Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Nineteen

A Negyvenedik Vers Rejtett Története – Tizenkilencedik Szám

The Second Woe - Part Six

A második jaj — Hatodik rész

Author

Jeff Pippenger

Published

July 20, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

The books of Daniel and Revelation complement each other, meaning together they are perfected.

Dániel és a Jelenések könyve kiegészítik egymást, vagyis együtt válnak teljessé.

> “In the Revelation all the books of the Bible meet and end. Here is the complement of the book of Daniel.” Acts of the Apostles, 585.

> „A Jelenések könyvében a Biblia minden könyve találkozik és végződik. Itt található Dániel könyvének kiegészítése.” Az apostolok cselekedetei, 585.

The kingdoms of Bible prophecy are to be the student of prophecy’s focus, for it is there that the external history of the latter days is primarily set forth.

A bibliai prófécia birodalmain kell a prófécia tanulmányozójának figyelmét összpontosítania, mert elsősorban ott tárul fel az utolsó napok külső történelme.

> “Far better is it to learn, in the light of God’s word, the causes that govern the rise and fall of kingdoms. Let the youth study these records, and see how the true prosperity of nations has been bound up with an acceptance of the divine principles. Let him study the history of the great reformatory movements, and see how often these principles, though despised and hated, their advocates brought to the dungeon and the scaffold, have through these very sacrifices triumphed.” Education, 238.

> „Sokkal jobb Isten Igéjének világosságában megtanulni azokat az okokat, amelyek a királyságok felemelkedését és bukását irányítják. A fiatalság tanulmányozza e feljegyzéseket, és lássa meg, miként fonódott össze a nemzetek valódi jóléte az isteni elvek elfogadásával. Tanulmányozza a nagy reformmozgalmak történetét, és lássa meg, hogy ezek az elvek, noha megvetették és gyűlölték őket, képviselőiket pedig tömlöcbe és vérpadra juttatták, éppen ezen áldozatok által milyen gyakran diadalmaskodtak.” Education, 238.

Sacred histories, whether it is the “great reformatory movements,” or the “rise and fall of kingdoms;” sacred histories are a life-or-death proposition in God’s Word. Paul recorded in 2 Thessalonians chapter two that those that do not love the truth, and who thereafter receive strong delusion; do so because they chose to reject the message Paul identified in the passage. The passage identifies the relationship of pagan Rome with papal Rome, which is also the relationship of Pergamos and Thyatira and is also the relationship of iron and clay, as well as, the relationship of the dragon with the beast. The rise of papal Rome represented by Thyatira and the fall of pagan Rome as represented by Pergamos is a truth that those who receive strong delusion hate.

A szent történelmek, legyen szó akár a „nagy reformmozgalmakról”, akár a „királyságok felemelkedéséről és bukásáról”, Isten Igéjében élet-halál kérdését jelentik. Pál a 2 Thesszalonika második fejezetében feljegyezte, hogy azok, akik nem szeretik az igazságot, és akik ezután erős tévelygést kapnak, azért jutnak erre, mert úgy döntöttek, hogy elutasítják azt az üzenetet, amelyet Pál az adott szakaszban azonosított. A szakasz azonosítja a pogány Róma és a pápai Róma közötti kapcsolatot, amely egyben Pergamos és Thiatira kapcsolata is, és ugyanígy a vas és az agyag kapcsolata, valamint a sárkány és a fenevad kapcsolata is. A pápai Róma felemelkedése, amelyet Thiatira jelképez, és a pogány Róma bukása, amelyet Pergamos jelképez, olyan igazság, amelyet azok, akik erős tévelygést kapnak, gyűlölnek.

In the Millerite history the argument between the Millerites and the Protestants that made its way onto the 1843 pioneer chart was over what historical power was represented as the “robbers of thy people” in verse fourteen of Daniel eleven. Were the robbers the rising of pagan Rome as the Millerites contended, or was it the fall of the Seleucids as the Protestants claimed?

A millerita történelemben a milleriták és a protestánsok közötti vita, amely felkerült az 1843-as úttörő táblázatra, arról szólt, hogy Dániel tizenegyedik fejezete tizennegyedik versében mely történelmi hatalom jelenik meg mint „a te néped rablói”. Vajon a rablók a pogány Róma felemelkedését jelentették, amint a milleriták állították, vagy a Szeleukidák bukását, amint a protestánsok vélték?

> “Every nation that has come upon the stage of action has been permitted to occupy its place on the earth, that it might be seen whether it would fulfill the purpose of ‘the Watcher and the Holy One.’ Prophecy has traced the rise and fall of the world’s great empires—Babylon, Medo-Persia, Greece, and Rome. With each of these, as with nations of less power, history repeated itself. Each had its period of test, each failed, its glory faded, its power departed, and its place was occupied by another....

> „Minden nemzet, amely fellépett a cselekvés színpadára, megengedtetett, hogy elfoglalja helyét a földön, hogy meglátsszék, vajon betölti-e „az Őrálló és a Szent” szándékát. A prófécia nyomon követte a világ nagy birodalmainak felemelkedését és bukását — Babilonét, Médó-Perzsiáét, Görögországét és Rómáét. Mindegyikkel, miként a kisebb hatalmú nemzetekkel is, a történelem megismételte önmagát. Mindegyiknek megvolt a próbaideje, mindegyik elbukott, dicsősége elhalványult, hatalma eltávozott, és helyét más foglalta el....”

