén”, az apostol így szól: „Járuljunk azért bizodalommal a kegyelem királyi székéhez, hogy irgalmasságot nyerjünk, és kegyelmet találjunk.” Zsidókhoz írt levél 4:15, 16. A kegyelem királyi széke a kegyelem országát jelképezi; mert a királyi szék létezése magában foglalja egy ország létezését. Krisztus számos példázatában a „mennyek országa” kifejezést használja arra, hogy Isten kegyelmének az emberek szívében véghezvitt munkáját jelölje.

> “So the throne of glory represents the kingdom of glory; and this kingdom is referred to in the Saviour’s words: ‘When the Son of man shall come in His glory, and all the holy angels with Him, then shall He sit upon the throne of His glory: and before Him shall be gathered all nations.’ Matthew 25:31, 32. This kingdom is yet future. It is not to be set up until the second advent of Christ.

> „A dicsőség királyi széke tehát a dicsőség országát jelképezi; és erre az országra utalnak a Megváltó szavai: »Mikor pedig eljön az embernek Fia az ő dicsőségében, és vele mind a szent angyalok, akkor beül majd az ő dicsőségének királyi székébe; és őelébe gyűjtetnek mind a népek.« Máté 25:31, 32. Ez az ország még jövőbeli. Nem állíttatik fel Krisztus második eljövetele előtt.”

> “The kingdom of grace was instituted immediately after the fall of man, when a plan was devised for the redemption of the guilty race. It then existed in the purpose and by the promise of God; and through faith, men could become its subjects. Yet it was not actually established until the death of Christ. Even after entering upon His earthly mission, the Saviour, wearied with the stubbornness and ingratitude of men, might have drawn back from the sacrifice of Calvary. In Gethsemane the cup of woe trembled in His hand. He might even then have wiped the blood-sweat from His brow and have left the guilty race to perish in their iniquity. Had He done this, there could have been no redemption for fallen men. But when the Saviour yielded up His life, and with His expiring breath cried out, ‘It is finished,’ then the fulfillment of the plan of redemption was assured. The promise of salvation made to the sinful pair in Eden was ratified. The kingdom of grace, which had before existed by the promise of God, was then established.

> „A kegyelem országa közvetlenül az ember bukása után rendeltetett el, amikor terv készült a bűnös emberi nem megváltására. Akkor Isten szándékában és ígérete által létezett; és hit által az emberek annak alattvalóivá válhattak. Ténylegesen azonban csak Krisztus halálakor állíttatott fel. Még földi küldetésének megkezdése után is a Megváltó, megfáradva az emberek makacsságától és hálátlanságától, visszahátrálhatott volna a kálváriai áldozattól. Gecsemánéban a szenvedés pohara reszketett a kezében. Akkor is letörölhette volna homlokáról a vérverejtéket, és hagyhatta volna, hogy a bűnös emberi nem elvesszen vétkében. Ha ezt tette volna, nem lehetett volna megváltás a bukott emberek számára. Ám amikor a Megváltó odaadta életét, és haldokló leheletével felkiáltott: „Elvégeztetett”, akkor a megváltás tervének beteljesedése bizonyossá lett. Az üdvösség ígérete, amely Édenben adatott a bűnbe esett párnak, megerősíttetett. A kegyelem országa, amely korábban Isten ígérete által létezett, akkor állíttatott fel.”

> “Thus the death of Christ—the very event which the disciples had looked upon as the final destruction of their hope—was that which made it forever sure. While it had brought them a cruel disappointment, it was the climax of proof that their belief had been correct. The event that had filled them with mourning and despair was that which opened the door of hope to every child of Adam, and in which centered the future life and eternal happiness of all God’s faithful ones in all the ages.

> „Így Krisztus halála — éppen az az esemény, amelyet a tanítványok reménységük végső megsemmisülésének tekintettek — tette azt örökre bizonyossá. Bár kegyetlen csalódást hozott rájuk, a bizonyíték tetőpontja volt arra nézve, hogy hitük helyes volt. Az az esemény, amely gyásszal és kétségbeeséssel töltötte el őket, nyitotta meg a reménység ajtaját Ádám minden gyermeke előtt, és ebben összpontosult Isten minden hűségesének jövendő élete és örökkévaló boldogsága minden korszakon át.”

