Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Two

Dániel könyve – Negyvenkettő

Connecting Links

Összekötő Kapcsok

Author

Jeff Pippenger

Published

January 6, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

John the Baptist was a connecting link prophet.

Keresztelő János összekötő kapocsként szolgáló próféta volt.

> “The prophet John was the connecting link between the two dispensations. As God’s representative he stood forth to show the relation of the law and the prophets to the Christian dispensation. He was the lesser light, which was to be followed by a greater. The mind of John was illuminated by the Holy Spirit, that he might shed light upon his people; but no other light ever has shone or ever will shine so clearly upon fallen man as that which emanated from the teaching and example of Jesus. Christ and His mission had been but dimly understood as typified in the shadowy sacrifices. Even John had not fully comprehended the future, immortal life through the Saviour.” The Desire of Ages, 220.

> „János próféta volt a két korszakot összekötő kapocs. Isten képviselőjeként állt elő, hogy megmutassa a törvény és a próféták viszonyát a keresztény korszakhoz. Ő volt a kisebb világosság, amelyet egy nagyobbnak kellett követnie. János értelmét a Szentlélek világosította meg, hogy világosságot árasszon népére; de semmiféle más világosság nem ragyogott soha, és nem is fog soha oly tisztán a bukott emberre, mint az, amely Jézus tanításából és példájából árad. Krisztust és küldetését csupán halványan értették meg, amint azt az árnyszerű áldozatok előképezték. Maga János sem értette még teljesen az Üdvözítő által elnyerhető jövendő, halhatatlan életet.” Jézus élete, 220.

Jesus was also a connecting link prophet.

Jézus is összekötő kapocs-próféta volt.

> “Christ has led the way from earth to heaven. He forms the connecting link between the two worlds. He brings the love and condescension of God to man, and brings man up through His merits to meet the reconciliation of God. Christ is the way, the truth, and the life. It is hard work to follow on, step by step, painfully and slowly, onward and upward, in the path of purity and holiness. But Christ has made ample provision to impart new vigor and divine strength at every advance step in the divine life. This is the knowledge and experience that the hands in the office all want, and must have, or they daily bring reproach upon the cause of Christ.” Testimonies, volume 3, 193.

> „Krisztus utat nyitott a földről a mennybe. Ő alkotja az összekötő kapcsot a két világ között. Elhozza Isten szeretetét és leereszkedő kegyelmét az emberhez, és saját érdemei által felemeli az embert, hogy találkozzék Isten megbékélésével. Krisztus az út, az igazság és az élet. Kemény munka lépésről lépésre, fájdalmasan és lassan előre és felfelé haladni a tisztaság és szentség ösvényén. Krisztus azonban bőségesen gondoskodott arról, hogy az isteni életben megtett minden előrehaladó lépésnél új erőt és mennyei hatalmat közöljön. Ez az az ismeret és tapasztalat, amelyre az irodában dolgozóknak mindnyájan vágyniuk kell, és amellyel rendelkezniük is kell, különben nap mint nap gyalázatot hoznak Krisztus ügyére.” Testimonies, 3. kötet, 193.

John the Baptist’s prophetic work included connecting the dispensation of the earthly to the heavenly sanctuary. The first words John said when he first saw Jesus was:

Keresztelő János prófétai munkájához hozzátartozott, hogy összekapcsolja a földi szentély korszakát a mennyei szentéllyel. Az első szavak, amelyeket János akkor mondott, amikor először meglátta Jézust, ezek voltak:

> The next day John seeth Jesus coming unto him, and saith, Behold the Lamb of God, which taketh away the sin of the world. John 1:29.

> Másnap János látja, hogy Jézus őhozzá megy, és így szól: Íme, az Isten Báránya, aki elveszi a világ bűnét. János 1:29.

But even though John was to identify the transition from ancient Israel unto spiritual Israel, his understanding of that transition was limited.

Ám noha Jánosnak kellett azonosítania az ókori Izráelről a lelki Izráelre való átmenetet, ennek az átmenetnek a megértése korlátozott volt.

> “Said Christ, in vindication of John, ‘But what went ye out for to see? A prophet? yea, I say unto you, and more than a prophet.’ Not only was John a prophet to foretell future events, but he was a child of promise, filled with the Holy Spirit from his birth, and was ordained of God to execute a special work as a reformer, in preparing a people for the reception of Christ. The prophet John was the connecting link between the two dispensations.

> „Krisztus ezt mondta János igazolására: »De miért mentetek ki? Hogy prófétát lássatok? Igen, mondom néktek, és prófétánál is nagyobbat.« János nem csupán olyan próféta volt, aki eljövendő eseményeket jövendölt meg, hanem az ígéret gyermeke volt, születésétől fogva Szentlélekkel betöltve, és Isten arra rendelte, hogy reformátorként különleges munkát végezzen, népet készítve elő Krisztus befogadására. János próféta volt az összekötő kapocs a két korszak között.

