Article

# Laodicea - Number Four

Laodicea – Negyedik szám

Overlapping Histories

Egymást átfedő történelmek

Author

Jeff Pippenger

Published

September 1, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The aspect which I pointed out that Stephen Haskell probably did not see, though he upheld by his recognition of the truths which bring to light this fact, is that in the history at the end of ancient Israel, you simultaneously find the beginning of modern Israel overlapping the same historical period. When Christ was confirming the covenant with many for one week (twenty-five hundred and twenty days), ancient Israel was living out the experience of Laodicea, on the verge of being spewed out of the mouth of the Lord. Simultaneously modern Israel was living out the experience of Ephesus. Laodicea of ancient Israel was being scattered and Ephesus of modern Israel was being gathered in the very same history.

Az a szempont, amelyre rámutattam, és amelyet Stephen Haskell valószínűleg nem látott meg, noha azon igazságok elismerésével, amelyek ezt a tényt napvilágra hozzák, mégis fenntartotta azt, az, hogy az ősi Izráel történelmének végén egyidejűleg megtalálható a modern Izráel kezdetének átfedése ugyanazzal a történelmi időszakkal. Amikor Krisztus sokakkal megerősítette a szövetséget egy hétre (kétezer-ötszázhúsz napra), az ősi Izráel Laodicea tapasztalatát élte át, annak küszöbén állva, hogy az Úr kiköpi az ő szájából. Ugyanakkor a modern Izráel Efezus tapasztalatát élte át. Az ősi Izráel Laodiceája szétszóratásra került, és a modern Izráel Efezusa ugyanabban a történelemben gyűjtetett egybe.

And “yes” if you are wondering, I am aware that the week that Christ confirmed the covenant in fulfillment of Daniel chapter nine, which began at His baptism and ended with the stoning of Stephen was not a literal twenty-five hundred and twenty days, but prophetically it most definitely was, for prophetically a year equals three hundred and sixty days. Three hundred and sixty days multiplied by seven is twenty-five hundred and twenty days, and “the dead center” of that prophetic week is the cross. Prophetically Christ placed the cross, dead center of the prophetic period of twenty-five hundred and twenty days, thus showing that the “seven times” of Leviticus twenty-six is established and upheld by the cross of Christ. It is not an accident that when Sister White teaches, as she does that both of Habakkuk’s sacred tables; the 1843 and 1850 chart have the twenty-five hundred and twenty year prophecy in the very center of the chart, and both charts have the cross dead center of that illustration.

És „igen”, ha azon tűnődik, tudatában vagyok annak, hogy az a hét, amelyben Krisztus megerősítette a szövetséget Dániel kilencedik fejezetének beteljesedéseként, s amely az Ő keresztségével kezdődött és István megkövezésével ért véget, nem szó szerinti kétezer-ötszázhúsz nap volt, prófétai értelemben azonban kétségkívül az volt, mert prófétai értelemben egy év háromszázhatvan napnak felel meg. Háromszázhatvan nap szorozva héttel kétezer-ötszázhúsz nap, és e prófétai hét „holt közepe” a kereszt. Prófétai értelemben Krisztus a keresztet a kétezer-ötszázhúsz napos prófétai időszak holt közepére helyezte, ezzel megmutatva, hogy a 3Mózes 26 „hétszerese” Krisztus keresztje által megalapozott és fenntartott. Nem véletlen, hogy amikor White testvérnő azt tanítja, amint tanítja is, hogy Habakuk mindkét szent táblája, az 1843-as és az 1850-es tábla, a kétezer-ötszázhúsz éves próféciát éppen a tábla közepén tünteti fel, mindkét táblán a kereszt ennek az ábrázolásnak a holt közepén áll.

> “The Bible contains all the principles that men need to understand in order to be fitted either for this life or for the life to come. And these principles may be understood by all. No one with a spirit to appreciate its teaching can read a single passage from the Bible without gaining from it some helpful thought. But the most valuable teaching of the Bible is not to be gained by occasional or disconnected study. Its great system of truth is not so presented as to be discerned by the hasty or careless reader. Many of its treasures lie far beneath the surface, and can be obtained only by diligent research and continuous effort. The truths that go to make up the great whole must be searched out and gathered up, ‘here a little, and there a little.’ Isaiah 28:10.

> „A Biblia mindazokat az elveket magában foglalja, amelyeknek megértésére az embereknek szükségük van ahhoz, hogy alkalmassá legyenek akár erre az életre, akár az eljövendő életre. És ezeket az elveket mindenki megértheti. Senki, akiben megvan a lelkület, hogy értékelje tanítását, nem olvashat el a Bibliából akár egyetlen szakaszt sem anélkül, hogy abból valamilyen hasznos gondolatot ne nyerne. A Biblia legértékesebb tanítása azonban nem nyerhető el alkalomszerű vagy összefüggéstelen tanulmányozás által. Az igazság nagy rendszere nincs úgy bemutatva, hogy azt a sietős vagy figyelmetlen olvasó felismerhesse. Kincseinek sokasága messze a felszín alatt rejlik, és csak szorgalmas kutatással és kitartó erőfeszítéssel szerezhető meg. Azokat az igazságokat, amelyek az egészet alkotják, fel kell kutatni és egybe kell gyűjteni, „itt egy keveset, ott egy keveset”. Ézsaiás 28:10.”

> “When thus searched out and brought together, they will be found to be perfectly fitted to one another. Each Gospel is a supplement to the others, every prophecy an explanation of another, every truth a development of some other truth. The types of the Jewish economy are made plain by the gospel. Every principle in the word of God has its place, every fact its bearing. And the complete structure, in design and execution, bears testimony to its Author. Such a structure no mind but that of the Infinite could conceive or fashion.” Education, 123.

> „Ha ekként felkutatjuk és egybegyűjtjük őket, úgy találjuk majd, hogy tökéletesen illenek egymáshoz. Mindegyik evangélium a többi kiegészítése, minden prófécia egy másik magyarázata, minden igazság valamely más igazság kibontakozása. A zsidó rendtartás előképeit az evangélium teszi világossá. Isten igéjében minden alapelvnek megvan a maga helye, minden ténynek a maga jelentősége. És a teljes szerkezet, mind tervében, mind kivitelezésében, bizonyságot tesz Alkotójáról. Ilyen szerkezetet az Örökkévalóén kívül semmiféle értelem sem tudott volna elgondolni vagy megalkotni.” Nevelés, 123.

Along with the principle that each of the seven churches are repeated in Millerite history and also our history is another important principle early Adventism acknowledged. That principle demonstrates that “internal and external” prophetic lines of the same history is employed by the Holy Spirit to convey truth. Miller recognized this and directly taught it. He correctly taught that the seven seals of Revelation represent a parallel history to the churches, but in that parallel illustration the seals represent an external and the churches an internal truth of the identical history. Uriah Smith also addresses this principle and employs the words “internal” and “external” which seems to me to be the best way to express the two parallel lines.

Azon elv mellett, hogy a hét gyülekezet mindegyike megismétlődik a millerita történelemben, valamint a mi történelmünkben is, van egy másik fontos elv is, amelyet a korai adventizmus elismert. Ez az elv azt mutatja be, hogy ugyanazon történelem „belső és külső” prófétai vonalait a Szentlélek használja fel az igazság közlésére. Miller ezt felismerte, és közvetlenül tanította is. Helyesen tanította, hogy a Jelenések hét pecsétje a gyülekezetekével párhuzamos történelmet ábrázol, de ebben a párhuzamos szemléltetésben a pecsétek ugyanazon történelem külső, a gyülekezetek pedig annak belső igazságát képviselik. Uriah Smith szintén tárgyalja ezt az elvet, és a „belső” és „külső” szavakat használja, ami számomra a két párhuzamos vonal kifejezésének legjobb módjának tűnik.

> “The seals are introduced to our notice in the 4th, 5th, and 6th chapters of Revelation. The scenes presented under these seals are brought to view in Revelation 6, and the first verse of Revelation 8. They evidently cover events with which the church is connected from the opening of this dispensation to the coming of Christ.

> A pecsétekre a Jelenések könyvének 4., 5. és 6. fejezete irányítja figyelmünket. Az e pecsétek alatt bemutatott jelenetek a Jelenések 6. fejezetében és a Jelenések 8. fejezetének első versében tárulnak elénk. Nyilvánvalóan olyan eseményeket fognak át, amelyekkel az egyház e kegyelmi korszak kezdetétől Krisztus eljöveteléig kapcsolatban áll.

> “While the seven churches present the internal history of the church, the seven seals bring to view the great events of its external history.” Uriah Smith, The Biblical Institute, 253.

> „Míg a hét gyülekezet az egyház belső történetét mutatja be, a hét pecsét külső történetének nagy eseményeit tárja szemünk elé.” Uriah Smith, The Biblical Institute, 253.

We will now begin our consideration of the seven churches. It is important to recognize that the first two churches and then again, the third and fourth church have a “cause and effect” relationship that demands that they be considered together. Smyrna is the church that represents those that are persecuted by Rome, and Ephesus was the church that carried the gospel to the entire world.

Most megkezdjük a hét gyülekezet vizsgálatát. Fontos felismernünk, hogy az első két gyülekezet, majd ismét a harmadik és a negyedik gyülekezet között olyan „ok-okozati” kapcsolat áll fenn, amely megköveteli, hogy együtt tekintsük őket. Szmirna azt a gyülekezetet jelképezi, amelyet Róma üldöz, Efezus pedig azt a gyülekezetet, amely elvitte az evangéliumot az egész világnak.

> “It was in Antioch that the disciples were first called Christians. The name was given them because Christ was the main theme of their preaching, their teaching, and their conversation. Continually they were recounting the incidents that had occurred during the days of His earthly ministry, when His disciples were blessed with His personal presence. Untiringly they dwelt upon His teachings and His miracles of healing. With quivering lips and tearful eyes they spoke of His agony in the garden, His betrayal, trial, and execution, the forbearance and humility with which He had endured the contumely and torture imposed upon Him by His enemies, and the Godlike pity with which He had prayed for those who persecuted Him. His resurrection and ascension, and His work in heaven as the Mediator for fallen man, were topics on which they rejoiced to dwell. Well might the heathen call them Christians, since they preached Christ and addressed their prayers to God through Him.

> „Antiókhiában nevezték először a tanítványokat keresztényeknek. E nevet azért kapták, mert prédikálásuknak, tanításuknak és beszélgetésüknek Krisztus volt a fő témája. Szüntelenül felidézték azokat az eseményeket, amelyek földi szolgálatának napjaiban történtek, amikor tanítványai személyes jelenlétének áldásában részesültek. Fáradhatatlanul időztek tanításainál és gyógyító csodáinál. Reszkető ajakkal és könnyes szemmel beszéltek a kertben átélt gyötrelméről, elárultatásáról, kihallgatásáról és kivégzéséről, arról a türelemről és alázatról, amellyel elszenvedte az ellenségei által rázúdított gyalázatot és kínzást, valamint arról az isteni szánalomról, amellyel üldözőiért imádkozott. Feltámadása és mennybemenetele, valamint mennyei munkája mint a bukott ember közbenjárója olyan tárgyak voltak, amelyekről örömmel időztek. Joggal nevezhették őket a pogányok keresztényeknek, hiszen Krisztust hirdették, és általa intézték imádságaikat Istenhez.”

> “It was God who gave to them the name of Christian. This is a royal name, given to all who join themselves to Christ. It was of this name that James wrote later, ‘Do not rich men oppress you, and draw you before the judgment seats? Do not they blaspheme that worthy name by the which ye are called?’ James 2:6, 7. And Peter declared, ‘If any man suffer as a Christian, let him not be ashamed; but let him glorify God on this behalf.’ ‘If ye be reproached for the name of Christ, happy are ye; for the spirit of glory and of God resteth upon you.’ 1 Peter 4:16, 14.” Acts of the Apostles, 157.

> „Isten volt az, aki nekik a keresztyén nevet adta. Ez királyi név, amely mindazoknak adatott, akik Krisztushoz csatlakoznak. Erről a névről írta később Jakab: „Nemde a gazdagok hatalmaskodnak rajtatok, és ők hurcolnak titeket a törvényszékek elé? Nemde ők káromolják azt a szép nevet, amelyről neveztettek?” Jakab 2:6, 7. Péter pedig kijelentette: „Ha pedig mint keresztyén szenved valaki, ne szégyellje, sőt dicsőítse azért az Istent.” „Boldogok vagytok, ha Krisztus nevéért gyaláznak titeket, mert megnyugszik rajtatok a dicsőségnek és az Istennek Lelke.” 1 Péter 4:16, 14.” Az apostolok története, 157.

The Ephesus church represented the early church that lived “godly in Christ Jesus” which is a “cause” that always produces an “effect.”

Az efezusi gyülekezet a korai egyházat jelképezte, amely „istenfélően élt Krisztus Jézusban”, s ez olyan „ok”, amely mindig „okozatot” szül.

> Yea, and all that will live godly in Christ Jesus shall suffer persecution. 2 Timothy 3:12.

> Igen, és mindazok, akik kegyesen akarnak élni Krisztus Jézusban, üldöztetni fognak. 2Timóteus 3:12.

The godliness of the Ephesian church brought about the persecution represented by the church of Smyrna. The two churches represent a cause and an effect relationship, and the effect demands to be preceded by a cause. The persecution of the Sunday law crisis is instigated by a manifestation of what Sister White calls “primitive godliness.” A godliness that has been illustrated in past, or primitive histories.

Az efézusi egyház istenfélelme idézte elő a szmirnai egyház által jelképezett üldözést. A két egyház ok-okozati összefüggést képvisel, és a következmény szükségképpen megkívánja, hogy ok előzze meg. A vasárnaptörvény válságának üldözését annak a megnyilvánulása váltja ki, amit White testvérnő „ősi istenfélelemnek” nevez. Olyan istenfélelem ez, amelyet a múltbeli, vagyis ősi történelmek szemléltettek.

> “Notwithstanding the widespread declension of faith and piety, there are true followers of Christ in these churches. Before the final visitation of God’s judgments upon the earth there will be among the people of the Lord such a revival of primitive godliness as has not been witnessed since apostolic times. The Spirit and power of God will be poured out upon His children. At that time many will separate themselves from those churches in which the love of this world has supplanted love for God and His word. Many, both of ministers and people, will gladly accept those great truths which God has caused to be proclaimed at this time to prepare a people for the Lord’s second coming. The enemy of souls desires to hinder this work; and before the time for such a movement shall come, he will endeavor to prevent it by introducing a counterfeit. In those churches which he can bring under his deceptive power he will make it appear that God’s special blessing is poured out; there will be manifest what is thought to be great religious interest. Multitudes will exult that God is working marvelously for them, when the work is that of another spirit. Under a religious guise, Satan will seek to extend his influence over the Christian world.” The Great Controversy, 464.