> “From the rise and fall of nations as made plain in the pages of Holy Writ, they need to learn how worthless is mere outward and worldly glory. Babylon, with all its power and its magnificence, the like of which our world has never since beheld,—power and magnificence which to the people of that day seemed so stable and enduring,—how completely has it passed away! As ‘the flower of the grass’ it has perished. So perishes all that has not God for its foundation. Only that which is bound up with His purpose and expresses His character can endure. His principles are the only steadfast things our world knows.” Education, 177, 184.

> „A nemzetek felemelkedéséből és bukásából, amint az a Szentírás lapjain világosan feltárul, meg kell tanulniuk, milyen értéktelen a pusztán külső és világi dicsőség. Babilon, minden hatalmával és pompájával együtt, amelyhez hasonlót világunk azóta sem látott, — olyan hatalom és pompa, amely az akkori emberek szemében oly szilárdnak és maradandónak tűnt, — milyen teljesen elmúlt! Mint „a fű virága”, elveszett. Így vész el mindaz, aminek nem Isten az alapja. Egyedül az maradhat meg, ami az Ő szándékához kapcsolódik, és az Ő jellemét fejezi ki. Az Ő elvei az egyedül szilárd dolgok, amelyeket világunk ismer.” Education, 177, 184.

Biblical history is the vision that Solomon said to lack, is to perish. The Millerites recognized and proclaimed the one hundred and fifty years represented as “five months” in Revelation chapter nine, verses five and ten, but they did not dredge deeply into the history represented in chapter nine of Revelation. They correctly identified verse ten’s five months, but evidently thought that because verses five and ten both contain the expression “five months,” that it simply represented an emphasis upon the prophecy of torment represented in both verses. It is now easily demonstrated that when verse five represents “five months” it represents one hundred and fifty years that began at the death of Mohammed in 632, and ended in 782 with the humiliation of Empress Irene of the Byzantine, or eastern Roman empire.

A bibliai történelem az a látás, amelyről Salamon azt mondta, hogy ha hiányzik, elveszünk. A milleriták felismerték és hirdették azt a százötven évet, amelyet a Jelenések könyve kilencedik fejezetének ötödik és tizedik verse „öt hónapként” ábrázol, de nem hatoltak mélyen bele a Jelenések kilencedik fejezetében ábrázolt történelembe. Helyesen azonosították a tizedik vers öt hónapját, de nyilvánvalóan úgy vélték, hogy mivel az ötödik és a tizedik vers egyaránt tartalmazza az „öt hónap” kifejezést, az egyszerűen a mindkét versben megjelenített gyötrelem próféciájának hangsúlyozását jelenti. Ma már könnyen bizonyítható, hogy amikor az ötödik vers az „öt hónapot” említi, az százötven évet jelképez, amely Mohamed 632-ben bekövetkezett halálával kezdődött, és 782-ben ért véget a Bizánci, vagyis a kelet-római birodalom császárnője, Iréne megaláztatásával.

The pioneers were correct in their application of verse ten as the battle of Nicomedia on July 27, 1299 as the starting of one hundred and fifty years that concluded with the humiliation of the last Constantine to reign in Constantinople on July 27, 1449. Line upon line a period of one hundred and fifty years identifies worldwide Islam, as represented by both the first woe of Islam of Arabia and the second woe of Islam of Turkey. The Islam that humiliated both emperor and the empress together identifies worldwide Islam conquering a kingdom that consists of a woman, represented by Irene and a man represented by Constantine the last.

Az úttörők helyesen alkalmazták a tizedik verset a 1299. július 27-én vívott nikomédiai csatára mint a százötven év kezdetére, amely 1449. július 27-én zárult le az utolsó, Konstantinápolyban uralkodó Konstantin megaláztatásával. Sort sorra halmozva egy százötven éves időszak azonosítja a világméretű iszlámot, amint azt az iszlám első jajában, Arábia iszlámjában, valamint az iszlám második jajában, Törökország iszlámjában egyaránt látjuk. Az az iszlám, amely együtt alázta meg a császárt és a császárnét is, a világméretű iszlámot azonosítja, amint meghódít egy királyságot, amely egy asszonyból áll, akit Iréné képvisel, és egy férfiból, akit az utolsó Konstantin képvisel.

In the one hundred and fifty years that ends with the humiliation of Irene, Islam of Arabia takes control of the area or territory of Byzantine, leaving Irene in such a humiliated position that she was forced to pay tribute for three years, among other exactions. When the humiliation of Constantine the last took place, it marked the beginning of a four-year period that ends with a siege and the overthrow of the capital of eastern Rome. In both cases it was Islam, Arabian Islam for Irene and Turkish Islam for Constantine the last. In the latter days worldwide Islam as represented by the two witnesses of Arabian and Turkish Islam set forth in the first and second woes; will first take the territory, and then the capital. The latter-day political entity represented by eastern Rome’s Constantine is symbolically married to the latter-day religious entity represented by eastern Rome’s Irene. I use the term political and religious entity to address that the symbol of the image of the beast occurs first in the United States and then in the world. The image of the beast is the symbolic marriage of Constantine and Irene, who are both humiliated by losing their territory and capital to Islam.