> “Purposes of infinite mercy were reaching their fulfillment, even through the disappointment of the disciples. While their hearts had been won by the divine grace and power of His teaching, who ‘spake as never man spake,’ yet intermingled with the pure gold of their love for Jesus, was the base alloy of worldly pride and selfish ambitions. Even in the Passover chamber, at that solemn hour when their Master was already entering the shadow of Gethsemane, there was ‘a strife among them, which of them should be accounted the greatest.’ Luke 22:24. Their vision was filled with the throne, the crown, and the glory, while just before them lay the shame and agony of the garden, the judgment hall, the cross of Calvary. It was their pride of heart, their thirst for worldly glory, that had led them to cling so tenaciously to the false teaching of their time, and to pass unheeded the Saviour’s words showing the true nature of His kingdom, and pointing forward to His agony and death. And these errors resulted in the trial—sharp but needful—which was permitted for their correction. Though the disciples had mistaken the meaning of their message, and had failed to realize their expectations, yet they had preached the warning given them of God, and the Lord would reward their faith and honor their obedience. To them was to be entrusted the work of heralding to all nations the glorious gospel of their risen Lord. It was to prepare them for this work that the experience which seemed to them so bitter had been permitted.” The Great Controversy, 347, 348.

> „A végtelen irgalom szándékai beteljesedésük felé haladtak, még a tanítványok csalódásán keresztül is. Bár szívüket megnyerte tanításának isteni kegyelme és ereje, aki úgy „szólt, ahogyan ember soha nem szólt”, mégis a Jézus iránti szeretetük tiszta aranyába belevegyült a világi büszkeség és az önző becsvágy hitvány ötvözete. Még a páska termében is, abban az ünnepélyes órában, amikor Mesterük már Gecsemáné árnyékába lépett, „versengés is támadt közöttük, hogy melyikük a nagyobb.” Lukács 22:24. Látásukat a trón, a korona és a dicsőség töltötte be, miközben közvetlenül előttük állt a kert szégyene és gyötrelme, az ítélőterem, a golgotai kereszt. Szívük büszkesége, a világi dicsőség utáni szomjúságuk késztette őket arra, hogy oly makacsul ragaszkodjanak koruk hamis tanításához, és figyelmen kívül hagyják a Megváltó szavait, amelyek országának valódi természetét mutatták meg, és előre jeleztek gyötrelmét és halálát. Ezek a tévedések vezettek ahhoz a megpróbáltatáshoz — éleshez, de szükségeshez —, amely korrekciójuk érdekében engedtetett meg. Jóllehet a tanítványok félreértették üzenetük jelentését, és várakozásaik nem teljesültek, mégis hirdették a nekik Istentől adott figyelmeztetést, és az Úr meg fogja jutalmazni hitüket, és meg fogja tisztelni engedelmességüket. Rájuk bízatott a feladat, hogy feltámadott Uruk dicsőséges evangéliumát minden nemzetnek hirdessék. E munkára való felkészítésük érdekében engedtetett meg az a tapasztalat, amely számukra oly keserűnek tűnt.” A nagy küzdelem, 347, 348.

In the book of Revelation, the “mind that has wisdom” counts “the number of a man”, and recognizes that “the man” is also the eighth kingdom, that is of the seven. The “man of sin” is the head of the eighth kingdom that rules over the kings and merchants of the earth, who the seven churches join with to avoid the reproach of persecution, and who is seated upon many waters.

A Jelenések könyvében „az értelem, amelyben bölcsesség van”, megszámolja „egy ember számát”, és felismeri, hogy „az ember” egyben a nyolcadik királyság is, amely a hét közül való. A „bűn embere” a nyolcadik királyság feje, amely uralkodik a föld királyai és kereskedői felett, akikkel a hét gyülekezet összefog, hogy elkerülje az üldöztetés gyalázatát, és aki sok vizen ül.

> And he saith unto me, The waters which thou sawest, where the whore sitteth, are peoples, and multitudes, and nations, and tongues. Revelation 17:15.

> És így szólt hozzám: A vizek, amelyeket láttál, ahol a parázna asszony ül, népek, sokaságok, nemzetek és nyelvek. Jelenések 17:15.