> „A hit és a kegyesség széles körű hanyatlása ellenére ezekben az egyházakban Krisztusnak igaz követői vannak. Mielőtt Isten ítéleteinek végső meglátogatása a földre eljönne, az Úr népe között az ősi istenfélelemnek olyan ébredése lesz, amilyet az apostoli idők óta nem tapasztaltak. Isten Lelke és hatalma kiárad gyermekeire. Abban az időben sokan elkülönülnek majd azoktól az egyházaktól, amelyekben e világ szeretete Isten és az Ő Igéje iránti szeretet helyébe lépett. Sokan, mind a lelkészek, mind a nép közül, örömmel fogadják majd azokat a nagy igazságokat, amelyeket Isten ebben az időben hirdettet, hogy népet készítsen elő az Úr második eljövetelére. A lelkek ellensége szeretné megakadályozni ezt a munkát; és mielőtt eljönne az ideje egy ilyen mozgalomnak, igyekszik majd azt megelőzni egy hamisítvány bevezetésével. Azokban az egyházakban, amelyeket megtévesztő hatalma alá tud vonni, azt a látszatot kelti majd, mintha Isten különleges áldása áradna ki; megnyilvánul majd az, amit nagy vallásos érdeklődésnek tartanak. Sokaságok ujjonganak majd, hogy Isten csodálatosan munkálkodik értük, holott a munka egy másik léleké. Vallásos köntösben a Sátán arra törekszik majd, hogy befolyását kiterjessze az egész keresztény világra.” A nagy küzdelem, 464.

The Midnight Cry of the “last days” is the revival of “primitive godliness” identified in the passage. It’s a revival that occurs in a movement, not a church. The history Sister White employs to describe the revival is the history of “apostolic times,” which is represented by the church of Ephesus. That revival will produce “persecution.”

Az „utolsó napok” éjféli kiáltása a szakaszban azonosított „ősi kegyesség” megújulása. Ez a megújulás egy mozgalomban, nem pedig egy egyházban megy végbe. Az a történet, amelyet White testvérnő e megújulás leírására felhasznál, az „apostoli idők” története, amelyet az efézusi gyülekezet képvisel. Ez a megújulás „üldözést” fog eredményezni.

> “Many will be imprisoned, many will flee for their lives from cities and towns, and many will be martyrs for Christ’s sake in standing in defense of the truth.” Selected Messages, book 3, 397.

> „Sokan börtönbe kerülnek, sokan életük mentéséért menekülnek majd a városokból és falvakból, és sokan Krisztusért vértanúkká lesznek, miközben az igazság védelmében állhatatosan megállnak.” Selected Messages, 3. könyv, 397.

The “life of Christ on earth” in the next passage represents the beginning of the church of Ephesus, but it also typifies the history of Laodicean Adventism at the end of the world.

A következő szakaszban a „Krisztus földi élete” az efezusi gyülekezet kezdetét jelképezi, ugyanakkor a világ végén a laodiceai adventizmus történetét is előképezi.

> “‘Judgment is turned away backward, and justice standeth afar off; for truth is fallen in the street, and equity cannot enter. Yea, truth faileth; and he that departeth from evil maketh himself a prey.’ Isaiah 59:14, 15. This was fulfilled in the life of Christ on earth. He was loyal to God’s commandments, setting aside the human traditions and requirements which had been exalted in their place. Because of this He was hated and persecuted. This history is repeated.” Christ’s Object Lessons, 170.

> „És eltávozott hátra az ítélet, és a jog messze áll; mert elbukott az igazság az utcán, és az egyenesség nem mehet be. És az igazság hiányzik; és aki eltávozik a gonosztól, prédává lesz.” Ézsaiás 59:14, 15. Ez Krisztus földi életében teljesedett be. Hűséges volt Isten parancsolataihoz, félretéve az emberi hagyományokat és követelményeket, amelyeket azok helyébe magasztaltak. Emiatt gyűlölték és üldözték Őt. Ez a történelem megismétlődik.” Krisztus példázatai, 170.

The experience represented by Ephesus takes place simultaneously to the experience of Laodicea. The quibbling Jews were the Laodiceans of ancient Israel and Christ and His disciples were Ephesians of modern Israel. John the Baptist introduced the church of Ephesus, and he represents the church in the “last days” which is opposed by Laodiceans, who call themselves Jews, but they are not.

Az Efezus által jelképezett tapasztalat egyidejűleg zajlik a Laodicea tapasztalatával. A kicsinyeskedő zsidók az ókori Izráel laodiceabelijei voltak, Krisztus és az Ő tanítványai pedig a modern Izráel efezusi hívei. Keresztelő János vezette be az efezusi gyülekezetet, és ő az „utolsó napokban” élő egyházat jelképezi, amely ellen a laodiceabeliek támadnak, akik zsidóknak mondják magukat, de nem azok.

> “The work of John the Baptist, and the work of those who in the last days go forth in the spirit and power of Elijah to arouse the people from their apathy, are in many respects the same. His work is a type of the work that must be done in this age. Christ is to come the second time to judge the world in righteousness. The messengers of God who bear the last message of warning to be given to the world, are to prepare the way for Christ’s second advent, as John prepared the way for his first advent. In this preparatory work, ‘every valley shall be exalted, and every mountain shall be made low; and the crooked shall be made straight, and the rough places plain’ for history is to be repeated, and once again ‘the glory of the Lord shall be revealed, and all flesh shall see it together; for the mouth of the Lord hath spoken it.’” Southern Watchman, March 21, 1905.

> „Keresztelő János munkája, valamint azoknak a munkája, akik az utolsó napokban Illés lelkületével és erejével indulnak el, hogy a népet közönyéből felrázzák, sok tekintetben azonos. Az ő munkája előképe annak a munkának, amelyet ebben a korban el kell végezni. Krisztus másodszor is eljön, hogy igazságban ítélje meg a világot. Isten követeinek, akik a világnak adandó utolsó figyelmeztető üzenetet hordozzák, Krisztus második adventjének útját kell előkészíteniük, miként János előkészítette az utat az ő első adventje számára. Ebben az előkészítő munkában „minden völgy felmagasztaltatik, és minden hegy és halom megalacsonyíttatik; és az egyenetlen egyenessé, a göröngyös síksággá lesz”, mert a történelem meg fog ismétlődni, és ismét „megjelenik az Úr dicsősége, és minden test egyetemleg meglátja azt; mert az Úr szája szólt.” Southern Watchman, 1905. március 21.

Ephesus is the “cause” and Smyrna is the “effect.” Pergamos and Thyatira also represent a cause-and-effect relationship. Pergamos is the church of compromise that corrupted Christianity by combining it with paganism. The Christian church fell when it accepted the premise that it was possible for the idolatry of paganism to co-exist within its borders. The emperor Constantine is the symbol of that compromising history, and his prophetic role was to produce the falling away of true Christianity in advance of the papacy being revealed.

Efézus az „ok”, Szmirna pedig az „okozat”. Pergámosz és Thiatira szintén ok-okozati összefüggést képviselnek. Pergámosz a megalkuvás egyháza, amely a kereszténységet megrontotta azáltal, hogy összekapcsolta a pogánysággal. A keresztény egyház akkor bukott el, amikor elfogadta azt a feltevést, hogy lehetséges a pogányság bálványimádásának együttélése a saját határain belül. Konstantin császár e megalkuvó történelem jelképe, és prófétai szerepe az volt, hogy előidézze az igaz kereszténységtől való elszakadást, még a pápaság nyilvánvalóvá válása előtt.

> Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, showing himself that he is God. Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things? And now ye know what withholdeth that he might be revealed in his time. For the mystery of iniquity doth already work: only he who now letteth will let, until he be taken out of the way. And then shall that Wicked be revealed, whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming. 2 Thessalonians 2:3–8.

> Senképpen meg ne tévesszen titeket senki; mert az a nap nem jön el addig, míg előbb be nem következik a szakadás, és meg nem jelenik a bűn embere, a veszedelem fia; aki ellene veti magát, és fölébe emeli magát mindannak, amit Istennek neveznek, vagy istentisztelet tárgyának; úgyhogy mint Isten, beül az Isten templomába, azt mutogatván magáról, hogy ő Isten. Nem emlékeztek-é, hogy megmondtam nektek ezeket, amikor még nálatok voltam? És most tudjátok, mi tartja vissza, hogy a maga idejében megjelenjék. Mert a törvénytelenség titkos bűne már munkálkodik: csakhogy annak, aki most még visszatartja, félre kell tétetnie az útból. És akkor jelenik meg a törvénytaposó, akit megemészt az Úr az ő szájának leheletével, és megsemmisít az ő eljövetelének dicsőségével. 2 Thessalonians 2:3–8.

The Pergamos church was the “cause” and Thyatira was the “effect.” The prophet Daniel often presents the history of paganism giving way to papalism, and the falling away that preceded the establishment of the papacy that Paul identified is addressed in Daniel eleven.

A pergamoni gyülekezet volt az „ok”, és Thyatira a „következmény”. Dániel próféta gyakran úgy tárja elénk a történelmet, mint amelyben a pogányság átadja helyét a pápaságnak, és az a hitehagyás, amely megelőzte a pápaság megalapítását, s amelyet Pál azonosított, Dániel tizenegyedik fejezetében kerül tárgyalásra.

> For the ships of Chittim shall come against him: therefore he shall be grieved, and return, and have indignation against the holy covenant: so shall he do; he shall even return, and have intelligence with them that forsake the holy covenant. And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:30–31.

> Mert a Kittim hajói ellene jönnek; ezért elcsügged, visszatér, és haragra gerjed a szent szövetség ellen; így cselekszik majd: visszatér, és egyetértésre jut azokkal, akik elhagyják a szent szövetséget. És seregek állnak az ő oldalán, és megfertőztetik az erősség szentélyét, megszüntetik a mindennapi áldozatot, és felállítják a pusztító utálatosságot. Dániel 11:30–31.

The church of compromise that fell away before the papal power was revealed into history is represented by Daniel as “them that” forsook “the holy covenant.” After they forsook the covenant, then the papacy, represented by Daniel as the “abomination that maketh desolate,” was placed upon the throne of the earth. Sister White identifies the last six verses of Daniel eleven when she states, the “prophecy in the eleventh of Daniel has nearly reached its complete fulfillment.” The last six verses are the final fulfillment of Daniel eleven, and she teaches that the history represented by those final verses was typified by Daniel 11:30–36, which identifies the historical “cause and effect” represented by Pergamos and Thyatira.

A megalkuvás egyháza, amely még azelőtt szakadt el, hogy a pápai hatalom a történelem színterén nyilvánvalóvá lett, Dániel szerint azok által van jelképezve, „akik” elhagyták „a szent szövetséget”. Miután elhagyták a szövetséget, a pápaság, amelyet Dániel „a pusztító utálatosság”-ként ábrázol, a föld trónjára emeltetett. White testvér Dániel tizenegyedik fejezetének utolsó hat versét azonosítja, amikor kijelenti, hogy „Dániel tizenegyedik fejezetének próféciája csaknem teljesen beteljesedett.” Az utolsó hat vers Dániel tizenegyedik fejezetének végső beteljesedése, és ő azt tanítja, hogy az e záró versekben bemutatott történelmet a Dániel 11:30–36 előképezte, amely azokat a történelmi „okot és okozatot” azonosítja, amelyeket Pergamosz és Thiatira jelképez.

> “We have no time to lose. Troublous times are before us. The world is stirred with the spirit of war. Soon the scenes of trouble spoken of in the prophecies will take place. The prophecy in the eleventh of Daniel has nearly reached its complete fulfillment. Much of the history that has taken place in fulfillment of this prophecy will be repeated.

> „Nincs vesztegetni való időnk. Nyomorúságos idők állnak előttünk. A világot a háború szelleme kavarja fel. Hamarosan bekövetkeznek azok a nyomorúságos események, amelyekről a próféciák szólnak. A Dániel könyve tizenegyedik fejezetében található prófécia csaknem teljesen beteljesedett. Annak a történelemnek nagy része, amely e prófécia beteljesedéseként végbement, meg fog ismétlődni.”

> “In the thirtieth verse a power is spoken of that ‘verses 30 through thirty-six quoted.’

> „A harmincadik versben egy hatalomról esik szó, amelyről ez áll: „idézet a 30–36. versekből.””

> “Scenes similar to those described in these words will take place.” Manuscript Releases, number 13, 394.

> „Az e szavakban leírtakhoz hasonló jelenetek fognak végbemenni.” Manuscript Releases, 13. szám, 394.

The cause-and-effect relationship of Pergamos and Thyatira, as well as the cause-and-effect relationship of Ephesus and Smyrna are repeated in the “last days.” The Protestants of the United States will compromise with idolatry, as represented by Pergamos (the premier sign of idolatry is the worship of the sun), and when they fall away the way is prepared for the man of sin, to once again be prophetically revealed. While the falling away and placing of the papacy on the throne is repeated God will simultaneously be raising up a church typified by Ephesus to carry the message of Daniel and Revelation to the world and the persecution represented by Smyrna will be repeated.

Pergamos és Thyatira ok-okozati összefüggése, valamint Efezus és Szmirna ok-okozati összefüggése megismétlődik az „utolsó napokban”. Az Egyesült Államok protestánsai megalkusznak a bálványimádással, amint azt Pergamos szemlélteti (a bálványimádás legfőbb jele a nap imádása), és amikor elpártolnak, előkészül az út a bűn emberének, hogy prófétai értelemben ismét kinyilatkoztassék. Miközben az elpártolás és a pápaság trónra helyezése megismétlődik, Isten ugyanakkor egy olyan egyházat támaszt fel, amelyet Efezus jelképez, hogy elvigye Dániel és a Jelenések könyvének üzenetét a világnak, és a Szmirna által jelképezett üldözés is megismétlődik.

I will address the last three churches after we consider the truth that the first four seals of Revelation are an external line of truth that runs parallel to the internal line of truth represented by the first four churches. As already noted, Uriah Smith states it this way:

Az utolsó három gyülekezettel azután foglalkozom, miután megvizsgáljuk azt az igazságot, hogy a Jelenések első négy pecsétje egy külső igazságvonal, amely párhuzamosan halad azzal a belső igazságvonallal, amelyet az első négy gyülekezet képvisel. Amint azt már megjegyeztük, Uriah Smith ezt így fogalmazza meg:

> “While the seven churches present the internal history of the church, the seven seals bring to view the great events of its external history.” Uriah Smith, The Biblical Institute, 253.

