Article

# The Book of Daniel - Number Ninety

Dániel könyve – Kilencvenedik szám

Unraveling the Daily: A Historical Examination of Controversies and Contradictions

A mindennapi feltárása: a viták és ellentmondások történeti vizsgálata

Author

Jeff Pippenger

Published

February 23, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

If you looked closely at the last passage in the previous article, you will have looked at the original source of the passage that is found in the book Early Writings, which A. G. Daniells claims to have taken with him in his interview on the subject of “the daily” with Sister White in 1910. Those who were working to establish the “lie” that “the daily,” represents Christ’s sanctuary ministry needed to undermine Sister White’s direct and clear endorsement of the correct view being given to those who gave the judgment hour cry. The “lie” they invented was that the only warning Sister White was being specific about was the warning of time setting. That is what Arthur White works to establish in his biography, and it is what his father, Ellen White’s son, and Daniells were trying to prove by the invented interview.

Ha figyelmesen szemügyre vette az előző cikk utolsó bekezdését, akkor megvizsgálta annak a szakasznak az eredeti forrását is, amely a Korai írások című könyvben található, s amelyet A. G. Daniells állítása szerint magával vitt 1910-ben, amikor White testvérnővel a „mindennapi” tárgyában folytatott beszélgetést. Azoknak, akik azon munkálkodtak, hogy megszilárdítsák azt a „hazugságot”, miszerint a „mindennapi” Krisztus szentélybeli szolgálatát jelképezi, alá kellett ásniuk White testvérnő közvetlen és világos jóváhagyását a helyes nézet iránt, amely azoknak adatott, akik az ítélet órájának kiáltását hirdették. Az a „hazugság”, amelyet kitaláltak, az volt, hogy az egyetlen figyelmeztetés, amelyről White testvérnő konkrétan szólt, az időkitűzés elleni figyelmeztetés volt. Ezt igyekszik Arthur White megalapozni életrajzában, és ezt próbálta bizonyítani — a kitalált beszélgetés révén — az apja, Ellen White fia, valamint Daniells is.

As already noted, there is no record of any interview between Sister White and Daniells on the subject of “the daily.” The supposed interview was proposed in 1931. If Sister White had endorsed Daniells fallen view of “the daily” at an interview in 1910, why would he, someone Sister White identified was zealous to promote his view, keep silent about her endorsement for twenty-one years? It wasn’t an interview, it was an invention.

Amint már megjegyeztük, nincs semmiféle feljegyzés Sister White és Daniells között „a mindennapi” tárgyában folytatott bármiféle beszélgetésről. Az állítólagos beszélgetést 1931-ben vetették fel. Ha Sister White egy 1910-ben folytatott beszélgetés során jóváhagyta volna Daniells „a mindennapiról” vallott bukott nézetét, miért hallgatott volna huszonegy éven át az ő jóváhagyásáról az, akiről Sister White azt mondta, hogy buzgón törekedett nézetének előmozdítására? Nem beszélgetés volt, hanem koholmány.

The invention of the interview sought to place the context of her statement of “the daily” as if it was something that was incidental to her warning against time setting, and Arthur White placed his fingerprints on the lie in the fashion he presented in the history of 1931. As a Christian he should have simply reported the history, and left historical revisionism out of the equation. We ended the last article with the passage from 1850, that the passage in Early Writings is derived from. The statement first appeared in 1850, in the Review, and then again in the book Experience and Views. The third time it appears is in the book Early Writings, but in its evolution to the book Early Writings certain changes occurred. However, we would not say that many of the Spirit of Prophecy writings have been changed as some claim in their effort to discredit her work.