Az Irene megaláztatásával végződő százötven év során Arábia iszlámja megszerzi Bizánc területének, illetve fennhatósági övezetének irányítását, Irenét pedig oly megalázott helyzetben hagyja, hogy kénytelen volt három éven át adót fizetni, egyéb sarcok mellett. Amikor az utolsó Konstantin megaláztatása bekövetkezett, az egy négyéves időszak kezdetét jelezte, amely ostrommal és Kelet-Róma fővárosának megdöntésével ér véget. Mindkét esetben az iszlámról volt szó: Irene esetében az arab iszlámról, az utolsó Konstantin esetében pedig a török iszlámról. Az utolsó napokban a világszintű iszlám, amint azt az arab és a török iszlám két tanúja képviseli, melyek az első és a második jajban kerülnek bemutatásra, először a területet, majd a fővárost fogja elfoglalni. A Kelet-Róma Konstantinja által jelképezett végidőbeli politikai entitás jelképes házasságban áll a Kelet-Róma Ireneje által jelképezett végidőbeli vallási entitással. A politikai és vallási entitás kifejezést azért használom, hogy érzékeltessem: a fenevad képének jelképe először az Egyesült Államokban, majd a világban jelenik meg. A fenevad képe Konstantin és Irene jelképes házassága, akik mindketten megaláztatást szenvednek el azáltal, hogy elveszítik területüket és fővárosukat.

Their marriage is identified by aligning the two histories, and it was typified by the marriage between Constantia and Licinius in 313 when the Edict of Milan was put in place, and the symbolic church of Smyrna ended and the symbolic church of Pergamos began. Those who Paul identifies as receiving strong delusion refuse to see Paul’s warning message that includes a falling away, before the man of sin is revealed. The falling away takes place in the history of Pergamos, and the man of sin was revealed in 538, when the church of Thyatira began.

Az ő házasságuk a két történelemvonal egybeállítása által azonosítható, és ezt előképezte Constantia és Licinius házassága Kr. u. 313-ban, amikor a milánói ediktum életbe lépett, a jelképes Szmirna gyülekezeti korszak véget ért, és a jelképes Pergamon gyülekezeti korszak megkezdődött. Azok, akikről Pál azt mondja, hogy erős tévelygést kapnak, nem hajlandók meglátni Pál intő üzenetét, amely magában foglal egy elszakadást, mielőtt a bűn embere kijelentetnék. Az elszakadás Pergamon történelmi korszakában következik be, és a bűn embere 538-ban jelentetett ki, amikor a Thiatira gyülekezeti korszak megkezdődött.

> Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God. 2 Thessalonians 2:3, 4.

> Senki semmiféle módon meg ne tévesszen titeket: mert az a nap addig nem jön el, mígnem bekövetkezik előbb a szakadás, és megjelenik a bűn embere, a veszedelem fia; aki ellene veti magát, és fölébe emeli magát mindannak, amit Istennek neveznek, vagy amit imádnak; annyira, hogy mint Isten beül az Isten templomába, azt mutogatva magáról, hogy ő Isten. 2 Thessalonika 2:3, 4.

The history of eastern Rome provides two witnesses to the prophetic truth that is also represented in the symbolic relationship of eastern Rome with western Rome. In that relationship, western Rome is the church and eastern Rome is the state. Rome is a combination of church and state as represented as iron and clay in Daniel chapter two.

Kelet-Róma története két tanúbizonyságát adja annak a prófétai igazságnak, amely Kelet-Róma Nyugat-Rómához fűződő jelképes viszonyában is kifejezésre jut. Ebben a viszonyban Nyugat-Róma az egyház, Kelet-Róma pedig az állam. Róma az egyház és az állam egyesülése, amint azt Dániel könyvének második fejezetében a vas és az agyag jelképe ábrázolja.

A reason that it can be seen convincingly that in the latter days worldwide Islam comes against a power represented as a combination of church and state, taking its territory and capital is sustained by two other witnesses from the sacred history of Revelation nine. Osman conquered the territory of Nicomedia on July 27, 1299, and he then conquered the territory of Nicaea two years later in 1301. His son conquered the capital city of Nicaea in 1331, and the same son conquered the capital city of Nicomedia in a four-year siege that ended in 1337. The pioneers marked July 27, 1299 with Osman, but never looked at the next battle, the battle of Nicaea as the historical second step to establishing the Ottoman Empire. July 27, 1299 was the first step of several steps to reach the Sunday law. The first two steps of Turkish Islam identified the beginning of a prophecy that ended in 1449, then again in 1840, then again at 9/11 and then again on December 31, 2023.

Annak egyik oka, amiért meggyőzően látható, hogy az utolsó napokban a világméretű iszlám egy egyház és állam egyesüléseként ábrázolt hatalom ellen támad, elfoglalva annak területét és fővárosát, a Jelenések kilencedik fejezetének szent történelméből származó két másik tanúvallomás által nyer megerősítést. Oszmán 1299. július 27-én meghódította Nikomédia területét, majd két évvel később, 1301-ben meghódította Nicea területét is. Fia 1331-ben meghódította Nicea fővárosát, és ugyanaz a fiú egy négyéves ostrom során, amely 1337-ben ért véget, Nikomédia fővárosát is meghódította. Az úttörők 1299. július 27-ét Oszmánnal jelölték meg, de soha nem tekintettek a következő csatára, a niceai csatára úgy, mint az Oszmán Birodalom megalapításához vezető történelmi második lépésre. 1299. július 27. több lépés közül az első volt a vasárnaptörvény eléréséhez. A török iszlám első két lépése egy olyan prófécia kezdetét jelölte meg, amely 1449-ben ért véget, majd ismét 1840-ben, majd ismét 9/11-kor, és azután ismét 2023. december 31-én.