> “The religion of the Jews, in consequence of their departure from God, consisted mostly in ceremony. John was the lesser light, which was to be followed by a greater light. He was to shake the confidence of the people in their traditions, and call their sins to their remembrance, and lead them to repentance; that they might be prepared to appreciate the work of Christ. God communicated to John by inspiration, illuminating the prophet that he might remove the superstition and darkness from the minds of the honest Jews, which had been, through false teachings for generations, gathering upon them.

> „A zsidók vallása, Istentől való eltávolodásuk következtében, többnyire ceremóniákból állt. János volt a kisebb világosság, amelyet egy nagyobb világosságnak kellett követnie. Meg kellett rendítenie a nép bizalmát hagyományaik iránt, bűneiket emlékezetükbe kellett idéznie, és bűnbánatra kellett vezetnie őket, hogy felkészüljenek Krisztus munkájának méltánylására. Isten ihletés által közölt Jánossal, megvilágosítva a prófétát, hogy eloszlassa a babonaságot és a sötétséget az őszinte zsidók elméjéből, amely a hamis tanítások következtében nemzedékeken át gyülekezett rajtuk.”

> “The least disciple that followed Jesus, that witnessed his miracles, and listened to his divine lessons of instruction, and heard the comforting words which fell from his lips, was more privileged than John the Baptist, for he had a clearer light. No other light has shone, or ever will shine, upon the intellect of sinful, fallen man, save that which was, and is, communicated through Him who is the light of the world. Christ and his mission had been but dimly understood through the shadowy sacrifices. Even John thought that the reign of Christ would be in Jerusalem, and that he would set up a temporal kingdom, the subjects of which would be holy.” Review and Herald, April 8, 1873.

> „A legkisebb tanítvány is, aki Jézust követte, aki tanúja volt csodáinak, és hallgatta isteni tanító intéseit, s hallotta az ajkáról elhangzó vigasztaló szavakat, kiváltságosabb volt Keresztelő Jánosnál, mert világosabb világossága volt. Más világosság nem ragyogta be, és soha nem is fogja beragyogni a bűnös, bukott ember értelmét, csak az, amely Őáltala, aki a világ világossága, közöltetett és közöltetik. Krisztust és küldetését az árnyékszerű áldozatok által csupán homályosan értették meg. Még János is úgy gondolta, hogy Krisztus uralma Jeruzsálemben lesz, és hogy ott földi országot állít fel, amelynek alattvalói szentek lesznek.” Review and Herald, 1873. április 8.

The apostle Paul was also a connecting link prophet that was to identify the prophetic applications of the literal transitioning unto the spiritual. He understood that literal Jerusalem was no longer the Jerusalem of prophecy, for it then had transitioned unto heavenly Jerusalem.

Pál apostol szintén összekötő láncszemként szolgáló próféta volt, akinek az volt a feladata, hogy azonosítsa a szó szerinti állapotból a lelki felé való átmenet prófétai alkalmazásait. Megértette, hogy a szó szerinti Jeruzsálem többé nem a prófécia Jeruzsáleme, mert az akkorra már átalakult a mennyei Jeruzsálemmé.

> For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. Galatians 4:25, 26.

> Mert ez az Ágár a Sínai-hegy Arábiában, és megfelel a mostani Jeruzsálemnek, mert szolgaságban van gyermekeivel együtt. De a magasságban levő Jeruzsálem szabad, és ez mindnyájunk anyja. Galata 4:25, 26.

In chapter two of 2 Thessalonians, which we have been considering, Paul identified that literal pagan Rome was the power that restrained spiritual papal Rome from ascending to the throne until the year 538. In the chapter he identifies that the “man of sin” which is seated in the temple of God, was the same “king” that Daniel identified in chapter eleven, verse thirty-six. The proof that the “king of the north” in the last six verses of Daniel eleven is the papacy became the key to establish the framework of truth employed by Future for America from the increase of knowledge in 1989.

A 2Thesszalonika második fejezetében, amelyet vizsgáltunk, Pál azonosította, hogy a szó szerinti pogány Róma volt az a hatalom, amely visszatartotta a lelki pápai Rómát attól, hogy 538-ig a trónra emelkedjék. A fejezetben azonosítja, hogy a „bűn embere”, aki Isten templomában ül, ugyanaz a „király”, akit Dániel a tizenegyedik fejezet harminchatodik versében azonosított. Annak bizonyítása, hogy Dániel tizenegyedik fejezetének utolsó hat versében az „észak királya” a pápaság, kulcsfontosságúvá vált annak az igazságkeretnek a megalapozásában, amelyet a Future for America az ismeret növekedésétől fogva, 1989-ben alkalmazott.

In the same chapter, Paul identified pagan Rome’s work of restraining the rise of the papacy, until the time when pagan Rome would be taken away, and thus identified that “the daily” in the book of Daniel was pagan Rome. That truth became the very key to establish the framework of truth which produced the increase of knowledge in 1798.

Ugyanebben a fejezetben Pál azonosította a pogány Róma munkáját, amellyel feltartóztatta a pápaság felemelkedését mindaddig az ideig, amikor a pogány Róma félre lesz téve; és ezzel azt is azonosította, hogy Dániel könyvében „a mindennapi” a pogány Róma volt. Ez az igazság vált annak az igazságkeretnek a legfőbb kulcsává, amely 1798-ban az ismeret gyarapodását eredményezte.