Az interjú kitalálásával azt kívánták elérni, hogy „a mindennapi”-ról tett kijelentésének összefüggését úgy tüntessék fel, mintha az csupán esetleges mellékszála lett volna az időkitűzés elleni figyelmeztetésének, és Arthur White is rányomta ujjlenyomatát erre a hazugságra azzal a módon, ahogyan az 1931-es történeti ismertetést előadta. Keresztyénként egyszerűen csak a történetet kellett volna közölnie, és a történelmi revizionizmust ki kellett volna hagynia az egyenletből. Az előző cikket az 1850-ből származó részlettel zártuk, amelyből az Early Writingsben található szakasz ered. Ez a kijelentés először 1850-ben, a Reviewban jelent meg, majd ismét az Experience and Views című könyvben. Harmadszor az Early Writings című könyvben jelenik meg, ám az Early Writingsig vezető fejlődése során bizonyos változások történtek. Mindazonáltal nem állítanánk azt, hogy a Prófétaság Lelkének számos írását megváltoztatták volna, amint azt egyesek művének hiteltelenítésére irányuló törekvésükben állítják.

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.

> Az Úr megmutatta nekem, hogy az 1843-as táblázatot az ő keze irányította, és hogy annak egyetlen részét sem szabad megváltoztatni; hogy a számadatok úgy voltak, amint ő akarta. Hogy az ő keze egyes számadatokban hibát fedett el és rejtett el, úgyhogy senki sem láthatta azt, míg az ő keze el nem távolíttatott.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> „Ekkor a „Naponta” vonatkozásában azt láttam, hogy az „áldozat” szót emberi bölcsesség toldotta be, és nem tartozik a szöveghez; továbbá hogy az Úr annak helyes értelmét azoknak adta meg, akik az ítélet órájának kiáltását hirdették. Amikor egység uralkodott, 1844 előtt, csaknem mindenki egyetértett a „Naponta” helyes értelmezésében; 1844 óta azonban, a zűrzavarban, más nézeteket fogadtak el, és sötétség meg zűrzavar követte azt.” Review and Herald, 1850. november 1.

This passage was originally in the publication titled The Present Truth from 1849, but it was printed in the Review and Herald in November, 1850. In the original manuscript Sister White directly states that she is writing out several things which the Lord had recently shown her, and as you read the entire article you will see many subjects addressed. There are about twenty various subjects that she was shown. The point is that in the original article the subject of “the daily,” and the subject of “time setting” were two different revelations of things she was shown.

Ez a szakasz eredetileg az 1849-es The Present Truth című kiadványban jelent meg, de 1850 novemberében a Review and Herald is közölte. Az eredeti kéziratban White testvérnő közvetlenül kijelenti, hogy több dolgot ír le, amelyeket az Úr nemrég mutatott meg neki, és ha elolvassák a teljes cikket, látni fogják, hogy számos téma kerül benne tárgyalásra. Körülbelül húsz különböző témát mutattak meg neki. A lényeg az, hogy az eredeti cikkben „a mindennapi” tárgya és az „idő meghatározásának” tárgya két külön kinyilatkoztatás volt azok közül a dolgok közül, amelyeket megmutattak neki.

In the original manuscript they were identified in different paragraphs. When the passage was reprinted in Experience and Views the editors combined the paragraph where Sister White upholds the pioneer view of “the daily,” with the following paragraph that warns against time setting. As you read the original, take note that emphasis is placed upon some subjects through Capitalization. In the paragraph where she endorses the pioneer view of “the daily,” she Capitalizes the word Daily, and in the next paragraph she Capitalizes the word Time, thus marking a direct distinction between the two subjects she was shown.

Az eredeti kéziratban külön bekezdésekben voltak megjelölve. Amikor a szakaszt újranyomtatták az Experience and Views-ban, a szerkesztők egyesítették azt a bekezdést, amelyben White testvérnő fenntartja „a mindennapi” úttörő nézetét, a következő bekezdéssel, amely az időmeghatározás ellen figyelmeztet. Miközben az eredetit olvassa, vegye észre, hogy egyes tárgyak hangsúlyt kapnak a nagy kezdőbetűk használata által. Abban a bekezdésben, ahol jóváhagyja „a mindennapi” úttörő nézetét, nagy kezdőbetűvel írja a Daily szót, a következő bekezdésben pedig nagy kezdőbetűvel írja a Time szót, ily módon közvetlen különbséget téve a két tárgy között, amelyeket neki bemutattak.