> „Míg a hét gyülekezet az egyház belső történetét tárja elénk, a hét pecsét külső történetének nagy eseményeit állítja szemünk elé.” Uriah Smith, The Biblical Institute, 253.

We have shown that the first four churches represent two “cause and effect” relationships that are repeated in the “last days.” Based upon the pioneers of Adventism, but more importantly upon the authority of God’s Word, those four internal histories of the church should have a parallel external history represented by the first four seals. The first and second seals echo the same characteristics of Ephesus and Smyrna, but use a white horse to represent the work of carrying Christianity to the world. It represents the external work of the church, and the second seal represents the blood bath of Smyrna with a red horse.

Megmutattuk, hogy az első négy gyülekezet két „ok és okozat” kapcsolatot ábrázol, amelyek az „utolsó napokban” megismétlődnek. Az adventizmus úttörőire, de még inkább Isten Igéjének tekintélyére alapozva, a gyülekezet e négy belső történetének párhuzamos külső történettel kell rendelkeznie, amelyet az első négy pecsét jelképez. Az első és a második pecsét ugyanazokat a jellemzőket visszhangozza, mint Efezus és Szmirna, de a kereszténység világba való elvitelének munkáját egy fehér lóval ábrázolja. Ez a gyülekezet külső munkáját jelképezi, a második pecsét pedig egy vörös lóval Szmirna vérfürdőjét ábrázolja.

> And I saw when the Lamb opened one of the seals, and I heard, as it were the noise of thunder, one of the four beasts saying, Come and see. And I saw, and behold a white horse: and he that sat on him had a bow; and a crown was given unto him: and he went forth conquering, and to conquer. And when he had opened the second seal, I heard the second beast say, Come and see. And there went out another horse that was red: and power was given to him that sat thereon to take peace from the earth, and that they should kill one another: and there was given unto him a great sword. Revelation 6:1–4.

> És láttam, amikor a Bárány felnyitotta az egyik pecsétet, és hallottam, mintegy mennydörgés szavát, amint a négy élőlény egyike ezt mondja: Jöjj és lásd. És láttam, és íme egy fehér ló; és annak, aki rajta ült, íj volt a kezében; és korona adatott néki; és győzve indult el, és hogy győzzön. És amikor felnyitotta a második pecsétet, hallottam, hogy a második élőlény ezt mondja: Jöjj és lásd. És előjött egy másik ló, veres; és annak, aki rajta ült, hatalom adatott, hogy elvegye a békességet a földről, és hogy az emberek öldököljék egymást; és nagy kard adatott néki. Jelenések 6:1–4.

Zechariah contains a few passages that directly identify the four horses represented in the first four seals of Revelation. In one of those passages in chapter ten, Zechariah identifies that when the latter rain is poured out “the flock of Judah” which is God’s “house” will be turned into “his goodly horse in the battle.”

Zakariás könyve tartalmaz néhány olyan szakaszt, amelyek közvetlenül azonosítják a Jelenések első négy pecsétjében ábrázolt négy lovat. Az egyik ilyen szakaszban, a tizedik fejezetben Zakariás kijelenti, hogy amikor kiárad a késői eső, „Júda nyája”, amely Isten „háza”, „az Ő ékes harci lovává” lesz.

> Ask ye of the Lord rain in the time of the latter rain; so the Lord shall make bright clouds, and give them showers of rain, to every one grass in the field. For the idols have spoken vanity, and the diviners have seen a lie, and have told false dreams; they comfort in vain: therefore they went their way as a flock, they were troubled, because there was no shepherd. Mine anger was kindled against the shepherds, and I punished the goats: for the Lord of hosts hath visited his flock the house of Judah, and hath made them as his goodly horse in the battle. Zechariah 10:1–3.

> Kérjetek esőt az Úrtól a késői eső idején; és az Úr fényes felhőket támaszt, és záporokat ad nekik, a mezőn mindenkinek füvet. Mert a bálványok hiábavalóságot szóltak, és a jövendőmondók hazugságot láttak, és hamis álmokat beszéltek; hiába vigasztalnak; ezért úgy indultak el, mint a nyáj, nyomorúságot szenvedtek, mert nem volt pásztoruk. Fellángolt haragom a pásztorok ellen, és megbüntettem a bakokat; mert a Seregek Ura meglátogatta nyáját, Júda házát, és olyanná tette őket, mint dicső harci lovát az ütközetben. Zakariás 10:1–3.

Ellen White repeatedly identifies that the outpouring of the Holy Spirit at Pentecost typifies the latter rain that is now falling. The work done for the world at Pentecost is represented by the church of Ephesus, and Ephesus causes the persecution represented by Smyrna, which John represents as the “red horse” of the second seal. The first two seals run parallel to the first two churches and they illustrate the “last days,” when the latter rain is being poured out.

Ellen White ismételten rámutat arra, hogy a Szentlélek pünkösdi kitöltetése előképezi a késői esőt, amely most hull. A pünkösdkor a világért végzett munkát az efézusi gyülekezet képviseli, és Efézus idézi elő a Szmirna által jelképezett üldözést, amelyet János a második pecsét „vörös lovaként” ábrázol. Az első két pecsét párhuzamosan halad az első két gyülekezettel, és az „utolsó napokat” szemlélteti, amikor a késői eső kitöltetik.

The Spirit of Prophecy also selects both the end of the third seal and beginning of the fourth seal thus tying them together (cause and effect), and in doing so she places the history represented as existing in her day and in the “last days.”

A Prófétaság Lelke ugyancsak a harmadik pecsét végét és a negyedik pecsét kezdetét emeli ki, ily módon összekapcsolva azokat (ok és okozat), és ezzel az általa bemutatott történelmet saját napjaiban fennállóként, valamint az „utolsó napokban” helyezi el.

> “The same spirit is seen today that is represented in Revelation 6:6–8. History is to be repeated. That which has been will be again.” Manuscript Releases, volume 9, 7.

> „Ugyanaz a lelkület látható ma is, amelyet a Jelenések 6:6–8 ábrázol. A történelemnek meg kell ismétlődnie. Ami egyszer volt, újra lesz.” Manuscript Releases, 9. kötet, 7.

In Sister White’s personal history, (penned in 1898) the spirit of compromise that prepares the way for the papacy to once again be enthroned was already alive and well, for the falling away of Protestantism that began with the rejection of the first angel’s message in the spring of 1844, had already begun (in 1863) to encroach upon the horn of Protestant Adventism.

White testvér személyes történetében (1898-ban írva) már elevenen és erőteljesen jelen volt a megalkuvás szelleme, amely előkészíti az utat ahhoz, hogy a pápaság ismét trónra emeltessék; mert a protestantizmus hitehagyása, amely az első angyal üzenetének 1844 tavaszán történt elutasításával kezdődött, már megkezdte (1863-ban), hogy benyomuljon a protestáns adventizmus szarvába.

The compromise of Pergamos is represented as a “pair” of balances in the third seal. Two balances of measuring represent a dishonest measurement. The third seal leads to the fourth seal, represented by a “pale horse” of “death,” thus representing the murder of millions by the papacy during the Dark Ages. “Hell” is what follows the pale horse of the papacy. The history of the third and fourth seals parallel the history of the churches of Pergamos and Thyatira. The compromise of Constantine was a progressive work; thus, the spirit of compromise was already active in Sister White’s personal history, just as it was in the time of Paul when he said the “mystery of iniquity does already work.” The falling away that precedes the papacy’s enthronement is always a progressive history, and that “history is to be repeated. That which has been will be again.”

Pergamosz megalkuvását a harmadik pecsétben egy „pár” mérleg jelképezi. Két mérleggel való mérés tisztességtelen mérést ábrázol. A harmadik pecsét a negyedik pecséthez vezet, amelyet a „halál” „sápadt lova” jelképez, s így a pápaság által a sötét középkorban meggyilkolt milliókat ábrázolja. A „pokol” az, ami a pápaság sápadt lovát követi. A harmadik és negyedik pecsét története párhuzamos Pergamosz és Thiatira gyülekezeteinek történetével. Konstantin megalkuvása fokozatos folyamat volt; ezért a megalkuvás szelleme már White testvérnő személyes történetében is működésben volt, miként Pál idejében is, amikor azt mondta: „a gonoszság titkos bűne már munkálkodik.” A pápaság trónra emelését megelőző hitehagyás mindig fokozatos történet, és ez a „történelem meg fog ismétlődni. Ami volt, újra lesz.”

> And I heard a voice in the midst of the four beasts say, A measure of wheat for a penny, and three measures of barley for a penny; and see thou hurt not the oil and the wine. And when he had opened the fourth seal, I heard the voice of the fourth beast say, Come and see. And I looked, and behold a pale horse: and his name that sat on him was Death, and Hell followed with him. And power was given unto them over the fourth part of the earth, to kill with sword, and with hunger, and with death, and with the beasts of the earth. Revelation 6:6–8.

> És hallottam egy szózatot a négy élőlény között, amely ezt mondta: Egy mérce búza egy dénárért, és három mérce árpa egy dénárért; de az olajat és a bort ne bántsd. És amikor felnyitotta a negyedik pecsétet, hallottam a negyedik élőlény szavát, amely ezt mondta: Jöjj és lásd. És láttam, és íme, egy fakó ló; és annak, aki rajta ült, a neve Halál volt, és a pokol követte őt. És hatalom adatott nekik a föld negyedrészén, hogy öljenek fegyverrel, éhséggel és halállal, valamint a föld vadállatai által. Jelenések 6:6–8.

James White identified another prophetic anomaly in the seven churches, and seven seals. He identifies a purposeful distinction between the first four churches and the last three churches, and then again, the same phenomenon in the first four seals and the last three seals.

James White egy másik prófétai rendellenességet azonosított a hét gyülekezetben és a hét pecsétben. Szándékos különbségtételt mutatott ki az első négy gyülekezet és az utolsó három gyülekezet között, majd ugyanez a jelenség ismét megjelenik az első négy pecsét és az utolsó három pecsét esetében is.

> “We have now traced the churches, the seals, and the beasts, or living beings, as far as they will compare as covering the same periods of time. The seals are seven in number, the beasts but four. And it may be well here to notice, that at the opening of the first, second, third and fourth seals the first, second, third and fourth beasts are heard to say ‘Come and see;’ but when the fifth, sixth and seventh seals are opened, there is no such voice heard. Neither do the last three churches, and the last three seals, compare, as covering the same periods of time, as the first four churches, and the first four seals do. But, as we have shown, the churches, seals and beasts do agree, as covering the same periods of time for the space of nearly 1800 years, till we come down to a little more than half a century of the present time.” James White, Review and Herald, February 12, 1857.

> „Most nyomon követtük az egyházakat, a pecséteket és a vadállatokat, avagy élőlényeket, addig a pontig, ameddig azok ugyanazon időszakokat lefedve megfeleltethetők egymásnak. A pecsétek száma hét, a vadállatoké pedig csak négy. És helyénvaló lehet itt megjegyezni, hogy az első, második, harmadik és negyedik pecsét felnyitásakor az első, második, harmadik és negyedik vadállat hallatik ezt mondani: „Jöjj és lásd”; ám amikor az ötödik, hatodik és hetedik pecsét felnyittatik, ilyen hang nem hallatik. Az utolsó három egyház és az utolsó három pecsét sem feleltethető meg egymásnak úgy, mint amelyek ugyanazon időszakokat fedik le, miként az első négy egyház és az első négy pecsét. Hanem, amint megmutattuk, az egyházak, a pecsétek és a vadállatok közel 1800 esztendőn át megegyeznek abban, hogy ugyanazon időszakokat fedik le, mígnem eljutunk a jelen idő több mint fél évszázaddal ezelőtti pontjáig.” James White, Review and Herald, 1857. február 12.

James White did not include the fact that the same pattern exists in the trumpets, but it does. The first four trumpets are trumpets, but the last three trumpets are three woes. The first four trumpets represent God’s judgment on pagan Rome for Constantine’s Sunday law in the year 321, and the three trumpet woes represent Islam. The first two trumpet woes were judgments against papal Rome for the Sunday law it enacted in 538, and the third trumpet woe is for the Sunday law crisis that is coming in the very near future.

James White nem említette meg azt a tényt, hogy ugyanez a minta a trombiták esetében is fennáll, pedig fennáll. Az első négy trombita trombita, az utolsó három trombita azonban három jaj. Az első négy trombita Istennek a pogány Róma fölött gyakorolt ítéletét jelképezi Konstantin 321. évi vasárnaptörvénye miatt, a három trombitajaj pedig az iszlámot jelképezi. Az első két trombitajaj a pápai Róma elleni ítélet volt az általa 538-ban életbe léptetett vasárnaptörvény miatt, a harmadik trombitajaj pedig a vasárnaptörvény válságára vonatkozik, amely a legközelebbi jövőben következik be.

Joseph Bates employs the pioneer understanding of the last three churches as a singular symbol to describe three contemporary churches in the Millerite time period. All the emphasis in the passage was supplied by Bates.

Joseph Bates az utolsó három gyülekezet úttörői értelmezését mint egységes jelképet alkalmazza arra, hogy a Millerita időszakban három egykorú gyülekezetet írjon le. A szakaszban szereplő minden kiemelés Bates-től származik.

> “‘In all the land saith the Lord; TWO PARTS therein shall be cut off, and die; but the THIRD shall be left therein. God says he will bring the THIRD PART through the fire, and refine them. They shall call upon him, and he will hear them. He will say ‘IT IS MY PEOPLE; and they shall say the LORD IS MY GOD.’ First part, SARDIS, the nominal church or Babylon. Second part, Laodicea, the nominal Adventist. Third part, Philadelphia, the only true church of God on earth, for they are to be translated to the city of God. Revelation 3:12; Hebrews 12:22–24. In the name of Jesus, I exhort you again to flee from the Laodiceans, as from Sodom and Gomorrah. Their teachings are false and delusive; and lead to utter destruction. Death! DEATH!!* eternal DEATH!!! is on their track. Remember Lot’s wife.” Joseph Bates, Review and Herald, volume 1, November 1850.