In William Miller’s history the message was proclaimed when a transition from the Philadelphian to the Laodicean movement was to take place. In Future for America’s history the transition from a Laodicean movement unto the Philadelphian movement is now taking place.

William Miller történetében az üzenetet akkor hirdették, amikor a filadelfiai mozgalomból a laodiceai mozgalomba való átmenetnek kellett bekövetkeznie. A Future for America történetében most a laodiceai mozgalomból a filadelfiai mozgalomba való átmenet megy végbe.

The truth that Paul set forth in 2 Thessalonians that identified the transition from literal pagan Rome unto spiritual papal Rome became the framework for Miller’s prophetic understanding. Both John the Baptist and Paul were raised up to explain the transition from literal to spiritual. William Miller was typified by John the Baptist and in his work it was essential that he recognized the relation and transition of pagan and papal Rome, the transition that John was raised up to identify.

Az az igazság, amelyet Pál a 2Thesszalonikában feltárt, és amely azonosította az átmenetet a szó szerinti pogány Rómából a lelki pápai Rómába, Miller prófétai értelmezésének keretévé vált. Keresztelő János és Pál egyaránt azért támasztattak, hogy megmagyarázzák az átmenetet a szó szerintitől a lelki felé. William Millert Keresztelő János előképezte, és munkájában alapvetően fontos volt, hogy felismerje a pogány és a pápai Róma kapcsolatát és átmenetét, azt az átmenetet, amelynek azonosítására János támasztatott.

There are five references to “the daily” in the book of Daniel, and they always precede a symbol of the papal power. In the context of the prophetic transition we are considering, all five references include the transition from literal Rome to spiritual Rome. “The daily” in the book of Daniel is one of the truths represented upon Habakkuk’s two tables, and is therefore a foundational truth that was to be defended; a truth which would ultimately become covered up with false and counterfeit jewels and coins. It is no accident that every truth represented upon the two sacred charts has direct inspired endorsements within the writings of Ellen White. To reject any of the foundational truths (including “the daily”), is to simultaneously reject the authority of the Spirit of Prophecy.

Dániel könyvében öt utalás található „a mindennapi”-ra, és ezek mindig a pápai hatalom valamely jelképe előtt állnak. Az általunk vizsgált prófétai átmenet összefüggésében mind az öt utalás magában foglalja az átmenetet a szó szerinti Rómától a lelki Rómáig. „A mindennapi” Dániel könyvében egyike azoknak az igazságoknak, amelyeket Habakuk két táblája ábrázol, és ennélfogva alapvető igazság, amelyet meg kellett védeni; olyan igazság, amelyet végül hamis és utánzott drágakövek és érmék fedtek be. Nem véletlen, hogy a két szent táblán ábrázolt minden igazság közvetlen ihletett megerősítéssel bír Ellen White írásaiban. Bármely alapvető igazság (beleértve „a mindennapi”-t is) elutasítása egyúttal a Prófétaság Lelkének tekintélye elutasítását is jelenti.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> „Azután a „naponkénti”-val kapcsolatban azt láttam, hogy az „áldozat” szót emberi bölcsesség toldotta be, és az nem tartozik a szöveghez; továbbá, hogy az Úr azoknak adta annak helyes értelmezését, akik az ítélet órájának kiáltását hirdették. Amikor egység uralkodott, 1844 előtt, csaknem mindenki egységben volt a „naponkénti” helyes értelmezése felől; 1844 óta azonban, a zűrzavarban, más nézeteket fogadtak el, és sötétség és zűrzavar követte azt.” Review and Herald, 1850. november 1.

Those “who gave the judgment hour cry,” understood “the daily” as a symbol of paganism, and/or pagan Rome. Their understanding included the fact that they understood that the word “sacrifice” did not belong in the passage in Daniel, where it had been added by the translators (by human wisdom) of the King James Bible. The pioneer understanding also included that “the daily” was always presented in connection with one of the two symbols of the papal power, and that paganism (“the daily”), always preceded the papal symbol. They were always identified in the sequence in which they arrived into prophetic history. The books of Daniel and Revelation never deviate from the historical sequence of paganism preceding papalism, and when the book of Revelation introduces the third desolating power of the false prophet, that sequence is always upheld.

Akik „hirdették az ítélet órájának kiáltását”, „a mindennapit” a pogányság, és/vagy a pogány Róma jelképeként értették. E felfogásuk magában foglalta azt a tényt is, hogy megértették: az „áldozat” szó nem tartozott a Dániel könyvében található szakaszhoz, hanem azt a King James Bibliájának fordítói emberi bölcsességből toldották hozzá. Az úttörők értelmezése azt is magában foglalta, hogy „a mindennapi” mindig a pápai hatalom két jelképe közül az egyikével összefüggésben szerepelt, és hogy a pogányság („a mindennapi”) mindig megelőzte a pápai jelképet. Ezeket mindig abban a sorrendben azonosították, ahogyan a prófétai történelembe beléptek. Dániel és a Jelenések könyve soha nem tér el attól a történelmi sorrendtől, hogy a pogányság megelőzi a pápaságot, és amikor a Jelenések könyve bevezeti a hamis próféta pusztító harmadik hatalmát, ez a sorrend mindig fennmarad.