> “Dear Brethren and Sisters,

> „Kedves Testvéreim és Nőtestvéreim,

> “I wish to give you a short sketch of what the Lord has recently shown to me in vision. I was shown the loveliness of Jesus, and the love that the angels have for one another. Said the angel—Can ye not behold their love?—follow it. Just so God’s people must love one another. Rather let blame fall on thyself than on a brother. I saw that the message ‘sell that ye have and give alms’ had not been given, by some, in its clear light; that the true object of the words of our Saviour had not been clearly presented. I saw that the object of selling was not to give to those who are able to labor and support themselves; but to spread the truth. It is a sin to support and indulge those who are able to labor, in idleness. Some have been zealous to attend all the meetings; not to glorify God, but for the ‘loaves and fishes.’ Such had much better been at home laboring with their hands, ‘the thing that is good,’ to supply the wants of their families, and to have something to give to sustain the precious cause of present truth.

> „Szeretnék rövid vázlatot adni arról, amit az Úr nemrég látomásban megmutatott nekem. Megmutattatott nekem Jézus szeretetreméltósága, és az a szeretet, amellyel az angyalok egymás iránt viseltetnek. Így szólt az angyal: Nem látjátok-e az ő szeretetüket? — kövessétek azt. Éppen így kell Isten népének is szeretnie egymást. Inkább önmagadra hulljon a vád, mintsem egy testvérre. Láttam, hogy az az üzenet: „adjátok el, amitek van, és adjatok alamizsnát”, némelyek részéről nem a maga tiszta világosságában adatott; hogy Üdvözítőnk szavainak valódi célja nem lett világosan feltárva. Láttam, hogy az eladás célja nem az volt, hogy azoknak adjanak, akik képesek dolgozni és magukat eltartani; hanem hogy az igazság terjedjen. Bűn dolog tétlenségben támogatni és dédelgetni azokat, akik képesek dolgozni. Némelyek buzgón látogattak minden összejövetelt; nem azért, hogy Istent dicsőítsék, hanem a „kenyerekért és halakért”. Az ilyenek sokkal jobban tennék, ha otthon maradnának, és kezükkel munkálkodnának, „ami jó”, hogy családjuk szükségeit betöltsék, és legyen mit adniuk a jelenvaló igazság drága ügyének fenntartására.”

> “Some, I saw, had erred in praying for the sick to be healed before unbelievers. If any among us are sick, and call for the elders of the church to pray over them, according to James 5:14, 15, we should follow the example of Jesus. He put unbelievers out of the room, then healed the sick; so we should seek to be separated from the unbelief of those who have not faith, when we pray for the sick among us.

> „Láttam, hogy némelyek tévedtek, amikor hitetlenek előtt azért imádkoztak, hogy a betegek meggyógyuljanak. Ha valaki közöttünk beteg, és magához hívatja a gyülekezet véneit, hogy imádkozzanak felette, Jakab 5:14–15 szerint, nekünk Jézus példáját kell követnünk. Ő kiküldte a hitetleneket a szobából, azután meggyógyította a beteget; így nekünk is arra kell törekednünk, hogy elkülönüljünk azok hitetlenségétől, akiknek nincs hitük, amikor a közöttünk levő betegekért imádkozunk.”

> “Then I was pointed back to the time that Jesus took his disciples away alone, into an upper room, and first washed their feet, and then gave them to eat of the broken bread, to represent his broken body, and juice of the vine to represent his spilled blood. I saw that all should move understandingly, and follow the example of Jesus in these things, and when attending to these ordinances, should be as separate from unbelievers as possible.