> „„Az egész földön, azt mondja az Úr; annak KÉT RÉSZE kivágattatik és elvész; de a HARMADIK megmarad azon. Isten azt mondja, hogy a HARMADIK RÉSZT átviszi a tűzön, és megtisztítja őket. Segítségül hívják őt, és ő meghallgatja őket. Azt mondja majd: »AZ ÉN NÉPEM EZ«; ők pedig azt mondják: »AZ ÚR AZ ÉN ISTENEM.« Első rész: SÁRDISZ, a névleges egyház vagy Babilon. Második rész: Laodicea, a névleges adventista. Harmadik rész: Philadelphia, Isten egyetlen igaz egyháza a földön, mert ők fognak elragadtatni Isten városába. Jelenések 3:12; Zsidók 12:22–24. Jézus nevében ismét intelek benneteket, hogy meneküljetek a laodiceaiaktól, miként Szodomától és Gomorától. Tanításaik hamisak és csalókák; és teljes pusztulásba vezetnek. Halál! HALÁL!!* örök HALÁL!!! van a nyomukban. Emlékezzetek Lót feleségére.” Joseph Bates, Review and Herald, 1. kötet, 1850. november.

In the Millerite history Sardis, was the church that had a name that claimed to be alive, but it was dead.

A millerita történelemben Szárdisz volt az a gyülekezet, amelynek az a neve volt, hogy él, de halott volt.

> And unto the angel of the church in Sardis write; These things saith he that hath the seven Spirits of God, and the seven stars; I know thy works, that thou hast a name that thou livest, and art dead. Revelation 3:1.

> A szárdiszi gyülekezet angyalának pedig írd meg: Ezt mondja az, akinél az Isten hét Lelke és a hét csillag van: Tudom a te cselekedeteidet, hogy az a neved, hogy élsz, pedig halott vagy. Jelenések 3:1.

God’s people always have a name. The name during the history of Ephesus through Pergamos was Christian. The name during the papal rule was the church in the wilderness. The name from the introduction of the morning star, John Wycliffe was Protestant. At the time of the end in 1798, the Protestants had already begun their return to the Roman communion. All that was needed then was a test that would manifest the fact that in spite of their professed name, they were no longer the chosen church. In the spring of 1844, they reached the test that would manifest that they were no longer the church that carried Christ’s covenant name. The story of Elijah provides a very detailed second witness of this fact. When they manifested their true character, it was difficult for the Millerites to initially identify that the Protestants had demonstrated that they had become the daughters of Babylon. But the Millerites eventually did that very thing, and began to call souls out of those fallen churches in fulfillment of the second angel’s message. Then there was a testing process that would cause the Millerites to manifest their own characters. Were they Philadelphians or Laodiceans?

Isten népének mindig van neve. Efezus történetétől Pergámoszon át a név: keresztény volt. A pápai uralom idején a név: a pusztában levő egyház volt. A hajnalcsillag, John Wycliffe fellépésétől fogva a név: protestáns volt. A vég idején, 1798-ban, a protestánsok már megkezdték visszatérésüket a római közösségbe. Ekkor már csak egy próba volt szükséges, amely nyilvánvalóvá teszi azt a tényt, hogy vallott nevük ellenére többé nem ők a választott egyház. 1844 tavaszán eljutottak ahhoz a próbához, amely nyilvánvalóvá tette, hogy többé nem ők az az egyház, amely Krisztus szövetségi nevét hordozza. Illés története ennek a ténynek igen részletes második tanúbizonyságát adja. Amikor valódi jellemüket nyilvánvalóvá tették, a milleriták számára kezdetben nehéz volt felismerni, hogy a protestánsok bebizonyították: Babilon leányaivá lettek. De a milleriták végül éppen ezt tették, és a második angyal üzenetének beteljesedéseként kezdték kihívni a lelkeket azokból az elbukott egyházakból. Ezután egy próbatételi folyamat következett, amely a milleritákat is arra késztette, hogy nyilvánvalóvá tegyék saját jellemüket. Filadelfiaiak voltak, vagy laodiceaiak?

The Philadelphians followed Christ into the Most Holy Place and those Millerites who refused to do so manifested the character of Laodiceans. Thus, we find the logic for Bates identification of the three churches as contemporaries of the same history. That history was fulfilled within the prophetic structure of the parable of the ten virgins, which inspiration informs us has been and will be fulfilled to the very letter.

A filadelfiaiak követték Krisztust a Szentek Szentjébe, és azok a milleriták, akik ezt megtagadták, a laodiceaiak jellemét nyilvánították ki. Így megtaláljuk annak logikáját, hogy Bates a három gyülekezetet ugyanazon történelem kortársaiként azonosította. Az a történelem a tíz szűzről szóló példázat prófétai szerkezetén belül teljesedett be, amelyről az ihletés tudatja velünk, hogy a legteljesebb pontossággal beteljesedett, és be is fog teljesedni.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> „A Máté 25-ben feljegyzett, a tíz szűzről szóló példázat az adventnép tapasztalatát is szemlélteti.” The Great Controversy, 393.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „Gyakran utalnak nekem a tíz szűz példázatára, akik közül öt bölcs volt, és öt balga. Ez a példázat a legteljesebb betű szerinti pontossággal beteljesedett és be fog teljesedni, mert különleges alkalmazása van erre az időre, és a harmadik angyal üzenetéhez hasonlóan beteljesedett, és az idők végéig továbbra is jelenvaló igazság marad.” Review and Herald, 1890. augusztus 19.

The last three churches represent those outside of the Millerite movement as Sardis, and those within the movement represent either Philadelphia or Laodicea. Those three churches are identified in Revelation chapter three, and the first four churches are in chapter two. Therefore, when Sister White references the history of chapter three of Revelation, she is identifying the very same churches Joseph Bates just identified.

Az utolsó három gyülekezet a millerita mozgalmon kívül állókat jelképezi mint Szárdisz, a mozgalmon belül lévők pedig vagy Filadelfiát, vagy Laodiceát képviselik. E három gyülekezet a Jelenések könyve harmadik fejezetében található, az első négy gyülekezet pedig a második fejezetben. Ezért amikor White testvérnő a Jelenések könyve harmadik fejezetének történetére utal, ugyanazokat a gyülekezeteket azonosítja, amelyeket Joseph Bates éppen az imént azonosított.

> “Oh, what a description! How many there are in this fearful condition. I earnestly entreat every minister to study diligently the third chapter of Revelation, for in it is portrayed the condition of things existing in the last days. Study carefully every verse in this chapter, for through these words Jesus is speaking to you.” Manuscript Releases, volume 18, 193.

> „Ó, micsoda leírás! Milyen sokan vannak ebben a félelmetes állapotban. Komolyan kérlelek minden lelkészt, hogy szorgalmasan tanulmányozza a Jelenések harmadik fejezetét, mert abban az utolsó napokban fennálló állapotok vannak ábrázolva. Gondosan tanulmányozzatok e fejezet minden versét, mert e szavak által Jézus szól hozzátok.” Manuscript Releases, 18. kötet, 193.

The three contemporary churches of Millerite history are repeated at the end of Adventism. Joseph Bates was identifying the dynamics of the Millerite period and identified Sardis as the daughters of Babylon, which was the target audience for the second angel’s message. He was addressing the struggle between the little flock that followed Christ into the Most Holy Place on October 22, 1844 and those who refused to move out of the holy place. He was attempting to call the Laodiceans out of the darkness they had received, and at least part of their Laodicean blindness was due to the fact that William Miller had taken a leading position in the Laodicean movement. This is the same struggle identified in the message to Philadelphia.

A Millerita történelem három jelenkori gyülekezete megismétlődik az adventizmus végén. Joseph Bates a Millerita korszak dinamikáját azonosította, és Szárdiszt Babilon leányaiként határozta meg, akik a második angyal üzenetének célközönségét alkották. Azt a küzdelmet tárgyalta, amely az 1844. október 22-én Krisztust a Szentek Szentjébe követő kis nyáj és azok között állt fenn, akik nem voltak hajlandók elmozdulni a szent helyről. Arra törekedett, hogy a laodiceabelieket kiszólítsa abból a sötétségből, amelyet befogadtak, és laodiceai vakságuk legalább részben abból fakadt, hogy William Miller vezető szerepet vállalt a laodiceai mozgalomban. Ugyanez a küzdelem jelenik meg a Filadelfiának szóló üzenetben.

> Behold, I will make them of the synagogue of Satan, which say they are Jews, and are not, but do lie; behold, I will make them to come and worship before thy feet, and to know that I have loved thee. Revelation 3:9.

> Íme, a Sátán zsinagógájából valókká teszem azokat, akik azt mondják, hogy zsidók, pedig nem azok, hanem hazudnak; íme, megteszem, hogy eljöjjenek, leboruljanak lábaid előtt, és megtudják, hogy én szerettelek téged. Jelenések 3:9.

A religious crisis always produces two classes of worshippers as it did in the Great Disappointment. The mantle of Protestantism had just been taken from Sardis, as they returned to Rome and officially became Rome’s daughter. The mantle was then held by Millerite Adventism, but a test would soon after produce two classes professing to be the little flock. A true flock and a counterfeit flock. Bates represented the little flock that followed Christ into the Most Holy Place. His struggle was with Laodiceans who professed to be the little flock. As a Philadelphian, Bates’ struggle was with the synagogue of Satan, a group that professed to be God’s people, but did lie and were not Jews.

A vallási válság mindig az imádók két osztályát hozza létre, miként ez a nagy csalódás idején is történt. A protestantizmus palástját éppen akkor vették el Szárdisztól, amikor visszatértek Rómához, és hivatalosan Róma leányává lettek. E palástot ezután a millerita adventizmus viselte, ám nem sokkal később egy próba két olyan osztályt hozott létre, amelyek a kis nyájnak vallották magukat: az igaz nyájat és a hamis nyájat. Bates azt a kis nyájat képviselte, amely Krisztust a Szentek Szentjébe követte. Küzdelme a laodiceabeliekkel volt, akik a kis nyájnak vallották magukat. Filadelfiaiként Bates küzdelme a Sátán zsinagógájával folyt, egy olyan csoporttal, amely Isten népének vallotta magát, de hazudott, és nem volt zsidó.

When the parable is fulfilled for the final time at the end of Adventism there will be a chosen covenant people that were passed by at the time of the end in 1989, the same as the Jewish leadership was passed by at Christ birth, which represents the time of the end in that prophetic history. When the history of Christ reached the triumphal entry into Jerusalem, the Midnight Cry history of the Millerite time was typified. Inspiration repeatedly aligns the waymark of the cross with the Great Disappointment of 1844. Judas represents the Laodiceans of Christ’s history, and the apostles were the Philadelphians. For three and a half years after the cross the Philadelphians, represented by Bates, attempted to call the Laodiceans out of a fallen church that was represented by the disciple Judas Iscariot.

Amikor a példázat az adventizmus végén utoljára beteljesedik, lesz egy kiválasztott szövetséges nép, amelyet az idők végén, 1989-ben félretettek, ugyanúgy, ahogyan a zsidó vezetőséget félretették Krisztus születésekor, ami abban a prófétai történetben az idők végét jelképezi. Amikor Krisztus története elérkezett a jeruzsálemi diadalmas bevonuláshoz, a millerita korszak Éjféli Kiáltásának története nyert előképet. Az ihletett bizonyságtétel ismételten a kereszt útjelzőjét állítja párhuzamba az 1844-es Nagy Csalódással. Júdás Krisztus történetében a laodiceaiakat jelképezi, az apostolok pedig a filadelfiaiakat. A kereszt után három és fél éven át a filadelfiaiak, akiket Bates képviselt, megkísérelték kihívni a laodiceaiakat egy bukott egyházból, amelyet Júdás Iskáriótes, a tanítvány jelképezett.

In 1989 the former chosen covenant people rejected the light that was unsealed and were passed by. When the first disappointment of July 18, 2020 arrived the testing process began among those who formerly had appeared to be of the same movement. Yet one class are Laodicean and the other class Philadelphian. Just as Judas covenanted three times with the Sanhedrin to betray Christ before the cross, the Laodiceans of the history after September 11, 2001 will have failed three opportunities to repent. At the soon coming Sunday law it will be manifested as certainly as Judas hanging from a tree, that the Laodiceans are separate from the Philadelphians. It is at the harvest when the tares are separated from the wheat. We are rapidly approaching that harvest.

1989-ben a korábbi választott szövetségi nép elutasította a feloldott pecsétű világosságot, és mellőztetett. Amikor 2020. július 18-án bekövetkezett az első csalódás, megkezdődött a próbatétel folyamata azok között, akik korábban úgy tűntek, hogy ugyanahhoz a mozgalomhoz tartoznak. Ám az egyik csoport laodiceai, a másik pedig filadelfiai. Miként Júdás háromszor szövetkezett a Szanhedrinnel, hogy a kereszt előtt elárulja Krisztust, úgy a 2001. szeptember 11-e utáni történelem laodiceai három alkalmat is elmulasztanak majd a megtérésre. A hamarosan bekövetkező vasárnapi törvény idején éppoly bizonyosan nyilvánvalóvá lesz, mint Júdásnak a fán való felakasztása, hogy a laodiceaiak különválnak a filadelfiaiaktól. Az aratás idején választatnak el a konkolyok a búzától. Gyorsan közeledünk ehhez az aratáshoz.

These truths are only recognized when and if we are willing to understand that the only biblical methodology that can uncover and establish ‘truth’ is “historicism.” The true methodology is not preterism, futurism, dispensationalism, woke-ism, grammatical or historical expertise or any variation of the many satanic counterfeits. There is a commonly known phrase that is attributed to a seventeenth century philosopher named Jean-Jacques Rousseau that has been restated many ways, but the essence of the thought is, “Error has many roots, but truth has only one.” “Truth” is Alpha and Omega who is as a root out of dry ground.

Ezek az igazságok csak akkor és úgy ismerhetők fel, ha készek vagyunk megérteni, hogy az egyetlen bibliai módszertan, amely képes feltárni és megalapozni az „igazságot”, a „historicizmus”. Az igaz módszertan nem a preterizmus, nem a futurizmus, nem a diszpenzacionalizmus, nem a woke-izmus, nem a nyelvtani vagy történeti szakértelem, sem pedig a sok sátáni hamisítvány bármely változata. Van egy közismert mondás, amelyet egy Jean-Jacques Rousseau nevű tizenhetedik századi filozófusnak tulajdonítanak, és amelyet sokféleképpen újrafogalmaztak, de a gondolat lényege ez: „A tévedésnek sok gyökere van, az igazságnak azonban csak egy.” Az „Igazság” az Alfa és az Omega, aki száraz földből sarjadt gyökérként jelent meg.