Without Paul’s instruction that the literal things of prophecy transitioned to the spiritual in the time period of the cross, a dilemma is produced with Christ’s prediction of the destruction of Jerusalem found in all the gospels except John. The two symbols of the papacy connected with “the daily” in the book of Daniel are the abomination of desolation and the transgression of desolation. Those two symbols represent the mark of the beast (the abomination) and the image of the beast (the transgression).

Pálnak ama útmutatása nélkül, hogy a prófécia szerinti szó szerinti dolgok a kereszt időszakában átmentek a szellemibe, nehézség támad Krisztusnak Jeruzsálem pusztulására vonatkozó jövendölésével kapcsolatban, amely János kivételével valamennyi evangéliumban megtalálható. A pápaság két jelképe, amely Dániel könyvében „a mindennapival” kapcsolódik össze, a pusztító utálatosság és a pusztító törvényszegés. E két jelkép a fenevad bélyegét (az utálatosságot) és a fenevad képét (a törvényszegést) jelképezi.

The transgression that allows the papacy to murder those it deems as heretics is the combination of church and state, with the church in control of the relationship. Thus, Daniel represents the combination of church and state which is the image of the papal beast, as the transgression of desolation. The Bible identifies idolatry as an abomination, and all the idolatry of the papal power is represented with its idol sabbath, which John calls the mark of the beast, and Daniel calls the abomination that maketh desolate.

Az a törvényszegés, amely lehetővé teszi a pápaság számára, hogy megölje azokat, akiket eretnekeknek ítél, az egyház és az állam összekapcsolása, amely kapcsolatban az egyház gyakorolja az uralmat. Így Dániel az egyház és az állam ama egyesülését, amely a pápai fenevad képmása, a pusztító törvényszegésként ábrázolja. A Biblia a bálványimádást utálatosságként azonosítja, és a pápai hatalom minden bálványimádása bálvány-szombatjában jut kifejezésre, amelyet János a fenevad bélyegének nevez, Dániel pedig a pusztító utálatosságnak.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. And it waxed great, even to the host of heaven; and it cast down some of the host and of the stars to the ground, and stamped upon them. Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Daniel 8:9–12.

> És egyikükből előjött egy kis szarv, amely igen naggyá növekedett dél felé, kelet felé és a kívánatos föld felé. És naggyá lett egészen az ég seregéig; és a seregnek és a csillagoknak egy részét a földre vetette, és azokat megtapodta. Sőt, felfuvalkodott egészen a sereg Fejedelméig, és általa elvétetett a mindennapi áldozat, és szentélyének helye leromboltatott. És sereg adatott neki a mindennapi áldozat ellen a törvényszegés miatt, és a földre vetette az igazságot; és cselekedett, és sikerrel járt. Dániel 8:9–12.

We will address these verses in greater detail in another article, but in verse eleven, the power that magnified itself against Christ was pagan Rome, when they attempted to kill him at his birth and then finally did so at the cross. The verse states that “by him” (pagan Rome), “the daily was taken away.” The Hebrew word translated as “taken away” is “rum,” and it means “to lift up and exalt”. Pagan Rome would lift up and exalt the religion of paganism, and they did that very thing in history. This is why they are called “pagan” Rome.

Ezekkel az igékkel egy másik cikkben részletesebben foglalkozunk majd, de a tizenegyedik versben az a hatalom, amely felnagyította magát Krisztus ellen, a pogány Róma volt, amikor születésekor megkísérelték megölni őt, majd végül a kereszten ezt meg is tették. A vers azt mondja, hogy „általa” (a pogány Róma által) „a mindennapi elvétetett”. Az „elvétetett”-nek fordított héber szó a „rum”, és jelentése: „felemelni és felmagasztalni”. A pogány Róma felemelte és felmagasztalta a pogányság vallását, és éppen ezt tette a történelemben. Ezért nevezik őket „pogány” Rómának.

The next verse identifies that papal Rome, was given a “host” (military power), that was against, or was to overcome “the daily” (paganism). This also is a fact of history, for military strength was employed by the papacy (though she never has her own army), to overcome the restraint placed upon her rise to power. That power came from pagan Rome. The military power that she employed was given unto her through “transgression,” for the transgression that allowed her to control the armies of the kings that placed her on the throne in the year 538, was the transgression of the combination of church and state. First pagan Rome is addressed in verse eleven, informing the student that pagan Rome would stand up against Christ, and that it would exalt the religion of paganism.