The first of those two steps marked not only the beginning of one hundred and fifty years, but also it marked the beginning of thirty-eight years. It began with Osman taking the territory of Nicomedia, and it ended thirty-eight years later when Osman’s son took the capital city of Nicomedia at the end of a four-year siege in 1337. The number thirty-eight represents “rising up,” and the initial step of Osman taking the territory marked the rising up of Turkish Islam. In that first step of thirty-eight years, a “four year” siege marks the conclusion. At the last step of the one hundred and fifty years, the humiliation is delivered and four years later in 1453, the capital of eastern Rome is taken.

E két lépés közül az első nemcsak a százötven év kezdetét jelölte, hanem egyúttal a harmincnyolc év kezdetét is. Az Oszmán által Nikomédia területének elfoglalásával kezdődött, és harmincnyolc évvel később ért véget, amikor Oszmán fia egy négyéves ostrom végén, 1337-ben elfoglalta Nikomédia fővárosát. A harmincnyolcas szám a „felkelést” jelképezi, és Oszmán területfoglalásának kezdeti lépése a török iszlám felemelkedését jelölte. Ebben az első, harmincnyolc éves lépésben egy „négyéves” ostrom jelöli a lezárást. A százötven év utolsó lépésénél a megaláztatás beteljesedik, és négy évvel később, 1453-ban Kelet-Róma fővárosát elfoglalják.

Whether it was the Ottoman Turks in 1453, or Osman’s son taking both Nicomedia in 1337 and Nicaea in 1331, in all three instances, each capital city had served at some point in history as the capital of eastern Rome. All three lines are identifying the conquering of eastern Rome. Each of those three lines identifies Islam conquering first the territory and thereafter the capital of eastern Rome. The name of all three capitals is the same as the name of the territory. Each of the three lines have distinct alpha and omega historical figures. While identifying a church state relationship with the humiliation by Islam of both emperor and empress, the prophetic humiliation ties their lines together with western Rome, that was also humiliated by Constantine the Great when he chose Constantinople over the city of Rome in 330. Western Rome’s final humiliation came in 476 with the final emperor, and continued to decline rapidly from there on.

Akár az oszmán törökökről volt szó 1453-ban, akár Oszmán fiáról, aki 1337-ben Nikomédiát és 1331-ben Nikaiát is elfoglalta, mindhárom esetben mindegyik főváros a történelem valamely szakaszában Kelet-Róma fővárosául szolgált. Mindhárom sor Kelet-Róma meghódítását azonosítja. E három sor mindegyike azt azonosítja, hogy az iszlám először Kelet-Róma területét, azt követően pedig a fővárosát hódítja meg. Mindhárom főváros neve azonos a terület nevével. A három sor mindegyikének megvannak a maga elkülönülő alfa- és ómega-történelmi alakjai. Miközben az egyház és állam közötti kapcsolatot azonosítja a császár és a császárné iszlám általi megalázásával, a prófétai megaláztatás e sorokat Nyugat-Rómához is hozzákapcsolja, amelyet Konstantin a Nagy szintén megalázott, amikor 330-ban Róma városa helyett Konstantinápolyt választotta. Nyugat-Róma végső megaláztatása 476-ban következett be az utolsó császárral, és attól fogva gyors hanyatlása tovább folytatódott.

Western Rome in relation to eastern Rome was the church, the east was the state. Humiliation at the beginning in 330, then humiliation in 476, and then in 782 and then again in 1449. A line of humiliation beginning with the division of a kingdom, followed in 476 by the humiliation of losing the emperor, and therefore empire, only to be followed by Islam bringing humiliation first to the territory of the east in 782 and then to the capital of the east in 1453.

Nyugat-Róma Kelet-Rómához viszonyítva az egyház volt; a kelet az állam. Megaláztatás kezdetben 330-ban, azután megaláztatás 476-ban, majd 782-ben, és ismét 1449-ben. A megaláztatás vonala, amely egy királyság megosztásával kezdődött, majd 476-ban azzal a megaláztatással folytatódott, hogy elveszítette a császárt, s ennélfogva a birodalmat is, amit csak tovább követett az iszlám, amely előbb 782-ben a kelet területére, majd 1453-ban a kelet fővárosára hozott megaláztatást.

Islam of Bible prophecy brings to light the line of both eastern and western Rome, and the light that Islam is producing today is in agreement with, but far beyond what the foundational light of Islam was for the Millerite pioneers. The testing time that began in 2024 with who is ‘the robbers of thy people who establish the vision’ was the alpha of the testing period, and now at the end of the testing period light from the subject of Islam of Revelation chapter nine adds witnesses of western and eastern Rome that were never evaluated until these current latter days.

A bibliai prófécia iszlámja napvilágra hozza mind a keleti, mind a nyugati Róma vonalát, és az a világosság, amelyet az iszlám ma feltár, összhangban áll ugyan azzal az alapvető világossággal, amelyet az iszlám jelentett a millerita úttörők számára, de messze túl is halad azon. Az a próbaidő, amely 2024-ben azzal kezdődött, hogy kik „a te néped erőszakos fiai, akik beteljesítik a látomást”, a próbaidőszak alfája volt; és most, a próbaidőszak végén, a Jelenések 9. fejezetének iszlám tárgyköréből származó világosság a nyugati és a keleti Róma olyan tanúbizonyságait adja hozzá, amelyeket ezekig a mostani végső napokig soha nem vizsgáltak meg.