The “man of sin” rules over the political, monetary, religious, and civil world, and all men, except those who have obtained the victory over the beast, and his image, his mark and the number of his name.

A „bűn embere” uralkodik a politikai, pénzügyi, vallási és polgári világ fölött, valamint minden ember fölött, kivéve azokat, akik győzelmet arattak a fenevad, annak képmása, bélyege és nevének száma fölött.

> And I saw as it were a sea of glass mingled with fire: and them that had gotten the victory over the beast, and over his image, and over his mark, and over the number of his name, stand on the sea of glass, having the harps of God. And they sing the song of Moses the servant of God, and the song of the Lamb, saying, Great and marvellous are thy works, Lord God Almighty; just and true are thy ways, thou King of saints. Revelation 15:2, 3.

> És láttam mintegy üvegtengert, tűzzel elegyítve; és azokat, akik győzelmet arattak a fenevadon, az ő képmásán, az ő bélyegén és nevének számán, az üvegtengeren állni, kezükben az Isten hárfáival. És éneklik Mózesnek, az Isten szolgájának énekét, és a Bárány énekét, ezt mondván: Nagyok és csodálatosak a te cselekedeteid, mindenható Úr Isten; igazságosak és igazak a te útjaid, szentek Királya. Jelenések 15:2, 3.

The “wise” who understand the “increase of knowledge,” when the Revelation of Jesus Christ is unsealed, are those who have “understanding” and “count the number of the beast: for it is the number of a man; and his number is Six hundred threescore and six.” That “understanding” represents part of the three-step testing process that always occurs when Jesus unseals a prophecy. This is why it is noted that they have “gotten the victory over” “the number of his name.”

Azok a „bölcsek”, akik megértik a „tudás gyarapodását”, amikor Jézus Krisztus kijelentése felnyittatik, azok, akiknek „értelmük van”, és „számlálják meg a fenevad számát: mert embernek száma; és annak száma hatszázhatvanhat.” Ez az „értelem” annak a háromlépcsős próbatételi folyamatnak egyik részét jelképezi, amely mindig végbemegy, amikor Jézus felnyit egy próféciát. Ezért jegyeztetik meg róluk, hogy „győzelmet vettek” „nevének száma” fölött.

To obtain victory is to pass a test, and those who are “wise” and “understand” get the victory associated with the number 666, and the verse also identifies that there are eight kingdoms, and that the eighth is of the seven. That “secret” is represented in Daniel chapter two, for Daniel’s prayer was to understand “the secret.” The revelation that there are eight kingdoms, and the eighth kingdom is of the seven, and the number of that kingdom is 666, is the secret Daniel is represented as obtaining by his prayer, and Daniel represents the “wise” of God’s last days.

Győzelmet aratni annyit jelent, mint kiállni egy próbát, és azok, akik „bölcsek” és „értenek”, megszerzik a 666-os számmal kapcsolatos győzelmet; az igevers azt is azonosítja, hogy nyolc királyság van, és hogy a nyolcadik a hét közül való. Ezt a „titkot” Dániel könyvének második fejezete ábrázolja, mert Dániel azért imádkozott, hogy megértse „a titkot”. Az a kijelentés, hogy nyolc királyság van, hogy a nyolcadik királyság a hét közül való, és hogy annak a királyságnak a száma 666, az a titok, amelyet Dániel az imádsága által nyer el; Dániel pedig Isten utolsó napjainak „bölcseit” jelképezi.

Daniel represents the “wise” of the last days who have the secret of Daniel two unsealed unto them, and that secret is the revelation that the last and first reference to the kingdoms of Bible prophecy is that there are eight kingdoms in the image. That revelation upholds the Millerite understanding of Daniel chapter two, but shines ten times brighter, once it is recognized. Its brilliance, being ten times brighter, represents a test which the “wise” get victory over, for the eighth kingdom that is of the seven, is also the sixth kingdom which is a threefold union of the dragon, the beast and false prophet. As such, the dragon, the beast and the false prophet are all the sixth kingdom, and together represent 666.