> “So with the Bible, the treasure house of the riches of His grace. The glory of its truths, that are as high as heaven and compass eternity, is undiscerned. To the great mass of mankind, Christ Himself is ‘as a root out of a dry ground,’ and they see in Him ‘no beauty that’ they ‘should desire Him.’ Isaiah 53:2. When Jesus was among men, the revelation of God in humanity, the scribes and Pharisees declared to Him, ‘Thou art a Samaritan, and hast a devil.’ John 8:48. Even His disciples were so blinded by the selfishness of their hearts that they were slow to understand Him who had come to manifest to them the Father’s love. This was why Jesus walked in solitude in the midst of men. He was understood fully in heaven alone.” Thoughts from the Mount of Blessing, 25.

> „Így van ez a Bibliával is, az Ő kegyelme gazdagságának kincstárával. Igazságainak dicsősége, mely az égig ér és az örökkévalóságot fogja át, észrevétlen marad. Az emberiség nagy tömege számára Krisztus maga is olyan, „mint a száraz földből kinőtt gyökér”, és „nem volt néki alakja és ékessége”, hogy „kívánjuk őt”. Ézsaiás 53:2. Amikor Jézus az emberek között járt, Isten emberi testben adott kinyilatkoztatásaként, az írástudók és a farizeusok így szóltak hozzá: „Samaritánus vagy te, és ördög van benned.” János 8:48. Még a tanítványait is annyira megvakította szívük önzése, hogy késedelmesek voltak megérteni Őt, aki azért jött, hogy kinyilatkoztassa nekik az Atya szeretetét. Ezért járt Jézus magányosan az emberek között. Egyedül a mennyben értették meg teljesen.” Gondolatok a hegyi beszédről, 25.

The truths we are currently sharing must be recognized in the context that the growth of truth is progressive throughout history, and more importantly our understanding of truth must be placed in the context of the Alpha and Omega, the context of Jesus identifying the end of a thing with the beginning of a thing.

Az igazságokat, amelyeket jelenleg közlünk, abban az összefüggésben kell felismerni, hogy az igazság növekedése a történelem folyamán fokozatos, és ami még fontosabb, az igazságról való megértésünket az Alfa és az Ómega összefüggésébe kell helyezni, annak az összefüggésébe, hogy Jézus egy dolog végét annak kezdetével azonosítja.

The fourth church is Thyatira and it represents the period that the papacy ruled as the fifth kingdom of Bible prophecy, which is the period that the church in the wilderness was in captivity. The captivity of spiritual Israel by spiritual Babylon for twelve hundred and sixty years was typified by the captivity of literal Israel in literal Babylon for seventy years.

A negyedik gyülekezet Thiatira, és azt az időszakot jelképezi, amikor a pápaság uralkodott mint a bibliai prófécia ötödik királysága; ez az az időszak, amikor a pusztai egyház fogságban volt. A lelki Izráelnek a lelki Babilon általi, ezerkétszázhatvan éven át tartó fogságát az előképezte, hogy a szó szerinti Izráel hetven éven át a szó szerinti Babilon fogságában volt.

> “Today the church of God is free to carry forward to completion the divine plan for the salvation of a lost race. For many centuries God’s people suffered a restriction of their liberties. The preaching of the gospel in its purity was prohibited, and the severest of penalties were visited upon those who dared disobey the mandates of men. As a consequence, the Lord’s great moral vineyard was almost wholly unoccupied. The people were deprived of the light of God’s word. The darkness of error and superstition threatened to blot out a knowledge of true religion. God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> „Ma Isten egyháza szabadon viheti előre a végső beteljesedésig az elveszett emberi nemzetség üdvösségére vonatkozó isteni tervet. Sok évszázadon át Isten népe szabadságjogainak korlátozását szenvedte el. Az evangélium tisztaságában való hirdetése tiltva volt, és a legsúlyosabb büntetéseket rótták ki mindazokra, akik merészeltek engedetlenkedni az emberek parancsainak. Ennek következtében az Úr nagy erkölcsi szőlőskertje csaknem teljesen műveletlen maradt. A népet megfosztották Isten Igéjének világosságától. A tévelygés és a babona sötétsége azzal fenyegetett, hogy eltörli az igaz vallás ismeretét. Isten földi egyháza e könyörtelen üldözés hosszú időszaka alatt éppoly valóságosan fogságban volt, mint ahogyan Izráel fiai Babilonban voltak fogva tartva a fogság idején.” Próféták és királyok, 714.

The seventy years of captivity in Babylon is represented by the church of Thyatira. The church of Thyatira is the effect that was produced by the cause, which is represented by Pergamos. Pergamos is symbolized by Constantine the emperor that combined idolatry with Christianity. The symbol of his idolatry was the worship of the sun. The biblical reason for ancient Israel being taken into captivity for the seventy years of Thyatira is that their kings formed relationships and alliances with the idolatrous nations around them in direct rebellion against God’s Word. God repeatedly warned Israel not to intermix with the heathen nations around them. The Ten Commandments, the very thing ancient Israel was to be the depositaries of straightly forbids worshipping idols. When the Lord passed by Moses at the cave of Horeb and revealed His character He twice included the very warning we are referring to.

A babiloni fogság hetven éveit Thyatira egyháza jelképezi. Thyatira egyháza annak a következménynek a megjelenítése, amelyet az az ok idézett elő, amelyet Pergamos jelképez. Pergamost Konstantin császár jelképezi, aki a bálványimádást a kereszténységgel elegyítette. Bálványimádásának jelképe a nap imádása volt. Az a bibliai oka annak, hogy az ókori Izráel Thyatira hetven esztendejére fogságba vitetett, az volt, hogy királyaik kapcsolatokat és szövetségeket kötöttek a körülöttük levő bálványimádó népekkel, Isten Igéjével szembeni nyílt lázadásban. Isten ismételten figyelmeztette Izráelt, hogy ne elegyedjék össze a körülöttük levő pogány nemzetekkel. A Tízparancsolat, éppen az, aminek letéteményeseivé az ókori Izráel rendeltetett, kifejezetten megtiltja a bálványok imádását. Amikor az Úr elhaladt Mózes előtt a Hóreb barlangjánál, és kijelentette jellemét, kétszer is magában foglalta azt az intést, amelyre utalunk.

> And he said, Behold, I make a covenant: before all thy people I will do marvels, such as have not been done in all the earth, nor in any nation: and all the people among which thou art shall see the work of the Lord: for it is a terrible thing that I will do with thee. Observe thou that which I command thee this day: behold, I drive out before thee the Amorite, and the Canaanite, and the Hittite, and the Perizzite, and the Hivite, and the Jebusite. Take heed to thyself, lest thou make a covenant with the inhabitants of the land whither thou goest, lest it be for a snare in the midst of thee: But ye shall destroy their altars, break their images, and cut down their groves: For thou shalt worship no other god: for the Lord, whose name is Jealous, is a jealous God: Lest thou make a covenant with the inhabitants of the land, and they go a whoring after their gods, and do sacrifice unto their gods, and one call thee, and thou eat of his sacrifice; And thou take of their daughters unto thy sons, and their daughters go a whoring after their gods, and make thy sons go a whoring after their gods. Exodus 34:10–16.

> És monda: Íme, szövetséget kötök: egész néped szeme láttára csodákat cselekszem, amilyenek nem történtek az egész földön, sem egyetlen nép között sem; és mindaz a nép, amely között vagy, meglátja az Úr munkáját; mert rettenetes dolog az, amit veled cselekszem. Tartsd meg, amit ma parancsolok neked: íme, kiűzöm előled az emoreust, a kánaánit, a hettitát, a perizzitát, a hivvitát és a jebuszit. Vigyázz magadra, hogy szövetséget ne köss annak a földnek lakóival, ahová bemégy, nehogy tőrré legyen közötted. Hanem rontsátok le oltáraikat, törjétek össze bálványaikat, és vágjátok ki ligeteiket. Mert ne imádj más istent; mert az Úr, akinek neve Féltőn Szerető, féltőn szerető Isten ő. Ne köss tehát szövetséget annak a földnek lakóival, hogy amikor paráználkodnak isteneik után, és áldoznak isteneiknek, meg ne hívjanak téged, és ne egyél áldozatukból; és hogy ne végy leányaik közül fiaidnak, mert leányaik paráználkodnak isteneik után, és fiaidat is paráználkodásra viszik az ő isteneik után. 2Mózes 34:10–16.

Twice God warned ancient Israel in this passage alone, and there are many other biblical testimonies of the command to ancient Israel that they were to make no covenants with the idolatrous nations around them. Those compromises began with ancient Israel’s rejection of God and His theocracy. When they desired a king, God allowed them to have a king and from that point on the majority of all the kings, and most certainly every king of the northern ten tribes disregarded that very command. The principle that required that Israel was separate and peculiar from the idolatrous nations around them was rejected and illustrated by the compromise that Constantine would later become a symbol of. Pergamos and Constantine represent the rebellion of Israel’s kings who introduced idolatry into God’s church. The falling away that began with king Saul typified the falling away of the Christian church that led to the captivity in spiritual Babylon. The sacred history beginning with king Saul onward until the captivity in Babylon is symbolized by the church of Pergamos. The captivity of seventy years that followed was the church of Thyatira.

Isten ebben az egyetlen szakaszban is kétszer figyelmeztette az ősi Izráelt, és sok más bibliai bizonyságtétel is szól arról a parancsról, amelyet az ősi Izráel kapott, hogy ne kössön semmiféle szövetséget a körülötte élő bálványimádó nemzetekkel. Ezek a megalkuvások azzal kezdődtek, hogy az ősi Izráel elvetette Istent és az Ő teokráciáját. Amikor királyt kívántak, Isten megengedte nekik, hogy királyuk legyen, és attól fogva a királyok többsége, sőt a legteljesebb bizonyossággal az északi tíz törzs minden királya semmibe vette éppen ezt a parancsot. Az az elv, amely megkövetelte, hogy Izráel elkülönült és sajátos legyen a körülötte lévő bálványimádó nemzetektől, elvettetett, és azt a megalkuvás szemléltette, amelynek Konstantin később jelképévé lett. Pergamos és Konstantin Izráel azon királyainak lázadását képviselik, akik bevezették a bálványimádást Isten egyházába. Az a hitehagyás, amely Saul királlyal kezdődött, előképe volt a keresztény egyház hitehagyásának, amely a lelki Babilonban való fogsághoz vezetett. A szent történelem, amely Saul királlyal kezdődött és Babilonba való fogságig tartott, a pergamoni egyház által van jelképezve. Az ezt követő hetvenéves fogság a thiatirai egyház volt.

Ephesus, represents the church that goes forth to conquer the Promised Land. Ephesus represents the time of Moses and the deliverance of Israel from the bondage of Egypt.

Efézus azt az egyházat jelképezi, amely kivonul, hogy meghódítsa az Ígéret Földjét. Efézus Mózes korát és Izráelnek az egyiptomi szolgaságból való megszabadítását jelképezi.

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> „A Biblia e végső nemzedék számára halmozta fel és fogta egybe kincseit. Az ószövetségi történelem minden nagy eseménye és ünnepélyes történése megismétlődött, és ismétlődik az egyházban e végső napokban.” Selected Messages, 3. könyv, 338–339.

The history represented by the deliverance from Egypt is repeated in the last days. It was therefore also repeated in the Millerite history. That is why Sister White repeatedly references that history to describe the Millerite history. She aligns the Great Disappointment of 1844 with the disappointment of the Hebrews as they stood before the Red Sea with Pharaoh’s army approaching them from behind. She also aligns the history of the deliverance from Egypt with the time of Christ, thus the disappointment of the disciples at the cross was typified by the disappointment at the Red Sea, which also typified the Great Disappointment of 1844. The disappointment of the cross represented the beginning of the church of Ephesus. The time of Moses at the beginning of ancient Israel represented by the church of Ephesus which also typified the beginning of modern Israel in the time of Christ. Both histories are represented by the church of Ephesus. The truths we are identifying here have often been publicly presented through the years by Future for America, so I am simply providing an overview.

Az Egyiptomból való szabadulás által ábrázolt történelem megismétlődik az utolsó napokban. Ezért ismétlődött meg a millerita történelemben is. Ez az oka annak, hogy White testvérnő ismételten erre a történetre hivatkozik, amikor a millerita történelmet írja le. Az 1844-es Nagy Csalódást párhuzamba állítja a héberek csalódásával, amikor a Vörös-tenger előtt álltak, miközben a fáraó serege hátulról közeledett feléjük. Egyiptomból való szabadulás történetét Krisztus idejével is összhangba állítja; így a tanítványoknak a keresztnél átélt csalódását a Vörös-tengernél bekövetkezett csalódás előképezte, amely egyúttal az 1844-es Nagy Csalódást is előképezte. A kereszt csalódása az efezusi gyülekezet kezdetét jelképezte. Mózes ideje az ősi Izráel kezdetén, amelyet az efezusi gyülekezet ábrázol, egyúttal Krisztus idejében a modern Izráel kezdetét is előképezte. Mindkét történelmet az efezusi gyülekezet ábrázolja. Az itt azonosított igazságokat a Future for America az évek során gyakran nyilvánosan bemutatta, ezért most csupán áttekintést adok.

In the history of Christ, we find the beginning of the new covenant people who are being raised up as the previous covenant chosen people are being passed by. The history of Christ is the end of ancient Israel, and in the history of the deliverance from Egypt at the beginning of ancient Israel there was a previously chosen covenant people that were passed by for a new covenant people.

Krisztus történetében az új szövetségi nép kezdetét látjuk, amely felemeltetik, miközben az előző szövetség választott népe mellőztetik. Krisztus története az ősi Izráel végét jelenti, és az Egyiptomból való szabadulás történetében, az ősi Izráel kezdetén, volt egy korábban kiválasztott szövetségi nép, amelyet mellőztek egy új szövetségi nép kedvéért.

In Christ’s history the former chosen people came to their final conclusion in the year 70 with the destruction of Jerusalem. At the beginning in the time of Moses the former chosen people died in the wilderness over a forty-year period, and Joshua and Caleb became the representatives of the new chosen people that were destined to carry the message to the Promised land as did the apostles of the Ephesian church time period carried the gospel to the world.

Krisztus történetében az egykori választott nép végső lezárásához a 70. évben, Jeruzsálem pusztulásával érkezett el. Kezdetben, Mózes idejében, a korábbi választott nép negyven esztendő leforgása alatt a pusztában halt meg, és Józsué valamint Káleb lettek az új választott nép képviselői, akik arra rendeltettek, hogy az üzenetet elvigyék az Ígéret földjére, miként az efézusi gyülekezet korszakának apostolai is elvitték az evangéliumot a világnak.