The prophetic lines of Islam represented in chapters nine through eleven bring together the lines of history located in verses ten through sixteen of Daniel eleven by providing testimonies which connect with lines already under discussion in these articles. But within the prophetic illustration of the rise of Islam is the rise of both the movement of the Millerites and the movement of the one hundred and forty-four thousand. Two four-year periods placed firmly within and as part of the time prophecies of Revelation nine provide witness to the four years of 1840 unto 1844. In 1844 prophetic time is no longer, so the symbolic four-year period is defined by its prophetic characteristics, not time. The first four-year period identifies Islam conquering Nicomedia, the former eastern Roman capital in 1337, thirty-eight years after his father conquered the territory. The second four years identifies the humiliation of eastern Romes political and religious rulers in 1449, brought about by Islam and the third four years identifies a glorious manifestation of the power of God when the angel who lightened the earth with his glory descended on August 11, 1840.

Az iszlám prófétai vonalai, amint a kilencedik–tizenegyedik fejezetekben megjelennek, összekapcsolják a Dániel 11. fejezetének 10–16. verseiben található történelmi vonalakat azáltal, hogy olyan bizonyságtételeket tárnak elénk, amelyek kapcsolódnak az e cikkekben már tárgyalt vonalakhoz. Ám az iszlám felemelkedésének prófétai szemléltetésén belül benne foglaltatik mind a millerita mozgalom, mind a száznegyvennégyezer mozgalmának felemelkedése. A Jelenések 9 időpróféciáin belül, azok szerves részeként szilárdan elhelyezett két négyéves időszak tanúskodik az 1840-től 1844-ig terjedő négy évről. 1844-ben többé nincs prófétai idő, ezért a jelképes négyéves időszakot prófétai jellemzői határozzák meg, nem az idő. Az első négyéves időszak azt azonosítja, amikor az iszlám 1337-ben meghódította Nikomédiát, a korábbi kelet-római fővárost, harmincnyolc évvel azután, hogy apja meghódította a területet. A második négy év a keleti Róma politikai és vallási uralkodóinak 1449-ben bekövetkezett megaláztatását azonosítja, amelyet az iszlám idézett elő, a harmadik négy év pedig Isten hatalmának dicsőséges megnyilvánulását azonosítja, amikor a földet dicsőségével beragyogó angyal 1840. augusztus 11-én alászállt.

The Millerite history of the first and second angel aligns with the history of the third angel during the sealing of the one hundred and forty-four thousand. That final sealing work is the blotting out of sin, it is the combination of Divinity with humanity and it takes place during a warfare that is being brought by Islam.

Az első és második angyal millerita története összhangban áll a harmadik angyal történetével a száznegyvennégyezer elpecsételése idején. Ez a végső elpecsételési munka a bűn eltörlése; ez az istenség és az emberiség egyesülése, és egy olyan háború idején megy végbe, amelyet az iszlám hoz el.

> And he opened the bottomless pit; and there arose a smoke out of the pit, as the smoke of a great furnace; and the sun and the air were darkened by reason of the smoke of the pit. And there came out of the smoke locusts upon the earth: and unto them was given power, as the scorpions of the earth have power. And it was commanded them that they should not hurt the grass of the earth, neither any green thing, neither any tree; but only those men which have not the seal of God in their foreheads. Revelation 9:2–4.

> És megnyitotta a mélység kútját; és füst szállt fel a kútból, mint egy nagy kemence füstje; és elsötétedett a nap és a levegő a kút füstjétől. És a füstből sáskák jöttek elő a földre; és adatott nékik hatalom, amiképpen a föld skorpióinak van hatalmuk. És megparancsoltatott nékik, hogy ne ártsanak a föld füvének, sem semmi zöldellőnek, sem semmi fának; hanem csak azoknak az embereknek, akiknek homlokán nincs az Isten pecsétje. Jelenések 9:2–4.

The perfect fulfillment of every prophecy is in the last days, so this passage is identifying the sealing of the one hundred and forty-four thousand. The prophecy of Islam in Revelation nine provides the historical key to bring the most complete illustration of the power that establishes the vision together in the history that culminated on August 11, 1840, when Islam was restrained. From that point the testimony of Revelation nine extended into chapter ten and the history of the first and second angels. Then in chapter eleven the third woe arrives suddenly at the Sunday law, which is when the loud cry of the third angel begins. Chapter nine is the key of Islam in organizing the rise and fall of kingdoms set forth in Daniel and the Revelation. Chapters ten and eleven identify the experience of the one hundred and forty-four thousand wise virgins. Chapter nine identifies the symbol that establishes the external vision and chapters ten and eleven identify the internal vision associated with following the Lamb into the Most Holy Place.

Minden prófécia tökéletes beteljesedése az utolsó napokban van, ezért ez a szakasz a százhuszonnégyezer elpecsételését azonosítja. Az iszlámról szóló prófécia a Jelenések kilencedik fejezetében azt a történelmi kulcsot adja meg, amely összefogja annak a hatalomnak a legteljesebb szemléltetését, amely a látomást megalapozza, mégpedig abban a történelemben, amely 1840. augusztus 11-én tetőzött, amikor az iszlám megfékeztetett. Ettől a ponttól a Jelenések 9 bizonyságtétele átnyúlt a tizedik fejezetbe, valamint az első és a második angyal történetébe. Azután a tizenegyedik fejezetben a harmadik jaj hirtelen megérkezik a vasárnapi törvénynél, amikor a harmadik angyal hangos kiáltása elkezdődik. A kilencedik fejezet az iszlám kulcsa a Dániel és a Jelenések könyvében bemutatott királyságok felemelkedésének és bukásának elrendezésében. A tizedik és a tizenegyedik fejezet a százhuszonnégyezer bölcs szűz tapasztalatát azonosítja. A kilencedik fejezet azonosítja azt a jelképet, amely megalapozza a külső látomást, a tizedik és a tizenegyedik fejezet pedig azonosítja azt a belső látomást, amely a Bárány követésével kapcsolatos a Szentek Szentjébe.