A következő vers azt jelzi, hogy a pápai Róma egy „sereget” (katonai hatalmat) kapott, amely „a mindennapi” (pogányság) ellen irányult, illetve annak legyőzésére szolgált. Ez is történelmi tény, mert a pápaság katonai erőt alkalmazott (jóllehet sohasem volt saját hadserege), hogy legyőzze azt a korlátozó erőt, amely hatalomra emelkedésének útjában állt. Ez a hatalom a pogány Rómától származott. Az általa igénybe vett katonai hatalom „a törvényszegés által” adatott neki, mert az a törvényszegés, amely lehetővé tette számára, hogy uralma alá vonja azoknak a királyoknak a seregeit, akik Kr. u. 538-ban trónra emelték, az egyház és az állam összekapcsolásának törvényszegése volt. Először a pogány Róma kerül megszólításra a tizenegyedik versben, tudatva a tanulmányozóval, hogy a pogány Róma Krisztus ellen támad majd, és hogy felmagasztalja a pogányság vallását.

The next verse describes the transgression of the combination of church and state that allowed the papacy to overcome and remove the restraint that pagan Rome had exercised against her. History upholds the application of both those verses. “The daily” represents either pagan Rome, the power that stood against Christ, or the religion of paganism that was exalted by pagan Rome. The symbol of “the daily” is then followed by the papacy, as it identifies the transgression of church and state that is what empowers the papacy with an army to do its dirty work. Daniel’s third use of “the daily,” is the question that produces the answer, that is the central pillar of Adventism.

A következő vers az egyház és az állam összefonódásának törvényszegését írja le, amely lehetővé tette a pápaság számára, hogy legyőzze és eltávolítsa azt a visszatartó erőt, amelyet a pogány Róma gyakorolt vele szemben. A történelem alátámasztja mindkét vers alkalmazását. „A mindennapi” vagy a pogány Rómát jelképezi, azt a hatalmat, amely Krisztussal szemben állt, vagy a pogányság vallását, amelyet a pogány Róma magasztalt fel. „A mindennapi” jelképe után pedig a pápaság következik, mivel az azonosítja az egyház és az állam törvényszegő összefonódását, amely éppen az, ami sereggel ruházza fel a pápaságot, hogy elvégezze piszkos munkáját. Dániel „a mindennapi” kifejezésének harmadik használata az a kérdés, amely előhívja a választ, amely az adventizmus központi pillére.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Azután hallottam, hogy egy szent szólt, és egy másik szent ezt mondta annak a bizonyos szentnek, aki szólt: Meddig tart a látomás a mindennapi áldozat felől és a pusztító vétekről, hogy mind a szenthely, mind a sereg eltapostassék? Dániel 8:13.

In this verse, the question is asked of how long shall the vision be, thus asking for an answer that represents duration, and not a point in time. The question is not on what date will the vision be fulfilled, but what is the duration of the vision. The verse does not ask “When?”, it asks, “How long?” The vision is about the desolating powers of paganism, represented as “the daily,” and papalism as represented by the transgression of the papacy that is accomplished when she commits fornication with the kings of the earth. Those two desolating powers of paganism followed by papalism were to trample down the sanctuary and the host for a period of “seven times.”

Ebben a versben az a kérdés hangzik el, hogy meddig tart a látomás; tehát olyan választ kér, amely időtartamot jelöl, nem pedig egy meghatározott időpontot. A kérdés nem arra irányul, hogy mely napon teljesedik be a látomás, hanem arra, hogy mi a látomás időtartama. A vers nem azt kérdezi: „Mikor?”, hanem ezt kérdezi: „Meddig?” A látomás a pusztító hatalmakról szól: a pogányságról, amelyet „a mindennapi” jelképez, és a pápaságról, amint azt a pápaság törvényszegése jelképezi, amely akkor teljesedik be, amikor paráznaságot követ el a föld királyaival. Ennek a két pusztító hatalomnak, a pogányságnak, amelyet a pápaság követett, „hét idő” tartamán át kellett eltipornia a szentélyt és a sereget.

It is important to recognize that the trampling down of the literal sanctuary which began in the time of Babylon, and continued through to the destruction of Jerusalem by pagan Rome in 70 AD, was done by pagan powers from the beginning of the history to the end. Thus, it was literal paganism in the plural that trampled down the literal sanctuary and literal host (God’s people). But it was spiritual Rome that trampled down spiritual Jerusalem and spiritual Israel.

Fontos felismerni, hogy a szó szerinti szentély megtiprását, amely Babilon idejében kezdődött, és egészen Jeruzsálemnek a pogány Róma által Kr. u. 70-ben történt pusztulásáig tartott, a történelem kezdetétől a végéig pogány hatalmak vitték véghez. Így tehát a többes számban értett szó szerinti pogányság taposta el a szó szerinti szentélyt és a szó szerinti sereget (Isten népét). Ám a lelki Róma taposta el a lelki Jeruzsálemet és a lelki Izráelt.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 11:2, 3.

> De a templomon kívüli udvart hagyd ki, és ne mérd meg; mert az a pogányoknak adatott: és a szent várost tapodni fogják negyvenkét hónapig. És hatalmat adok az én két tanúmnak, és prófétálni fognak ezerkétszázhatvan napig, zsákruhába öltözve. Jelenések 11:2, 3.

John the Baptist was a connecting link prophet that identified the change of dispensation from the earthly sanctuary to the heavenly, without knowing the fullness of his work. Paul was a connecting link prophet that identified the change of dispensation from literal Israel (the host) to spiritual Israel. The Jerusalem that was trampled down for forty-two months was spiritual Jerusalem.