The beginning and ending of ancient and also the beginning of modern Israel all identify a transition of a former chosen people unto a new chosen people. Upon the testimony of two or three a thing is established; and each of these three lines of witnesses identify the divorce of the previous chosen people and these witnesses possess the signature of Alpha and Omega, the One who identifies the end from the beginning. There will be a former chosen people that is passed by when God enters into covenant with the one hundred and forty-four thousand. God is not the author of confusion; He never changes and His word never fails.

Az ősi Izráel vége, valamint a modern Izráel kezdete egyaránt egy korábbi választott népről egy új választott népre való átmenetet jelöl meg. Két vagy három tanú bizonysága alapján áll meg egy dolog; és e három tanúvonal mindegyike az előző választott nép elbocsátását azonosítja, és e tanúk magukon viselik az Alfa és az Ómega kézjegyét, Annakét, aki kezdetétől fogva kijelenti a véget. Lesz egy korábbi választott nép, amelyet Isten félretesz, amikor szövetségre lép a száznegyvennégyezerrel. Isten nem a zűrzavar szerzője; Ő soha nem változik, és az Ő szava soha nem hiúsul meg.

The deliverance from Egypt and the triumphs accomplished by God through Joshua are represented by the church of Ephesus, but Ephesus was destined to lose its first love. When Joshua was laid to rest another generation arose marking the period represented by Smyrna. Joshua’s wonderful work of clearing the Promised Land was never fully accomplished, for the people became satisfied with themselves and forsook the work given to Joshua. They lost their first love. That period continued until Israel rejected God and Samuel anointed king Saul, thus ushering in the church of Pergamos.

Az Egyiptomból való szabadulást és azokat a győzelmeket, amelyeket Isten Józsué által vitt véghez, az efézusi gyülekezet szemlélteti, Efézusnak azonban el kellett veszítenie első szeretetét. Amikor Józsué nyugalomra tért, egy másik nemzedék támadt, jelezve a Szmirna által jelképezett időszakot. Józsué csodálatos műve, az Ígéret Földjének megtisztítása, sohasem teljesedett be maradéktalanul, mert a nép megelégedett önmagával, és elhagyta a Józsuéra bízott munkát. Elveszítették első szeretetüket. Ez az időszak addig tartott, amíg Izráel el nem vetette Istent, és Sámuel fel nem kente királlyá Sault, ily módon bevezetve Pergamos gyülekezetét.

> “The message came to Smyrna, a church in Asia Minor, and likewise to the Christian church as a whole, during the second and third centuries. It was a time when paganism was making its final stand for supremacy in the world. Christianity had spread with wonderful rapidity, until it was known throughout the world. Some embraced the faith of Christ because of heart conversion, others, because of the might of argument brought to bear, and still others, because they could see that the cause of paganism was waning, and policy led them to the side that promised to be victorious. These conditions weakened the spirituality of the church. The Spirit of Prophecy, which characterized the apostolic church, was gradually lost. This is a gift which brings the church to which it is entrusted, into the unity of the faith. When there were no longer true prophets, false teachings spread rapidly; the philosophy of the Greeks led to a false interpretation of the Scriptures, and the self-righteousness of the ancient Pharisees, so often condemned by Christ, again appeared in the midst of the church. The foundation was laid during the two centuries preceding the reign of Constantine for those evils which were fully developed during the two centuries following. During this period, martyrdom became popular in many parts of the Roman Empire. Strange as this may seem, it is none the less true. It was the result of the relationship existing between Christians and pagans.

> Az üzenet Szmirnához, Kis-Ázsia egyik gyülekezetéhez érkezett, és ugyanígy a keresztény egyház egészéhez is, a második és a harmadik század folyamán. Olyan időszak volt ez, amikor a pogányság utolsó harcát vívta a világ feletti uralomért. A kereszténység csodálatos gyorsasággal terjedt, mígnem az egész világon ismertté lett. Némelyek a szív megtérése miatt fogadták el Krisztus hitét; mások azért, mert a mellette felhozott érvek ereje hatott rájuk; megint mások pedig azért, mert látták, hogy a pogányság ügye hanyatlóban van, és a megfontolt érdek ahhoz az oldalhoz vezette őket, amely győzelmesnek ígérkezett. E körülmények meggyengítették az egyház lelkiségét. A prófétaság Lelke, amely az apostoli egyház jellemzője volt, fokozatosan elveszett. Ez olyan ajándék, amely a reá bízott egyházat a hit egységére vezeti. Amikor már nem voltak valódi próféták, a hamis tanítások gyorsan terjedtek; a görögök filozófiája a Szentírás hamis értelmezéséhez vezetett, és az ősi farizeusok önigazultsága, amelyet Krisztus oly gyakran kárhoztatott, ismét megjelent az egyház közepette. A Konstantin uralkodását megelőző két század során vettetett meg azoknak a bajoknak az alapja, amelyek a rákövetkező két század folyamán teljesen kibontakoztak. Ebben az időszakban a vértanúság a Római Birodalom sok részén népszerűvé vált. Bármily különösnek tűnjék is ez, mégis igaz. A keresztények és a pogányok között fennálló kapcsolatnak volt ez a következménye.

> “In the Roman world the religion of all nations was respected, but the Christians were not a nation, they were but a sect of a despised race. When they therefore persisted in denouncing the religion of all classes of men, when they held secret meetings, and separated themselves entirely from the customs and practices of their nearest relatives and most intimate friends, they became objects of suspicion, and often of persecution, by the pagan authorities. Often they brought persecution upon themselves, when there was no spirit of opposition in the minds of the rulers. In illustration of this spirit, history gives the details of the execution of Cyprian, bishop of Carthage. When his sentence was read, a general cry arose from the listening multitude of Christians, who said, ‘We will die with him.’

> „A római világban minden nemzet vallását tiszteletben tartották, a keresztyének azonban nem alkottak nemzetet, csupán egy megvetett faj egyik szektája voltak. Amikor tehát kitartóan kárhoztatták az emberek minden osztályának vallását, amikor titkos összejöveteleket tartottak, és teljesen elkülönültek legközelebbi rokonaik és legbensőségesebb barátaik szokásaitól és gyakorlataitól, a pogány hatóságok szemében gyanú tárgyává, és gyakran üldöztetés célpontjává lettek. Gyakran magukra vonták az üldözést akkor is, amikor az uralkodók elméjében nem volt ellenük irányuló szellem. E lelkület szemléltetésére a történelem közli Cipriánnak, Karthágó püspökének kivégzési részleteit. Amikor ítéletét felolvasták, az őt hallgató keresztyének sokaságából általános kiáltás tört fel, amely így szólt: „Vele együtt halunk meg.””

> “The spirit with which many professed Christians accepted death, and even needlessly provoked the enmity of the government, probably had much to do with the passage, in 303, a. d., of the edict of persecution, by the emperor Diocletian, and his assistant, Galerius. The edict was universal in its spirit, and was enforced with more or less strenuousness for ten years.” Steven Haskell, The Story of the Seer of Patmos, 50. 51.

> „Az a lelkület, amellyel sok magát kereszténynek valló ember elfogadta a halált, sőt még szükségtelenül is kihívta a kormányzat ellenségeskedését, valószínűleg nagyban hozzájárult ahhoz, hogy Kr. u. 303-ban Diocletianus császár és társa, Galerius kiadta az üldözési rendeletet. A rendelet szellemében egyetemes volt, és tíz éven át kisebb-nagyobb szigorral hajtották végre.” Steven Haskell, The Story of the Seer of Patmos, 50. 51.

Though Smyrna is one of the two churches that receive no rebuke from the Lord, the history testifies that those who were martyred during that period of time represents some whose motivations were based upon human and not divine impulses. The book of Judges opens by identifying the death of Joshua, and there is a verse that is repeated twice in the book which defines the history of the judges. The second time that verse is cited is the final verse of the book. The first verse of the book marks the end of Joshua and the last verse summarizes the history.

Noha Szmirna azon két gyülekezet egyike, amelyek az Úrtól semmiféle feddést nem kapnak, a történelem mégis arról tanúskodik, hogy azok közül, akik abban az időszakban vértanúhalált szenvedtek, némelyeknek indítékai emberi és nem isteni késztetéseken alapultak. A Bírák könyve Józsué halálának megjelölésével kezdődik, és van egy vers, amely kétszer ismétlődik meg a könyvben, s amely meghatározza a bírák történetét. E vers második idézése a könyv utolsó verse. A könyv első verse Józsué korszakának végét jelzi, az utolsó vers pedig összefoglalja a történetet.

> Now after the death of Joshua it came to pass, that the children of Israel asked the Lord, saying, Who shall go up for us against the Canaanites first, to fight against them?… In those days there was no king in Israel, but every man did that which was right in his own eyes… In those days there was no king in Israel: every man did that which was right in his own eyes. Judges 1:1; 17:16; 21:25.

> Józsué halála után pedig történt, hogy Izráel fiai megkérdezték az Urat, mondván: Ki vonuljon fel közülünk először a kánaániak ellen, hogy harcoljon ellenük? … Azokban a napokban nem volt király Izráelben, hanem mindenki azt tette, amit jónak látott a maga szemei előtt. … Azokban a napokban nem volt király Izráelben: mindenki azt tette, amit jónak látott a maga szemei előtt. Bírák 1:1; 17:6; 21:25.

As in the history of Smyrna “self” was a primary theme from the beginning to the end. Because they had no king, they determined to do whatever they chose to do. The lack of guidance was what Haskell identified in the history of Smyrna that was represented by no active Spirit of Prophecy. In both histories a lack of guidance opened the door for decisions to be made based upon a person’s own motivations. Ephesus represents the deliverance from Egypt. The history recorded in the book of Judges is represented by the church of Smyrna. From king Saul until the Babylonian captivity is represented by the church of Pergamos and the captivity in Babylon is represented by the church of Thyatira.

Amint Szmirna történetében, az „én” kezdettől fogva mindvégig elsődleges téma volt. Mivel nem volt királyuk, elhatározták, hogy azt teszik, amit csak akarnak. Az irányítás hiánya volt az, amit Haskell Szmirna történetében úgy azonosított, mint amelyet az aktív Prófétaság Lelkének hiánya jelképezett. Mindkét történetben az irányítás hiánya nyitotta meg az ajtót annak, hogy a döntések az ember saját indítékai alapján szülessenek meg. Efezus Egyiptomból való szabadulást jelképezi. A Bírák könyvében feljegyzett történelmet a szmirnai gyülekezet képviseli. Saul királytól a babiloni fogságig terjedő időszakot a pergamoni gyülekezet képviseli, a babiloni fogságot pedig a thiatirai gyülekezet.

In agreement with the phenomenon identified by the pioneers there is a four and three division in the churches, seals and trumpets, and the first four churches in ancient Israel’s history begin with the Egyptian captivity and end with the Babylonian captivity, for the Alpha and Omega always identifies the end with the beginning. The first four churches in modern Israel’s history begin with the subjection of the Jews to Roman authority and the four churches end with the subjection of the spiritual Jews to spiritual Rome for twelve hundred and sixty years.

Az úttörők által azonosított jelenséggel összhangban az egyházakban, a pecsétekben és a trombitákban négyes és hármas felosztás található, és az ókori Izráel történetének első négy egyháza az egyiptomi fogsággal kezdődik és a babiloni fogsággal végződik, mert az Alfa és az Ómega mindig a véget a kezdettel azonosítja. A modern Izráel történetének első négy egyháza a zsidók római hatalom alá vettetésével kezdődik, és a négy egyház a lelki zsidók lelki Róma alá vettetésével végződik ezerkétszázhatvan esztendőre.

What followed Thyatira was Sardis, which began when they came out of the Babylonian captivity typified by Thyatira. Sardis is the church which had a name that it lived, but it did not live. Their profession of life was a lie. Interestingly enough, of all the seven churches it is the word Sardis that has no definition. Definitions have been assigned to Sardis based upon the context of the history and verses, but there is no etymological definition of the name. It has a name, but it doesn’t.

Thiatira után Szárdisz következett, amely akkor kezdődött, amikor kijöttek a Thiatira által előképezett babiloni fogságból. Szárdisz az a gyülekezet, amelynek az a neve volt, hogy él, de nem élt. Életre valló megvallása hazugság volt. Érdekes módon a hét gyülekezet közül éppen a Szárdisz szó az, amelynek nincs meghatározása. Szárdisznak a történelem és a versek összefüggése alapján tulajdonítottak meghatározásokat, de a névnek nincs etimológiai meghatározása. Van neve, de még sincs.

> “But the second temple had not equaled the first in magnificence; nor was it hallowed by those visible tokens of the divine presence which pertained to the first temple. There was no manifestation of supernatural power to mark its dedication. No cloud of glory was seen to fill the newly erected sanctuary. No fire from heaven descended to consume the sacrifice upon its altar. The Shekinah no longer abode between the cherubim in the most holy place; the ark, the mercy seat, and the tables of the testimony were not to be found therein. No voice sounded from heaven to make known to the inquiring priest the will of Jehovah.” The Great Controversy, 24.

> „A második templom azonban dicsőségében nem ért fel az elsőhöz; és nem szentelték meg azok a látható jelek sem, amelyek az isteni jelenléthez tartoztak az első templomban. Nem nyilatkozott meg természetfeletti hatalom, hogy megjelölje felszentelését. Nem látták a dicsőség felhőjét, amint betölti az újonnan emelt szentélyt. Nem szállt alá tűz a mennyből, hogy megeméssze az oltárán levő áldozatot. A Sechina többé nem lakozott a kerubok között a szentek szentjében; a láda, az engesztelés fedele és a bizonyság táblái nem voltak megtalálhatók benne. Nem hangzott szó a mennyből, hogy tudtára adja a kérdező papnak Jehova akaratát.” A nagy küzdelem, 24.

After the Babylonian captivity they rebuilt Jerusalem and the temple. They then had a name again, for God had promised to put His name in Jerusalem. But His name represents His character, and the lack of His personal presence identified that they had the name that represented life, but in reality, they no longer had the presence that produces life. All they really had was profession and pretense.

A babiloni fogság után újjáépítették Jeruzsálemet és a templomot. Ekkor ismét volt nevük, mert Isten megígérte, hogy nevét Jeruzsálembe helyezi. Ám az Ő neve az Ő jellemét képviseli, és személyes jelenlétének hiánya azt jelezte, hogy bár birtokolták a nevet, amely az életet jelképezte, valójában már nem bírták azt a jelenlétet, amely életet fakaszt. Mindössze hitvallásuk és színlelésük maradt.