Revelation chapter ten opens with Christ as the mighty angel that descends with a little book open. That event was fulfilled on August 11, 1840 at the conclusion of the prophecy of Revelation nine that identifies three hundred and ninety-one years and fifteen days. Revelation ten identifies the history onward until the message became bitter in John’s stomach on October 22, 1844. The four years of 1840 to 1844 begin with the arrival of the first angel and end with the arrival of the third angel. Those four years that followed after the fulfillment of August 11, 1840 were typified by four years from July 27, 1449 unto 1453 at the beginning of the three hundred and ninety-one years and fifteen days. Both those four-year periods align with the four years of the siege of Nicomedia from 1333 unto 1337. Symbolically eastern Rome was conquered by Islam three times. First was at the siege of Nicaea in 1331, then the four-year siege of Nicomedia in 1337 and then the siege of Constantinople in 1453.

A jelenések könyve tizedik fejezete Krisztust mint azt a hatalmas angyalt tárja elénk, aki nyitott kis könyvvel száll alá. Ez az esemény 1840. augusztus 11-én teljesedett be, a Jelenések könyve kilencedik fejezetének azon próféciája végén, amely háromszázkilencvenegy évet és tizenöt napot jelöl meg. A Jelenések könyve tizedik fejezete az ezt követő történelmet azonosítja egészen addig, amíg az üzenet keserűvé lett János gyomrában 1844. október 22-én. Az 1840-től 1844-ig terjedő négy év az első angyal eljövetelével kezdődik és a harmadik angyal eljövetelével végződik. Ezt a négy évet, amely 1840. augusztus 11-ének beteljesedését követte, előképezte a négy év 1449. július 27-étől 1453-ig, a háromszázkilencvenegy év és tizenöt nap kezdetén. Mindkét négyéves időszak egybeesik Nikomédia ostromának négy évével, 1333-tól 1337-ig. Jelképesen Kelet-Rómát háromszor hódította meg az iszlám. Először Nicea ostrománál 1331-ben, azután Nikomédia négyéves ostrománál 1337-ben, végül Konstantinápoly ostrománál 1453-ban.

Diocletian legally divided Rome into east and west in 293, and Constantine prophetically divided Rome into east and west in 330. In 395, upon the death of the emperor Theodosius I, the empire was formerly and permanently divided as he bequeathed the east and the west to his two sons. The Catholic church divided into east and west in 1054 at the “great schism.” The division was gradual as was the demise that followed. The division remains to this very day. Within fifty years from that date, the western church in Rome began roughly two hundred years of crusades against Islam. Western Rome fell when it lost its last emperor in 476. Eastern Rome fell in 1453. Papal Rome fell in 1798. Pagan Rome divided unto east and west in 293, 330 and 395. Papal Rome divided unto east and west in 1054. Sister White identifies the rise and fall of kingdoms as a primary point of reference in the study of God’s Word.

Diocletianus 293-ban jogilag osztotta ketté Rómát keletre és nyugatra, Konstantin pedig 330-ban prófétai értelemben osztotta ketté Rómát keletre és nyugatra. 395-ben, I. Theodosius császár halálakor, a birodalom hivatalosan és véglegesen kettéoszlott, amikor a keletet és a nyugatot két fiára hagyta örökül. A katolikus egyház 1054-ben, a „nagy egyházszakadás” idején oszlott ketté keletre és nyugatra. A megosztottság fokozatos volt, miként az azt követő hanyatlás is. A megosztottság mind a mai napig fennáll. Ettől az időponttól számított ötven éven belül a római nyugati egyház megközelítőleg kétszáz évig tartó keresztes hadjáratokba kezdett az iszlám ellen. A Nyugatrómai Birodalom akkor bukott el, amikor 476-ban elveszítette utolsó császárát. A Keletrómai Birodalom 1453-ban bukott el. A pápai Róma 1798-ban bukott el. A pogány Róma 293-ban, 330-ban és 395-ben oszlott ketté keletre és nyugatra. A pápai Róma 1054-ben oszlott ketté keletre és nyugatra. White testvérnő a királyságok felemelkedését és bukását Isten Igéje tanulmányozásának egyik elsődleges viszonyítási pontjaként azonosítja.

The kingdoms that are brought out into the light of history from chapter nine of Revelation strengthen the argument that it is Rome that establishes the vision. The prophetic connection between Islam and the one hundred and forty-four thousand is evidence the message of the midnight cry, that was typified by Christ riding into Jerusalem on an ass, is represented by a time prophecy that began in the time of the first woe, continued on in the second part of the prophecy in the second woe, and reached its fulfillment in the four-year history where the Millerite movement of the first and second angels began with the fulfillment of that very prophecy. The prophecy began with the symbol of “thirty-eight and two years” (1299 and 1301) years marking the rise of Islam and it concluded with the symbol of “thirty-eight and two years” (1838 and 1840) marking the rise of the Millerites.