Keresztelő János egy összekötő láncszemként szolgáló próféta volt, aki az üdvrend változását a földi szentélyről a mennyeire azonosította, anélkül hogy munkájának teljességét ismerte volna. Pál egy összekötő láncszemként szolgáló próféta volt, aki az üdvrend változását a szó szerinti Izraelről (a seregről) a lelki Izraelre azonosította. A Jeruzsálem, amelyet negyvenkét hónapon át tapostak, a lelki Jeruzsálem volt.

> “The periods here mentioned—forty and two months,” and ‘a thousand two hundred and threescore days’—are the same, alike representing the time in which the church of Christ was to suffer oppression from Rome. The 1260 years of papal supremacy began in A.D. 538, and would therefore terminate in 1798. At that time a French army entered Rome and made the pope a prisoner, and he died in exile. Though a new pope was soon afterward elected, the papal hierarchy has never since been able to wield the power which it before possessed.” The Great Controversy, 266.

> „Az itt említett időszakok — „negyvenkét hónap”, valamint „ezerkétszázhatvan nap” — ugyanazt jelentik, egyaránt azt az időt jelképezve, amely alatt Krisztus egyházának Róma részéről elnyomást kellett elszenvednie. A pápai fennhatóság 1260 éve Kr. u. 538-ban kezdődött, és ennélfogva 1798-ban ért véget. Abban az időben egy francia hadsereg bevonult Rómába, foglyul ejtette a pápát, és ő száműzetésben halt meg. Noha nem sokkal ezután új pápát választottak, a pápai hierarchia azóta sem volt többé képes gyakorolni azt a hatalmat, amellyel korábban rendelkezett.” A nagy küzdelem, 266.

Paul identified that at the transition which took place in the history of the cross, spiritual Jerusalem which “is above,” became the city which God chose to place his name, and literal Jerusalem ceased to be the Jerusalem of Bible prophecy.

Pál rámutatott, hogy annál az átmenetnél, amely a kereszt történetében ment végbe, a szellemi Jeruzsálem, amely „odafent van”, lett az a város, amelyet Isten arra választott, hogy oda helyezze nevét, a szó szerinti Jeruzsálem pedig megszűnt a bibliai prófécia Jeruzsáleme lenni.

> For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. Galatians 4:25, 26.

> Mert ez az Ágár a Sínai-hegy Arábiában, és megfelel a mostani Jeruzsálemnek, amely szolgaságban van az ő gyermekeivel együtt. De a magasságban levő Jeruzsálem szabad, és ez mindnyájunk anyja. Galátzia 4:25, 26.

This truth is essential to understand correctly, and the false application of literal Jerusalem as the symbol of Bible prophecy is part of the deception created by the Jesuits to undermine the truth that the pope of Rome is the antichrist. That false teaching produces a belief within apostate Protestantism that allows them to incorrectly look to the modern Jewish nation of Israel as a symbol of prophecy. Literal Jerusalem ceased to be God’s Jerusalem in the time of the cross.

E helyes megértéséhez e igazság alapvetően fontos, és a szó szerinti Jeruzsálemnek mint a bibliai prófécia jelképének téves alkalmazása része annak a jezsuiták által létrehozott megtévesztésnek, amely arra irányul, hogy aláássa azt az igazságot, miszerint Róma pápája az antikrisztus. Ez a hamis tanítás a hitehagyott protestantizmuson belül olyan meggyőződést hoz létre, amely lehetővé teszi számukra, hogy tévesen a modern zsidó Izráel nemzetére tekintsenek mint a prófécia jelképére. A szó szerinti Jeruzsálem a kereszt idején megszűnt Isten Jeruzsáleme lenni.

> “The city of Jerusalem is no longer a sacred place. The curse of God is upon it because of the rejection and crucifixion of Christ. A dark blot of guilt rests upon it, and never again will it be a sacred place until it has been cleansed by the purifying fires of heaven. At the time when this sin-cursed earth is purified from every stain of sin, Christ will again stand upon the Mount of Olives. As His feet rest upon it, it will part asunder, and become a great plain, prepared for the city of God.” Review and Herald, July 30, 1901.

> „Jeruzsálem városa többé nem szent hely. Isten átka van rajta Krisztus elvetése és keresztre feszítése miatt. A bűnösség sötét foltja nyugszik rajta, és soha többé nem lesz szent hely, míg meg nem tisztul a menny tisztító tüzében. Abban az időben, amikor ez a bűnnel megátkozott föld minden bűnfolttól megtisztul, Krisztus ismét az Olajfák hegyére áll. Amikor lábai megnyugszanak rajta, az kettéválik, és nagy síksággá lesz, elkészítve az Isten városa számára.” Review and Herald, 1901. július 30.

The relevance of the distinction between literal Jerusalem and spiritual Jerusalem will be addressed as we consider Christ’s prophecy of the end of the world. The fourth time Daniel identifies “the daily,” is in chapter eleven.