Dániel az utolsó napok „értelmes”-eit jelképezi, akik előtt feltárult Dániel 2 titka; e titok pedig annak kinyilatkoztatása, hogy a bibliai prófécia királyságaira vonatkozó utolsó és egyben első utalás szerint a szoborképben nyolc királyság van. Ez a kinyilatkoztatás fenntartja a Dániel második fejezetére vonatkozó millerita értelmezést, de mihelyt felismerik, tízszerte fényesebben ragyog. Az, hogy ragyogása tízszerte fényesebb, egy próbát jelképez, amely fölött az „értelmes”-ek győzelmet aratnak, mert a nyolcadik királyság, amely a hét közül való, egyúttal a hatodik királyság is, amely a sárkány, a fenevad és a hamis próféta hármas egysége. Ennélfogva a sárkány, a fenevad és a hamis próféta mind a hatodik királyság, és együtt a 666-ot jelképezik.

Nebuchadnezzar was tested by the revelation of Daniel chapter two, and he failed the test. In Daniel two, Daniel represents the “wise” who pass the test of the secret of the image. Nebuchadnezzar in chapter three represents the wicked that fail the very same test. Nebuchadnezzar, as the first king of the first kingdom, represents the last king of the last kingdom. He therefore represents the “man of sin,” the man of prophecy that the seven churches take hold of. Man was created on the sixth day, and the number six is therefore the number of mankind. The number of Nebuchadnezzar is six. Nebuchadnezzar failed the test of the number 666, and represented the wicked of the last days. As a symbol of the man of sin, his number is six.

Nabukodonozort próbára tette Dániel könyve második fejezetének kijelentése, és ő nem állta ki a próbát. Dániel könyve második fejezetében Dániel azokat a „bölcseket” képviseli, akik kiállják a képmás titkának próbáját. Nabukodonozor a harmadik fejezetben az istenteleneket képviseli, akik ugyanebben a próbában elbuknak. Nabukodonozor, mint az első királyság első királya, az utolsó királyság utolsó királyát jelképezi. Ennélfogva ő a „bűn emberét” képviseli, a prófécia ama emberét, akit a hét gyülekezet megragad. Az ember a hatodik napon teremtetett, ezért a hatos szám az emberiség száma. Nabukodonozor száma a hat. Nabukodonozor elbukott a 666-os szám próbájában, és az utolsó napok istenteleneit jelképezte. Mint a bűn emberének jelképe, az ő száma a hat.

> Nebuchadnezzar the king made an image of gold, whose height was threescore cubits, and the breadth thereof six cubits: he set it up in the plain of Dura, in the province of Babylon. Daniel 3:1.

> Nebukadneccar király aranyból egy állóképet készíttetett, amelynek magassága hatvan sing, szélessége pedig hat sing volt; ezt felállíttatta a Dúra mezején, Babilon tartományában. Dániel 3:1.

The golden image was sixty cubits, by six cubits and it was made by Nebuchadnezzar, whose number is six. The image was erected in rebellion to the light of the image of chapter two, and the threefold description of the image, when you understand the number of Nebuchadnezzar is six, equates to six, six, six.

Az arany állókép hatvan könyök magas és hat könyök széles volt, és Nabukodonozor készíttette, akinek száma hat. Az állóképet a második fejezetben szereplő képmás világosságával szembeni lázadásként állították fel, és a képmás hármas leírása — amikor megértjük, hogy Nabukodonozor száma hat — hatnak, hatnak, hatnak, azaz hatszázhatvanhatnak felel meg.

We will continue this study in the next article.

Ezt a tanulmányt a következő cikkben folytatjuk.

> “The thought of establishing the empire and a dynasty that should endure forever, appealed very strongly to the mighty ruler before whose arms the nations of earth had been unable to stand. With an enthusiasm born of boundless ambition and selfish pride, he entered into counsel with his wise men as to how to bring this about. Forgetting the remarkable providences connected with the dream of the great image; forgetting also that the God of Israel through His servant Daniel had made plain the significance of the image, and that in connection with this interpretation the great men of the realm had been saved an ignominious death; forgetting all except their desire to establish their own power and supremacy, the king and his counselors of state determined that by every means possible they would endeavor to exalt Babylon as supreme, and worthy of universal allegiance.