A Jelenések kilencedik fejezetéből a történelem világosságába előhozott királyságok megerősítik azt az érvet, hogy a látomást Róma alapozza meg. Az iszlám és a száznegyvennégyezer közötti prófétai kapcsolat annak bizonyítéka, hogy az éjféli kiáltás üzenetét, amelyet Krisztusnak szamáron Jeruzsálembe való bevonulása előképezett, egy olyan időprófécia szemlélteti, amely az első jaj idején kezdődött, a prófécia második részében, a második jajban folytatódott, és annak a négyéves történetnek a során jutott el beteljesedéséhez, amelyben az első és második angyal millerita mozgalma éppen e prófécia beteljesedésével kezdődött. A prófécia a „harmincnyolc és két év” (1299 és 1301) év jelképével kezdődött, amely az iszlám felemelkedését jelölte, és a „harmincnyolc és két év” (1838 és 1840) jelképével zárult, amely a milleriták felemelkedését jelölte.

In 1844, at the conclusion of the Millerites four-year period that had been typified by the siege of 1333 unto 1337, and 1449 unto the siege of 1453 prophetic time was no longer to be applied. The lifting up of the ensign of the one hundred and forty-four thousand is directly connected with the prophecy where Islam is lifted up.

1844-ben, a milleriták négyéves időszakának lezárultakor, amelyet előképezett az 1333-tól 1337-ig tartó ostrom, valamint az 1449-től az 1453-as ostromig terjedő időszak, a prófétai időt többé nem kellett alkalmazni. A százhuszonnégyezer zászlajának felemelése közvetlen kapcsolatban áll azzal a próféciával, amelyben az iszlám felemeltetik.

> Judah, thou art he whom thy brethren shall praise: thy hand shall be in the neck of thine enemies; thy father’s children shall bow down before thee. Judah is a lion’s whelp: from the prey, my son, thou art gone up: he stooped down, he couched as a lion, and as an old lion; who shall rouse him up? The sceptre shall not depart from Judah, nor a lawgiver from between his feet, until Shiloh come; and unto him shall the gathering of the people be. Binding his foal unto the vine, and his ass’s colt unto the choice vine; he washed his garments in wine, and his clothes in the blood of grapes: His eyes shall be red with wine, and his teeth white with milk. Genesis 49:8–12.

> Júda, téged dicsérnek majd testvéreid; kezed ellenségeid nyakán lesz; atyád fiai meghajolnak előtted. Júda oroszlánkölyök; a zsákmánytól feljöttél, fiam; lehajolt, leheveredett, mint az oroszlán és mint a vén oroszlán; ki meri őt felkelteni? A jogar nem távozik Júdától, sem a törvényhozó az ő lábai közül, míg el nem jön Siló; és őhozzá gyülekeznek a népek. Szőlőtőhöz köti szamarának csikaját, és nemes vesszőhöz nőstény szamarának vemhét; ruháját borban mossa meg, és öltözetét a szőlő vérében: szemei veresek a bortól, és fogai fehérek a tejtől. 1Mózes 49:8–12.

The one hundred and forty-four thousand perfectly reflect the character of Christ, and Christ is among other symbolic representations, “the choice vine.” Ishmael is identified as a “wild” man in Genesis 16:12.

A százhuszonnégyezer tökéletesen tükrözi Krisztus jellemét, Krisztus pedig más jelképes ábrázolások mellett „a választott szőlőtő”. Ismáelt az 1Mózes 16:12 „vad” emberként azonosítja.

> And he will be a wild man; his hand will be against every man, and every man's hand against him; and he shall dwell in the presence of all his brethren.

> És ő vad ember lesz; keze minden ember ellen lesz, és minden ember keze őellene; és valamennyi testvérének színe előtt fog lakni.

The word translated as “wild” is the wild Arabian ass. Christ’s representatives in the latter days ride upon the message of the wild Arabian ass, the ass that Christ rode into Jerusalem, the ass that finally spoke after Balaam struck him the third time. The messengers that proclaimed the message that empowered the first angel’s message in 1840 did not see a relevant and important one-hundred-and-fifty-year prophecy in the very prophetic history where the message that empowered the movement was located. They did not see two four-year periods in that very same time prophecy that typified the history of 1840 unto 1844. The Lion of the tribe of Judah is now opening up light from the “old paths” that has never been seen before, and it is light that is in agreement with that light that has been opening up since December 31, 2023. It removes any doubts on whether it is Islam that strikes Nashville. The light illuminates the symbol of Rome, thus becoming an omega statement to the alpha controversy in 2024 about the robbers of thy people, and it is also the omega symbol of the argument over the very same symbol in Millerite history. It identifies that Islam of the time prophecies of Revelation nine is the external message during the internal history of the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. We have been teaching this fact for some time, but it can now be demonstrated upon one line that begins in Revelation nine and ends in Revelation eleven. The third four-year period connected with Islam’s time prophecy that was fulfilled in 1840 unto 1844, illustrates the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. By the great earthquake of Revelation eleven the one hundred and forty-four thousand are lifted up as an ensign.