A szó szerinti Jeruzsálem és a lelki Jeruzsálem közötti megkülönböztetés jelentősége akkor kerül majd tárgyalásra, amikor Krisztusnak a világ végére vonatkozó próféciáját vizsgáljuk. Dániel negyedszer a tizenegyedik fejezetben azonosítja „a mindennapit”.

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:31.

> És seregek állnak majd az ő részén, és megfertőztetik az erősség szentélyét, és megszüntetik a mindennapi áldozatot, és felállítják a pusztító utálatosságot. Dániel 11:31.

This verse is identifying the work of pagan Rome in placing the papacy on the throne of the earth in the year 538. The “arms” represent the military strength of pagan Rome that stood up for the papacy beginning with Clovis, king of the Franks in the year 496. Different European kings worked for the placement of the papacy following Clovis, but the verse is identifying four things the European kings (arms) did for the papacy, once they transgressed by forming a church and state alliance with the whore of Tyre.

Ez az igevers a pogány Róma azon cselekedetét azonosítja, amellyel Kr. u. 538-ban a pápaságot a föld trónjára ültette. A „karok” a pogány Róma katonai erejét jelképezik, amely a pápaság mellé állt, kezdve Klodviggal, a frankok királyával, Kr. u. 496-ban. Klodvig után különböző európai királyok munkálkodtak a pápaság felemelésén, de az igevers négy dolgot azonosít, amelyet az európai királyok („karok”) a pápaságért tettek, miután áthágták a határt azáltal, hogy egyház és állam szövetségét kötötték Tírusz paráznájával.

Once they stood up for the papacy, they “polluted” or destroyed the city of Rome, which was the symbol of strength of both pagan and papal Rome. The pollution of the verse was carried out repeatedly through the years, as the city of Rome was brought under continuous military attacks. Those European kings (the arms), would also “take away the daily.” The Hebrew word translated as “take away” in this verse is not “rum,” as it was in chapter eight. In this verse, the word translated as “take away,” is “sur,” and it means to remove. The arms of the European kings would remove the pagan resistance to the rise of the papacy in the year 508. Then in the year 538, those arms would place the papacy on the throne of the earth. Then at the Counsel of Orleans, in that very year, the papacy implemented a Sunday law.

Miután a pápaság mellé álltak, „megszentségtelenítették”, illetve lerombolták Róma városát, amely a pogány és a pápai Róma erejének egyaránt jelképe volt. A versben említett megszentségtelenítés az évek során ismételten végbement, mivel Róma városa folyamatos katonai támadások alá került. Azok az európai királyok (a fegyverkarok) a „napit” is „eltávolítják”. Az ebben a versben „eltávolítják”-ként fordított héber szó nem a „rum”, mint a nyolcadik fejezetben volt. Ebben a versben az „eltávolítják”-ként fordított szó a „sur”, és jelentése: eltávolítani. Az európai királyok fegyverkarjai eltávolították a pogány ellenállást a pápaság felemelkedésével szemben 508-ban. Majd 538-ban ezek a fegyverkarok a pápaságot a föld trónjára ültették. Aztán ugyanabban az évben, az Orléans-i Zsinaton, a pápaság bevezette a vasárnaptörvényt.

Sunday as a day of worship is what Sister White calls the “idol” sabbath, and idolatry is the perfect biblical definition of the word “abomination”. In the year 538, the arms of pagan Rome placed the abomination that maketh desolate.

A vasárnap mint istentiszteleti nap az, amit White testvérnő a „bálvány” szombatnak nevez, és a bálványimádás a „utálatosság” szó tökéletes bibliai meghatározása. Kr. u. 538-ban a pogány Róma karjai felállították a pusztító utálatosságot.

> “All who will exalt and worship the idol Sabbath, a day that God has not blessed, help the devil and his angels with all the power of their God-given ability, which they have perverted to a wrong use. Inspired by another spirit, which blinds their discernment, they cannot see that the exaltation of Sunday is entirely the institution of the Catholic Church.” Selected Messages, book 3, 423.

> „Mindazok, akik felmagasztalják és imádják a bálvány-szombatot, egy olyan napot, amelyet Isten nem áldott meg, Istentől kapott képességeik minden erejével az ördögöt és angyalait segítik, s ezeket a képességeket helytelen célra fordították. Egy másik lélektől ihletve, amely elvakítja ítélőképességüket, nem képesek belátni, hogy a vasárnap felmagasztalása teljes egészében a katolikus egyház intézménye.” Selected Messages, 3. könyv, 423.

Prophecy and history uphold the application we have just identified for verse thirty-one. When we say prophecy upholds this application, we are referring to the fact that there are other prophecies which address these same facts, without bringing them into the discussion at this time. The fifth and final time Daniel uses “the daily,” is found in chapter twelve.

A prófécia és a történelem alátámasztja azt az alkalmazást, amelyet az imént azonosítottunk a harmincegyedik versre vonatkozóan. Amikor azt mondjuk, hogy a prófécia alátámasztja ezt az alkalmazást, arra a tényre utalunk, hogy vannak más próféciák is, amelyek ugyanezekkel a tényekkel foglalkoznak, anélkül hogy ezeket jelenleg bevonnánk a tárgyalásba. Az ötödik és egyben utolsó alkalom, amikor Dániel használja „a mindennapi” kifejezést, a tizenkettedik fejezetben található.