> „A birodalom és egy olyan dinasztia megalapításának gondolata, amely örökké megmarad, igen erősen megragadta azt a hatalmas uralkodót, akinek fegyverei előtt a föld nemzetei nem tudtak megállni. A határtalan becsvágyból és önző gőgből fakadó lelkesedéssel tanácskozásba bocsátkozott bölcseivel arról, miként lehetne ezt megvalósítani. Megfeledkezve a nagy állókép álmával kapcsolatos rendkívüli isteni gondviselésekről; megfeledkezve arról is, hogy Izráel Istene szolgája, Dániel által világossá tette a szoborkép jelentését, és hogy e magyarázattal összefüggésben az ország nagy emberei megszégyenítő haláltól menekültek meg; mindent elfelejtve, kivéve azt a vágyukat, hogy saját hatalmukat és felsőbbségüket megszilárdítsák, a király és államtanácsosai elhatározták, hogy minden lehetséges eszközzel arra törekednek, hogy Babilont legfőbbnek emeljék fel, és az egyetemes hűségre méltónak tüntessék fel.”

> “The symbolic representation by which God had revealed to king and people His purpose for the nations of earth, was now to be made to serve for the glorification of human power. Daniel’s interpretation was to be rejected and forgotten; truth was to be misinterpreted and misapplied. The symbol designed of Heaven to unfold to the minds of men important events of the future, was to be used to hinder the spread of the knowledge that God desired the world to receive. Thus through the devisings of ambitious men, Satan was seeking to thwart the divine purpose for the human race. The enemy of mankind knew that truth unmixed with error is a power mighty to save; but that when used to exalt self and to further the projects of men, it becomes a power for evil.

> „Az a jelképes ábrázolás, amely által Isten a királynak és a népnek kinyilatkoztatta a föld nemzeteire vonatkozó szándékát, most az emberi hatalom megdicsőítésének szolgálatába volt állítandó. Dániel magyarázatát el kellett vetni és feledésbe kellett meríteni; az igazságot félre kellett magyarázni és helytelenül kellett alkalmazni. Azt a jelképet, amelyet a Menny azért rendelt, hogy az emberek értelme előtt feltárja a jövő fontos eseményeit, arra kellett felhasználni, hogy akadályozza annak az ismeretnek a terjedését, amelyet Isten a világgal közölni kívánt. Így a becsvágyó emberek fondorlatai által Sátán arra törekedett, hogy meghiúsítsa az emberi nemre vonatkozó isteni szándékot. Az emberiség ellensége tudta, hogy a tévedéstől mentes igazság hatalmas erő az üdvözítésre; de ha önmaga felmagasztalására és az emberek terveinek előmozdítására használják, a gonoszság hatalmává lesz.”

> “From his rich store of treasure, Nebuchadnezzar caused to be made a great golden image, similar in its general features to that which had been seen in vision, save in the one particular of the material of which it was composed. Accustomed as they were to magnificent representations of their heathen deities, the Chaldeans had never before produced anything so imposing and majestic as this resplendent statue, threescore cubits in height and six cubits in breadth. And it is not surprising that in a land where idol worship was of universal prevalence, the beautiful and priceless image in the plain of Dura, representing the glory of Babylon and its magnificence and power, should be consecrated as an object of worship. This was accordingly provided for, and a decree went forth that on the day of the dedication all should show their supreme loyalty to the Babylonian power by bowing before the image.” Prophets and Kings, 504, 505.

> „Kincseinek gazdag tárházából Nabukodonozor egy nagy aranyszobrot készíttetett, amely általános vonásaiban hasonló volt ahhoz, amelyet látomásban látott, egyetlen tekintetben azonban különbözött tőle: az anyagában, amelyből készült. A káldeusok, bármennyire is hozzá voltak szokva pogány istenségeik pompás ábrázolásaihoz, korábban még soha sem alkottak semmi oly lenyűgözőt és fenségeset, mint ez a ragyogó szobor, amely hatvan sing magas és hat sing széles volt. És nem meglepő, hogy egy olyan országban, ahol a bálványimádás általánosan elterjedt volt, a Dúra síkságán álló szép és felbecsülhetetlen értékű képmást, amely Babilon dicsőségét, valamint annak pompáját és hatalmát jelképezte, imádat tárgyává szentelték. Ennek megfelelően így is történt, és rendelet adatott ki, hogy a felavatás napján mindenkinek a babiloni hatalom iránti legfőbb hűségét kell kifejeznie azzal, hogy leborul a képmás előtt.” Próféták és királyok, 504–505.

Back to Articles