The last voice in Sardis promised of an Elijah who would come before the great and terrible day of the Lord. For ancient Israel the destruction of Jerusalem was the great and dreadful day of the Lord. For this reason, Sister White refers to Jerusalem’s destruction in 70AD as an illustration of the great and dreadful day of the Lord represented as the seven last plagues. The church of Philadelphia began with the voice of John the Baptist crying in the wilderness, thus typifying the voice of William Miller. The voices of John the Baptist and William Miller were presenting the Laodicean message to a people who believed everything was alright, when everything was all wrong. Both John the Baptist and William Miller laid the ax to the root of the tree. The message to Sardis was that there were “a few names even in Sardis which have not defiled their garments; and they shall walk with me in white: for they are worthy.” John the Baptist and William Miller represent those who came out of the time period represented by Sardis and were worthy to walk with Christ.

A szárdiszi utolsó hang egy Illésről tett ígéretet, aki eljön az Úr nagy és rettenetes napja előtt. Az ősi Izráel számára Jeruzsálem pusztulása volt az Úr nagy és félelmetes napja. Ezért White testvérnő Kr. u. 70-ben Jeruzsálem pusztulására az Úr nagy és rettenetes napjának szemléltetéseként hivatkozik, amelyet a hét utolsó csapás jelképez. A filadelfiai gyülekezet Keresztelő János pusztában kiáltó hangjával kezdődött, s így William Miller hangjának előképe lett. Keresztelő János és William Miller hangja a laodiceai üzenetet hirdette egy olyan népnek, amely azt hitte, hogy minden rendben van, amikor valójában minden teljesen rossz volt. Mind Keresztelő János, mind William Miller a fejszét a fa gyökerére vetette. A Szárdisznak szóló üzenet ez volt: „de van néhány neved Sardisban is, a kik nem fertőztették meg ruháikat; és fehérben fognak velem járni; mert méltók arra.” Keresztelő János és William Miller azokat jelképezik, akik a Szárdisz által jelképezett időszakból jöttek ki, és méltók voltak arra, hogy Krisztussal járjanak.

> “Thousands were led to embrace the truth preached by William Miller, and servants of God were raised up in the spirit and power of Elijah to proclaim the message. Like John, the forerunner of Jesus, those who preached this solemn message felt compelled to lay the ax at the root of the tree, and call upon men to bring forth fruits meet for repentance. Their testimony was calculated to arouse and powerfully affect the churches and manifest their real character. And as the solemn warning to flee from the wrath to come was sounded, many who were united with the churches received the healing message; they saw their backslidings, and with bitter tears of repentance and deep agony of soul, humbled themselves before God. And as the Spirit of God rested upon them, they helped to sound the cry, ‘Fear God, and give glory to Him; for the hour of His judgment is come.’” Early Writings, 233.

> „Ezreket indítottak arra, hogy elfogadják a William Miller által hirdetett igazságot, és Isten szolgái támadtak Illés lelkületével és erejével, hogy hirdessék az üzenetet. Jézus előfutárához, Jánoshoz hasonlóan azok, akik ezt az ünnepélyes üzenetet prédikálták, kényszert éreztek arra, hogy a fejszét a fa gyökerére vessék, és felszólítsák az embereket, hogy a megtéréshez méltó gyümölcsöket teremjenek. Bizonyságtételük arra irányult, hogy felrázza és erőteljesen befolyásolja a gyülekezeteket, és nyilvánvalóvá tegye valódi jellemüket. És amikor felhangzott az ünnepélyes figyelmeztetés, hogy meneküljenek az eljövendő harag elől, sokan azok közül, akik a gyülekezetekhez tartoztak, elfogadták a gyógyító üzenetet; felismerték elhajlásaikat, és a bűnbánat keserű könnyei között és lelkük mély gyötrelmében megalázták magukat Isten előtt. És amikor Isten Lelke megnyugodott rajtuk, segítettek hirdetni e kiáltást: »Féljétek az Istent, és néki adjatok dicsőséget; mert eljött az ő ítéletének órája.«” Early Writings, 233.

The seven churches of Revelation represent the history of the apostles until the Second Coming of Christ, and the seven churches also represent the history of ancient Israel from the prophet Moses until the first coming of Christ.

A Jelenések könyvében szereplő hét gyülekezet az apostolok korától Krisztus második eljöveteléig terjedő történelmet jelképezi, és a hét gyülekezet egyúttal az ősi Izráel történelmét is jelképezi Mózes prófétától Krisztus első eljöveteléig.

> “The trials of the children of Israel, and their attitude just before the first coming of Christ, illustrate the position of the people of God in their experience before the second coming of Christ.

> Izráel fiainak megpróbáltatásai és magatartásuk közvetlenül Krisztus első eljövetele előtt Isten népének helyzetét szemléltetik a Krisztus második eljövetele előtti tapasztalatában.

> “Satan’s snares are laid for us as verily as they were laid for the children of Israel just prior to their entrance into the land of Canaan. We are repeating the history of that people.

> Sátán csapdái éppoly bizonyosan ki vannak vetve számunkra, mint ahogyan ki voltak vetve Izráel fiai számára közvetlenül azelőtt, hogy beléptek Kánaán földjére. Mi e nép történelmét ismételjük meg.

> “Their history should be a solemn warning to us. We need never expect that when the Lord has light for his people, Satan will stand calmly by and make no effort to prevent them from receiving it. Let us beware that we do not refuse the light God sends, because it does not come in a way to please us. . . . If there are any who do not see and accept the light themselves, let them not stand in the way of others.

> „Az ő történetük ünnepélyes figyelmeztetés kell legyen számunkra. Soha ne számítsunk arra, hogy amikor az Úr világosságot ad népének, Sátán nyugodtan félreáll, és semmiféle erőfeszítést nem tesz annak megakadályozására, hogy azt megkapják. Vigyázzunk, hogy vissza ne utasítsuk az Isten által küldött világosságot amiatt, hogy az nem olyan módon érkezik, amely nekünk tetszik.... Ha vannak olyanok, akik maguk nem látják és nem fogadják el a világosságot, ne álljanak mások útjába.”

> “‘I call heaven and earth to record this day against you, that I have set before you life and death, blessing and cursing; therefore choose life, that both thou and thy seed may live; that thou mayest love the Lord thy God, and that thou mayest obey his voice, and that thou mayest cleave unto him; for he is thy life, and the length of thy days; that thou mayest dwell in the land which the Lord sware unto thy fathers, to Abraham, to Isaac, and to Jacob, to give them.’

> „Tanúkul hívom ma ellenetek az eget és a földet, hogy elétek adtam az életet és a halált, az áldást és az átkot; válaszd azért az életet, hogy élhess mind te, mind a te magod; hogy szeresd az Urat, a te Istenedet, és hogy engedelmeskedj az ő szavának, és hogy ragaszkodjál hozzá; mert ő a te életed és napjaidnak hosszúsága; hogy lakhass azon a földön, amelyet az Úr megesküdt a te atyáidnak, Ábrahámnak, Izsáknak és Jákóbnak, hogy nekik adja.”

> “This song was not historical but prophetic. While it recounted the wonderful dealings of God with his people in the past, it also foreshadowed the great events of the future, the final victory of the faithful when Christ shall come the second time in power and glory.

> „Ez az ének nem történeti, hanem prófétai volt. Miközben Istennek az ő népével való csodálatos bánásmódját idézte fel a múltban, egyúttal a jövő nagy eseményeit is előrevetítette, a hűségesek végső győzelmét, amikor Krisztus másodszor eljön hatalommal és dicsőséggel.”

> “The apostle Paul plainly states that the experience of the Israelites in their travels has been recorded for the benefit of those living in this age of the world, those upon whom the ends of the world are come. We do not consider that our dangers are any less than those of the Hebrews, but greater.” Healthful Living, 280, 281.

> „Pál apostol világosan kijelenti, hogy az izraeliták vándorlásuk során szerzett tapasztalatait feljegyezték azok javára, akik a világ e korszakában élnek, akikre a világ végei elérkeztek. Nem tekintjük úgy, hogy a mi veszélyeink bármiben is kisebbek volnának a héberekéinél, hanem inkább nagyobbak.” Healthful Living, 280, 281.

The deliverance from Egypt is represented by the church of Ephesus, and the symbol of the church of Ephesus in that history was Joshua. After those who God brought out of Egypt failed ten successive tests, the Lord removed the covenant from the rebels and gave it to Joshua and Caleb.

Az Egyiptomból való szabadulást az efézusi gyülekezet jelképezi, és az efézusi gyülekezet jelképe abban a történelemben Józsué volt. Miután azok, akiket Isten kihozott Egyiptomból, tíz egymást követő próbatételben elbuktak, az Úr elvette a szövetséget a lázadóktól, és Józsuénak és Kálebnek adta.

> Say unto them, As truly as I live, saith the Lord, as ye have spoken in mine ears, so will I do to you: Your carcases shall fall in this wilderness; and all that were numbered of you, according to your whole number, from twenty years old and upward, which have murmured against me, Doubtless ye shall not come into the land, concerning which I sware to make you dwell therein, save Caleb the son of Jephunneh, and Joshua the son of Nun. Numbers 14:28–30.

> Mondd meg nekik: Ahogy igazán élek, ezt mondja az Úr, amint a fülem hallatára szóltatok, akképpen cselekszem veletek: tetemeitek elesnek e pusztában; és mindazok közül, akiket megszámláltak közületek teljes számotok szerint, húszévestől fölfelé, akik zúgolódtatok ellenem, kétségkívül nem mentek be arra a földre, amely felől megesküdtem, hogy azon lakni fogtok, kivéve Kálebet, Jefunné fiát, és Józsuét, Nún fiát. 4Mózes 14:28–30.

Sister White identifies that Joshua and Caleb represent those “upon whom the ends of the world are come,” who “make a covenant with God by sacrifice.”

White testvér rámutat arra, hogy Józsué és Káleb azokat jelképezik, „akikre a világ végei elérkeztek”, akik „áldozat által kötnek szövetséget Istennel”.

> “For our admonition, upon whom the ends of the world are come, was this history recorded. How often the people of God today live over the experience of the children of Israel! How often they murmur and complain! How often they draw back when the Lord bids them go forward! The cause of God is suffering for want of men like Caleb and Joshua, men of fidelity and unshaken trust. God calls for men who will give themselves to him to be imbued with his Spirit. The cause of Christ and humanity demand sanctified, self-sacrificing men, men who will go forth without the camp, bearing the reproach. Let them be strong, valiant men, fit for worthy enterprises, and let them make a covenant with God by sacrifice.” Review and Herald, May 20, 1902.

> „A mi intésünkre, akikre a világ végei elérkeztek, jegyeztetett fel ez a történet. Mily gyakran éli át ma Isten népe Izráel fiainak tapasztalatát! Mily gyakran zúgolódnak és panaszkodnak! Mily gyakran hátrálnak meg, amikor az Úr arra szólítja őket, hogy menjenek előre! Isten ügye szenved, mert hiányoznak a Kálebhez és Józsuéhoz hasonló férfiak, a hűség és rendíthetetlen bizalom emberei. Isten olyan férfiakat hív, akik teljesen átadják magukat neki, hogy Lelke hassa át őket. Krisztus és az emberiség ügye megszentelt, önfeláldozó férfiakat kíván, olyan férfiakat, akik kimennek a táboron kívülre, hordozva a gyalázatot. Legyenek erősek, vitéz férfiak, méltó vállalkozásokra alkalmasak, és kössenek szövetséget Istennel áldozat által.” Review and Herald, 1902. május 20.

The covenant that is renewed, as represented by the covenant being renewed with Joshua and Caleb, is the covenant with the one hundred and forty-four thousand and the great multitude. It is renewed after the original covenant chosen people are divorced from God and assigned to die in the wilderness. The covenant with the hundred and forty-four thousand is accomplished in the very same history that a former chosen people is rejected.

A megújított szövetség, amint azt a Józsuéval és Kálebbal megújított szövetség szemlélteti, a száznegyvennégyezerrel és a nagy sokasággal kötött szövetség. Ez az eredeti szövetségi választott nép Istentől való elválasztása és a pusztában való halálra rendelése után újul meg. A száznegyvennégyezerrel kötött szövetség ugyanabban a történetben teljesedik be, amelyben egy korábbi választott nép elvettetik.

Ephesus means desirable and the work accomplished by both Joshua and the early church was “desirable.” When Joshua led God’s people into the Promised Land, he went forth conquering. The first seal runs parallel with the church of Ephesus, and is represented by a white horse that goes forth conquering. This was true of Joshua and of the apostolic church. The first seal runs parallel to the church of Ephesus in both ancient and modern Israel.

Efézus azt jelenti: kívánatos, és a Józsué, valamint a korai egyház által elvégzett munka egyaránt „kívánatos” volt. Amikor Józsué bevezette Isten népét az Ígéret földjére, hódítóként indult előre. Az első pecsét párhuzamban áll az efezusi gyülekezettel, és egy fehér ló jelképezi, amely hódítva vonul előre. Ez igaz volt Józsuéra és az apostoli egyházra is. Az első pecsét párhuzamban áll az efezusi gyülekezettel mind az ősi, mind a modern Izraelben.

Smyrna is derived from the word “myrrh” which is an oil that was used for embalming the dead. The second seal is represented by a red horse who was given “a great sword” and “power” to take “peace from the earth” which meant that men in that history would “kill one another.” The second seal runs parallel to the church of Smyrna and it represents the authority given to God’s enemies allowing them to overcome and kill God’s people. This was fulfilled in the period following the apostolic church and also in the history of the Judges. In both histories God allowed powers outside of God’s people to bring warfare and death upon His people. In the apostolic church that warfare was motivated by the rejection of the religion of Christ, which in the previous period of Ephesus had been invincible as it carried the gospel to the world. The motivation of the enemies of God’s people in the period of the Judges was based upon the previous period of Ephesus, where God demonstrated his power upon Egypt and the following nations that Joshua had been used to conquer. The second seal runs parallel to the church of Smyrna in both ancient and modern Israel.