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days. Daniel 12:11, 12.

> És attól az időtől fogva, hogy megszüntetik a mindennapi áldozatot, és felállítják a pusztító utálatosságot, ezerkétszázkilencven nap lesz. Boldog, aki várja és megéri az ezerháromszázharmincöt napot. Dániel 12:11, 12.

Prophecy and history uphold that in the year 508, the resistance to the rise of the papacy essentially ended, when the last of three geographical obstacles (the Goths), were plucked up as Daniel chapter seven identifies.

A prófécia és a történelem tanúsága szerint az 508. évben a pápaság felemelkedésével szembeni ellenállás lényegében véget ért, amikor — amint azt Dániel hetedik fejezete megjelöli — a három földrajzi akadály közül az utolsót (a gótokat) is kitépték.

> I considered the horns, and, behold, there came up among them another little horn, before whom there were three of the first horns plucked up by the roots: and, behold, in this horn were eyes like the eyes of man, and a mouth speaking great things. Daniel 7:8.

> Figyeltem a szarvakat, és íme, másik kis szarv nőtt ki közöttük, amely előtt az első szarvak közül hármat tövestől kitéptek; és íme, ennek a szarvnak olyan szemei voltak, mint az ember szemei, és nagy dolgokat szóló szája. Dániel 7:8.

The three horns being removed are illustrated on the two sacred tables, and when the third of those three geographical obstacles was driven out of the city of Rome, in the year 508, the resistance against the rise of the papal power was taken away. The setting up referenced in verse eleven, represents the thirty years between 508 and 538. It identifies thirty years where the preparation of establishing the man of sin in the temple of God was accomplished.

A három szarv eltávolítását a két szent tábla szemlélteti, és amikor e három földrajzi akadály közül a harmadikat Kr. u. 508-ban kiűzték Róma városából, a pápai hatalom felemelkedésével szembeni ellenállás megszűnt. A tizenegyedik versben említett felállíttatás az 508 és 538 közötti harminc esztendőt jelképezi. Ez azt a harminc évet azonosítja, amely alatt végbement a bűn emberének Isten templomában való felállítására irányuló előkészület.

The word translated as “taken away” is also “sur,” which means to remove, and in 508, the resistance against the rise of the papacy was removed (taken away). From that date, twelve hundred and ninety years takes you to 1798, and the deadly wound of the papacy. Thirteen hundred and thirty-five days takes you to the first disappointment, and the beginning of the tarrying time at the very end of the year 1843. The verse promises a blessing to those who “cometh” to 1843. The word “cometh” means to touch. The first day of 1844, marks the first disappointment, but the last day of 1843, touches the first moment of 1844. The last day of a year touches the first day of the following year. The blessing associated with that date is upheld by history and prophecy.

Az „elvétetik”-nek fordított szó egyúttal a „sur” is, amelynek jelentése: eltávolítani; és 508-ban a pápaság felemelkedésével szembeni ellenállás eltávolíttatott (elvétetett). Ettől az időponttól számítva az ezerkétszázkilencven év 1798-hoz és a pápaság halálos sebéhez vezet. Az ezerháromszázharmincöt nap az első csalódáshoz és a várakozás idejének kezdetéhez vezet, közvetlenül 1843 esztendejének végén. Az igevers áldást ígér azoknak, akik „eljutnak” 1843-hoz. Az „eljut” szó jelentése: érinteni. 1844 első napja jelöli az első csalódást, de 1843 utolsó napja érinti 1844 első pillanatát. Egy év utolsó napja érinti a következő év első napját. Az ehhez az időponthoz kapcsolódó áldást a történelem és a prófécia fenntartja.

We will continue our consideration of the significance of “the daily” as a foundational truth in the next article.

A következő cikkben tovább folytatjuk „a mindennapi” mint alapvető igazság jelentőségének vizsgálatát.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> „Az 1840–1844 között adott valamennyi üzenetet most erőteljessé kell tenni, mert sokan elvesztették tájékozódásukat. Az üzeneteknek el kell jutniuk minden gyülekezethez.״

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> „Krisztus ezt mondta: »Boldogok a ti szemeitek, mert látnak; és a ti füleitek, mert hallanak. Mert bizony mondom nektek, hogy sok próféta és igaz ember kívánta látni azokat, amiket ti láttok, és nem látták; és hallani azokat, amiket ti hallotok, és nem hallották« [Máté 13:16, 17]. Boldogok azok a szemek, amelyek látták azokat a dolgokat, amelyeket 1843-ban és 1844-ben láttak.”

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> „Az üzenet adatott. És nem szabad késedelemnek lennie az üzenet megismétlésében, mert az idők jelei teljesednek; a befejező munkát el kell végezni. Rövid idő alatt nagy munka fog végbemenni. Isten rendelése szerint hamarosan olyan üzenet adatik, amely hangos kiáltássá duzzad. Akkor Dániel megáll a maga osztályrészében, hogy bizonyságot tegyen.” Manuscript Releases, 21. kötet, 437.

Back to Articles