A „vad”-nak fordított szó a vad arábiai szamarat jelenti. Krisztus képviselői az utolsó napokban a vad arábiai szamár üzenetén lovagolnak: azon a szamáron, amelyen Krisztus bevonult Jeruzsálembe, azon a szamáron, amely végül megszólalt, miután Bálám harmadszor is megütötte. Azok a hírvivők, akik 1840-ben azt az üzenetet hirdették, amely felhatalmazta az első angyal üzenetét, nem láttak meg egy időszerű és fontos százötven éves próféciát éppen abban a prófétai történelemben, ahol a mozgalmat felhatalmazó üzenet elhelyezkedett. Nem láttak meg két négyéves időszakot ugyanabban az időpróféciában, amelyek 1840-től 1844-ig terjedő történelmet előképezték. Júda törzsének Oroszlánja most az „ősi ösvényekből” olyan világosságot tár fel, amelyet korábban még soha nem láttak, és ez a világosság összhangban van azzal a világossággal, amely 2023. december 31. óta tárul fel. Eloszlat minden kételyt afelől, hogy Nashville-re az iszlám sújt le. A világosság megvilágítja Róma jelképét, ezáltal omega kijelentéssé válik a 2024-ben a te néped rablói körüli alfa vitához, és egyúttal omega jelképe is ugyanazon jelkép körüli vitának a millerita történelemben. Azonosítja, hogy a Jelenések kilencedik fejezetének időpróféciáiban szereplő iszlám a külső üzenet a száznegyvennégyezer elpecsételési idejének belső történelme során. Ezt a tényt már egy ideje tanítjuk, de most már bemutatható egyetlen vonalon, amely a Jelenések kilencedik fejezeténél kezdődik és a Jelenések tizenegyedik fejezeténél ér véget. Az iszlám időpróféciájához kapcsolódó harmadik négyéves időszak, amely 1840-től 1844-ig teljesedett be, a száznegyvennégyezer elpecsételési idejét szemlélteti. A Jelenések tizenegyedik fejezetének nagy földrengése által a száznegyvennégyezer zászlóként emeltetik fel.

In Ezekiel thirty-seven the raising up of God’s people as an army is a two-step process that had been typified by the creation of Adam. First Adam was formed of the clay, then Christ breathed into him the breath of life. In Ezekiel the first prophecy forms the dead bodies, but they are still dead. Then the four winds are breathed upon the bodies and they rise up as a mighty army. The number thirty-eight and forty represent those two steps.

Ezékiel harminchetedik fejezetében Isten népének sereggé való felemelése kétlépcsős folyamat, amelyet Ádám teremtése előképezett. Először Ádám formáltatott a föld porából, majd Krisztus belélehelte az élet leheletét. Ezékielnél az első prófécia megformálja a holttesteket, de azok még mindig holtak. Azután a négy szelet a testekre lehelik, és azok hatalmas sereggé támadnak fel. A harmincnyolc és a negyven szám e két lépést jelképezi.

We will continue these things in the next article.

Ezeket a dolgokat a következő cikkben folytatjuk.

> After this there was a feast of the Jews; and Jesus went up to Jerusalem. Now there is at Jerusalem by the sheep market a pool, which is called in the Hebrew tongue Bethesda, having five porches. In these lay a great multitude of impotent folk, of blind, halt, withered, waiting for the moving of the water. For an angel went down at a certain season into the pool, and troubled the water: whosoever then first after the troubling of the water stepped in was made whole of whatsoever disease he had. And a certain man was there, which had an infirmity thirty and eight years. When Jesus saw him lie, and knew that he had been now a long time in that case, he saith unto him, Wilt thou be made whole? The impotent man answered him, Sir, I have no man, when the water is troubled, to put me into the pool: but while I am coming, another steppeth down before me. Jesus saith unto him, Rise, take up thy bed, and walk. And immediately the man was made whole, and took up his bed, and walked: and on the same day was the sabbath. John 5:1–9.

> Ezek után a zsidók ünnepe következett, és Jézus felment Jeruzsálembe. Van pedig Jeruzsálemben, a juhkapunál, egy tó, amelyet héberül Bethesdának neveznek, és öt oszlopcsarnoka van. Ezekben betegeknek nagy sokasága feküdt: vakok, sánták, sorvadtak, várva a víz megmozdulását. Mert egy angyal szállt alá bizonyos időben a tóba, és felkavarta a vizet; aki tehát a víz felkavarása után elsőnek lépett bele, meggyógyult, bármiféle betegségben szenvedett is. Volt ott egy ember, aki harmincnyolc esztendő óta volt betegségben. Amikor Jézus látta, hogy ott fekszik, és megtudta, hogy már hosszú idő óta van abban az állapotban, így szólt hozzá: Akarsz-e meggyógyulni? A beteg ember így felelt neki: Uram, nincs emberem, hogy amikor felkavarodik a víz, beemeljen a tóba; mire pedig én odaérek, más lép be előttem. Jézus így szólt hozzá: Kelj fel, vedd fel az ágyadat, és járj. És azonnal meggyógyult az ember, felvette az ágyát, és járt. Aznap pedig szombat volt. János 5:1–9.

> Now rise up, said I, and get you over the brook Zered. And we went over the brook Zered. And the space in which we came from Kadeshbarnea, until we were come over the brook Zered, was thirty and eight years; until all the generation of the men of war were wasted out from among the host, as the Lord sware unto them. Deuteronomy 2:13, 14.

> „Most keljetek fel” — mondtam én — „és keljetek át a Zered-patakon.” És átkeltünk a Zered-patakon. Az az idő pedig, amely alatt Kádes-Barneából eljutottunk a Zered-patakhoz, harmincnyolc esztendő volt; mígnem a hadra fogható férfiak egész nemzedéke kiveszett a táborból, amint az Úr megesküdött nekik. 5Mózes 2:13–14.

Back to Articles