Smyrna a „mirha” szóból származik, amely olyan olaj volt, amelyet a halottak bebalzsamozására használtak. A második pecsétet egy vörös ló jelképezi, amelynek „egy nagy kard” adatott, és „hatalom”, hogy elvegye „a békességet a földről”, ami azt jelentette, hogy az emberek abban a történelmi korszakban „ölnék egymást”. A második pecsét párhuzamosan fut a smyrnai gyülekezettel, és azt a felhatalmazást jelképezi, amely Isten ellenségeinek adatott, lehetővé téve számukra, hogy legyőzzék és megöljék Isten népét. Ez az apostoli egyházat követő időszakban teljesedett be, valamint a Bírák korának történetében is. Mindkét történetben Isten megengedte, hogy az Ő népén kívül álló hatalmak háborút és halált hozzanak az Ő népére. Az apostoli egyházban ezt a háborút Krisztus vallásának elutasítása indította, amely az előző, efézusi időszakban legyőzhetetlen volt, miközben az evangéliumot vitte a világnak. Isten népe ellenségeinek indítéka a Bírák korában az előző, efézusi időszakra épült, amikor Isten megmutatta hatalmát Egyiptom felett és az azt követő nemzetek felett, amelyeket Józsué eszközként használt fel a meghódításukra. A második pecsét párhuzamosan fut a smyrnai gyülekezettel mind az ókori, mind a modern Izráelben.

Pergamos means a “fortified citadel,” thus representing a castle of a king. The third seal runs parallel to Pergamos and represents the history where human judgment is carried out by the kings of the land in opposition to God’s judgment. Thus, the measurement, or the judgment which is represented by the “two” scales that weigh the “wheat,” “barley,” “oil” and “wine;” identifies royal human authority, which is always flawed in relation to God’s judgment. Remember that an honest measuring or an honest weighing does not require two scales. Two scales represent unequal judgment.

Pergamosz jelentése „megerősített fellegvár”, így egy király várát jelképezi. A harmadik pecsét párhuzamban áll Pergamosszal, és azt a történelmi korszakot ábrázolja, amelyben az emberi ítéletet a föld királyai gyakorolják Isten ítéletével szemben. Így a mérés, vagyis az az ítélet, amelyet a „búzát”, „árpát”, „olajat” és „bort” mérő „két” mérleg jelképez, a királyi emberi hatalmat azonosítja, amely Isten ítéletéhez viszonyítva mindig fogyatékos. Emlékezzünk arra, hogy a tisztességes méréshez vagy a tisztességes mérlegeléshez nincs szükség két mérlegre. A két mérleg egyenlőtlen ítéletet jelképez.

The “barley” is a symbol of the Passover festival’s “first fruit” offering, the “wheat” is a symbol of the Pentecostal festival’s offering of the “two wave loaves.” The “oil” is a symbol of the Holy Spirit and the “wine” is a symbol of doctrine. Pergamos in the time of ancient Israel is the period of the compromising kings of Israel who brought judgment upon God’s system of worship represented by the Passover through Pentecostal season. The truths of God’s word are represented by the “wine” and “oil.” In both ancient and modern Israel, the church of Pergamos is the period when Satan attempts to accomplish what he could not do through the shedding of blood in the history represented by Smyrna. In Pergamos Satan attempted to destroy God’s people and God’s truth through compromise, not by the shedding of blood as represented in Smyrna. The compromise of the kings of ancient Israel typifies the compromise of Constantine in modern Israel.

Az „árpa” a páska ünnepének „zsengeáldozatát” jelképezi, a „búza” pedig a pünkösdi ünnep „két meglóbált kenyérből” álló áldozatának jelképe. Az „olaj” a Szentlélek jelképe, a „bor” pedig a tanítás jelképe. Pergamon az ókori Izráel idejében Izráel megalkuvó királyainak időszaka, akik ítéletet hoztak Istennek a páska és a pünkösd közötti időszak által jelképezett imádatrendszerére. Isten Igéjének igazságait a „bor” és az „olaj” jelképezik. Mind az ókori, mind a modern Izráelben a pergamoni gyülekezet azt az időszakot jelenti, amikor Sátán megkísérli véghezvinni azt, amit a Szmirna által jelképezett történelemben a vérontás által nem tudott véghezvinni. Pergamonban Sátán Isten népét és Isten igazságát megalkuvás által próbálta elpusztítani, nem pedig vérontás által, amint azt Szmirna jelképezi. Az ókori Izráel királyainak megalkuvása előképe Konstantin megalkuvásának a modern Izráelben.

Thyatira means “sacrifice of contrition” and speaks to the spirit of martyrdom that God provides to His people that are slain for His name. The sacrifice of contrition represents the willingness to serve Christ in severe circumstances as represented by Daniel, Shadrach, Meshach and Abednego during the captivity of the seventy years; and it also represents the sacrifice of the Waldensians, the Huguenots and others who were tortured, imprisoned, slandered and slain by the papal authority during the history of the twelve hundred and sixty years. The fourth seal runs parallel to the church of Thyatira and represents the persecution by ancient Babylon against ancient Israel and the persecution by modern Babylon against modern Israel. The history of both captivities first required a falling away from truth which Israel’s kings and the emperor Constantine accomplished. Both prepared the way for a period represented by Thyatira.

Thiatira jelentése: „a töredelmes szív áldozata”, és arra a mártírság lelkületére utal, amelyet Isten azoknak az Ő népe közül valóknak ad, akiket az Ő nevéért ölnek meg. A töredelmes szív áldozata azt a készséget jelképezi, hogy Krisztust a legsúlyosabb körülmények között is szolgáljuk, amint azt Dániel, Sidrák, Misák és Abédnegó példázza a hetven esztendős fogság idején; ugyanakkor jelképezi a valdensek, a hugenották és mások áldozatát is, akiket az ezerkétszázhatvan esztendő történelme során a pápai hatalom megkínzott, bebörtönzött, rágalmazott és megölt. A negyedik pecsét párhuzamosan halad a thiatirai gyülekezettel, és az ősi Babilon ősi Izráel elleni üldözését, valamint a modern Babilon modern Izráel elleni üldözését jelképezi. Mindkét fogság története először az igazságtól való elszakadást tette szükségessé, amit Izráel királyai és Konstantin császár vittek véghez. Mindkettő előkészítette az utat egy Thiatira által jelképezett korszak számára.

Sardis has no meaning in agreement with it professing a name, but the profession is a lie. The presence of the Shekinah never manifested in the second temple. The presence of Christ never manifested in the history of Sardis. The reformation of the Dark Ages was essentially a series of one step forward and two steps back. The work that the history of Sardis was supposed to accomplish in the Protestant Reformation was never finalized.

Szárdisznak nincs olyan jelentése, amely összhangban állna azzal, hogy nevet vall magáról, hanem ez a hitvallás hazugság. A Sekina jelenléte soha nem nyilvánult meg a második templomban. Krisztus jelenléte soha nem nyilvánult meg Szárdisz történetében. A sötét középkor reformációja lényegében egy előrelépésből és két visszalépésből álló folyamat volt. Az a munka, amelyet Szárdisz történetének a protestáns reformációban véghez kellett volna vinnie, soha nem fejeződött be.

Philadelphia means brotherly love and it is impossible to love your brother if you do not first love God.

Philadelphia testvéri szeretetet jelent, és lehetetlen szeretni a testvéredet, ha előbb nem szereted Istent.

> If a man say, I love God, and hateth his brother, he is a liar: for he that loveth not his brother whom he hath seen, how can he love God whom he hath not seen? And this commandment have we from him, That he who loveth God love his brother also. 1 John 4:20, 21.

> Ha valaki azt mondja: Szeretem Istent, és gyűlöli az ő atyjafiát, hazug az; mert aki nem szereti az ő atyjafiát, akit lát, hogyan szeretheti Istent, akit nem lát? És azt a parancsolatot kaptuk tőle, hogy aki szereti Istent, szeresse az ő atyjafiát is. 1 János 4:20, 21.

Philadelphia represents the church who loves God, and for this reason there is no condemnation or rebuke levelled against Philadelphia.

Filadelfia azt az egyházat jelképezi, amely szereti Istent, és éppen ezért Filadelfiát sem kárhoztatás, sem feddés nem éri.

> And to the angel of the church in Philadelphia write; These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth; I know thy works: behold, I have set before thee an open door, and no man can shut it: for thou hast a little strength, and hast kept my word, and hast not denied my name. Behold, I will make them of the synagogue of Satan, which say they are Jews, and are not, but do lie; behold, I will make them to come and worship before thy feet, and to know that I have loved thee. Because thou hast kept the word of my patience, I also will keep thee from the hour of temptation, which shall come upon all the world, to try them that dwell upon the earth. Behold, I come quickly: hold that fast which thou hast, that no man take thy crown. Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. Revelation 3:7–12.

> A filadelfiai gyülekezet angyalának pedig írd meg: Ezt mondja a Szent, az Igaz, akinél a Dávid kulcsa van, aki megnyitja, és senki be nem zárja; és bezárja, és senki meg nem nyitja: Ismerem a te cselekedeteidet: íme, nyitott ajtót adtam eléd, és senki sem zárhatja be azt: mert kevés erőd van, és megtartottad az én beszédemet, és nem tagadtad meg az én nevemet. Íme, adok a Sátán zsinagógájából az olyanok közül, akik azt mondják magukról, hogy zsidók, és nem azok, hanem hazudnak; íme, azt cselekszem, hogy eljöjjenek, leboruljanak a te lábad előtt, és megtudják, hogy én szerettelek téged. Mivel megtartottad az én béketűrésem beszédét, én is megtartalak téged a megpróbáltatás órájától, amely eljön az egész világra, hogy megpróbálja a föld lakosait. Íme, hamar eljövök: tartsd meg, amid van, hogy senki el ne vegye a te koronádat. Aki győz, oszloppá teszem azt az én Istenem templomában, és többé onnan ki nem jön: és felírom őreá az én Istenem nevét, és az én Istenem városának nevét, az új Jeruzsálemét, amely az égből száll alá az én Istenemtől: és felírom őreá az én új nevemet. Jelenések 3:7–12.

Philadelphia is given “the key of David,” and in the Philadelphian history of ancient Israel they were given the Son of David, which represents among other things the prophetic principle of Alpha and Omega, the first and the last. That key represents the methodology of “historicism.” In the period represented by the Philadelphian church at the end of ancient Israel the very Author of biblical prophecy was the key. In the period represented by the Philadelphian church in the Millerite history William Miller was given the key. In those two histories Christ dealt with Jews who thought they were the sons of Abraham, but they were not. Miller dealt with Protestants who thought they were spiritual Jews, but were not.

Filadelfiának adatott „Dávid kulcsa”, és az ókori Izráel filadelfiai történelmében nekik adatott Dávid Fia, ami egyebek mellett az Alfa és Omega prófétai alapelvét jelképezi, az elsőét és az utolsóét. Ez a kulcs a „historicizmus” módszertanát jelképezi. Az ókori Izráel végén, a filadelfiai gyülekezet által jelképezett időszakban maga a bibliai prófécia Szerzője volt a kulcs. A Miller-mozgalom történetében, a filadelfiai gyülekezet által jelképezett időszakban William Miller kapta a kulcsot. E két történelemben Krisztus olyan zsidókkal foglalkozott, akik azt gondolták, hogy Ábrahám fiai, pedig nem voltak azok. Miller olyan protestánsokkal foglalkozott, akik azt gondolták, hogy lelki zsidók, pedig nem voltak azok.

> He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:13.

> Akinek van füle, hallja meg, mit mond a Lélek a gyülekezeteknek. Jelenések 3:13.

Laodicea means a people judged, and the Laodiceans, the Jews of Christ time period, were ultimately judged in 70AD at the destruction of Jerusalem. The ultimate judgment of apostate Protestantism takes place in the Sunday law crisis, but they met their judgment when they rejected the first angel’s message in the spring of 1844, and were then divinely pronounced as the daughters of Babylon. Those fallen Protestants typify Laodicean Adventism in the last days of the investigative judgment.

Laodicea jelentése: megítélt nép, és a laodiceabelieket, Krisztus korának zsidóit, végső soron Kr. u. 70-ben, Jeruzsálem pusztulásakor érte az ítélet. A hitehagyott protestantizmus végső ítélete a vasárnaptörvény válságában következik be, de ítéletükkel akkor szembesültek, amikor 1844 tavaszán elvetették az első angyal üzenetét, és ekkor isteni kijelentés által Babilon leányainak nyilváníttattak. E bukott protestánsok az ítéletvizsgálat utolsó napjaiban élő laodiceai adventizmust előképezik.

We have now essentially reviewed several various ways in which the seven churches of Revelation can be correctly understood as prophetic symbols and thereafter prophetically applied. But they must be understood and applied within the context of the prophetic rules “that have been given us by the highest authority.”

Most lényegében áttekintettünk több különböző módot, ahogyan a Jelenések hét gyülekezete helyesen érthető mint prófétai jelképek, és ezt követően prófétai módon alkalmazható. Ám ezeket a prófétai szabályok összefüggésében kell megérteni és alkalmazni, „amelyeket a legfőbb tekintély adott nekünk”.

The message to the seven churches were messages given to the seven churches that were in existence when John recorded the messages. The messages to the seven churches provide instruction and warning for all churches throughout history. The messages to the seven churches provide instruction and warning for individual Christians throughout history. The seven churches represent the history of Christianity from the time of the apostles until the end of the world. The seven churches represent the history of ancient Israel from the time of Moses until the destruction of Jerusalem in 70 AD. The seven churches may be recognized and applied by identifying the distinction between the first four churches and the last three churches.

A hét gyülekezetnek szóló üzenetek azoknak a hét gyülekezetnek adattak, amelyek léteztek, amikor János feljegyezte az üzeneteket. A hét gyülekezetnek szóló üzenetek útmutatást és figyelmeztetést nyújtanak a történelem folyamán minden gyülekezet számára. A hét gyülekezetnek szóló üzenetek útmutatást és figyelmeztetést nyújtanak a történelem folyamán az egyes keresztények számára is. A hét gyülekezet a kereszténység történetét jelképezi az apostolok korától a világ végéig. A hét gyülekezet az ókori Izráel történetét jelképezi Mózes idejétől Jeruzsálem Kr. u. 70-ben bekövetkezett pusztulásáig. A hét gyülekezet felismerhető és alkalmazható az első négy gyülekezet és az utolsó három gyülekezet közötti különbségtétel azonosítása által.

Of the six various prophetic applications we are identifying, the same applications are represented in the seven seals.

Az általunk azonosított hat különböző prófétai alkalmazás közül ugyanezek az alkalmazások jelennek meg a hét pecsétben is.

We will address these truths in the next article.

Ezekkel az igazságokkal a következő cikkben foglalkozunk.

Back to Articles