> „Ekkor visszamutattak engem arra az időre, amikor Jézus tanítványait külön magával vitte egy felházba, és először megmosta lábukat, majd adott nekik enni a megtört kenyérből, hogy az az ő megtört testét jelképezze, valamint a szőlő levéből, hogy az az ő kiontott vérét jelképezze. Láttam, hogy mindenkinek értelmes megértéssel kell cselekednie, és követnie kell Jézus példáját ezekben a dolgokban, és amikor e rendtartásokkal él, a lehetőség szerint a leghatározottabban el kell különülnie a hitetlenektől.”

> “Then I was shown that the seven last plagues will be poured out, after Jesus leaves the Sanctuary. Said the angel—It is the wrath of God and the Lamb that causes the destruction or death of the wicked. At the voice of God the saints will be mighty and terrible as an army with banners; but they will not then execute the judgment written. The execution of the judgment will be at the close of the 1000 years.

> „Ekkor megmutatták nekem, hogy a hét utolsó csapás azután fog kitöltetni, miután Jézus elhagyja a Szentélyt. Az angyal ezt mondta: Istennek és a Báránynak haragja okozza a gonoszok pusztulását vagy halálát. Isten szavára a szentek erősek és rettenetesek lesznek, mint a zászlós hadsereg; de akkor még nem hajtják végre a megírt ítéletet. Az ítélet végrehajtása az 1000 év végén lesz.”

> “After the saints are changed to immortality, and are caught up together, and receive their harps, crowns, &c., and enter the Holy City, Jesus and the saints set in judgment. The books are opened, the book of life and the book of death; the book of life contains the good deeds of the saints, and the book of death contains the evil deeds of the wicked. These books were compared with the Statute book, the Bible, and according to that they were judged. The saints in unison with Jesus pass their judgment upon the wicked dead. Behold ye! said the angel, the saints sit in judgment, in unison with Jesus, and mete out to each of the wicked, according to the deeds done in the body, and it is set off against their names what they must receive, at the execution of the judgment. This, I saw, was the work of the saints with Jesus, in the Holy City before it descends to the earth, through the 1000 years. Then at the close of the 1000 years, Jesus, and the angels, and all the saints with him, leaves the Holy City, and while he is descending to the earth with them, the wicked dead are raised, and then the very men that ‘pierced him,’ being raised, will see him afar off in all his glory, the angels and saints with him, and will wail because of him. They will see the prints of the nails in his hands, and in his feet, and where they thrust the spear into his side. The prints of the nails and the spear will then be his glory. It is at the close of the 1000 years that Jesus stands upon the Mount of Olives, and the Mount parts asunder, and it becomes a mighty plain, and those who flee at that time are the wicked, that have just been raised. Then the Holy City comes down and settles on the plain.

> „Miután a szentek elváltoznak halhatatlanságra, és együtt elragadtatnak, és megkapják hárfáikat, koronáikat stb., és bemennek a Szent Városba, Jézus és a szentek ítélőszékbe ülnek. Megnyittatnak a könyvek, az élet könyve és a halál könyve; az élet könyve a szentek jó cselekedeteit tartalmazza, a halál könyve pedig a gonoszok gonosz cselekedeteit tartalmazza. E könyveket összevetették a törvénykönyvvel, a Bibliával, és azok szerint ítéltettek meg. A szentek Jézussal egyetértésben mondják ki ítéletüket a gonosz halottak fölött. Íme! – mondta az angyal – a szentek ítélkeznek, Jézussal egyetértésben, és kimérik mindegyik gonoszra azt, ami a testben véghezvitt cselekedetei szerint jár neki, és nevük mellé feljegyeztetik, mit kell elszenvedniük az ítélet végrehajtásakor. Ezt láttam: ez volt a szentek munkája Jézussal a Szent Városban, mielőtt az az ezer év folyamán alászáll a földre. Azután az ezer év végén Jézus, az angyalok és vele minden szent elhagyják a Szent Várost, és miközben velük együtt alászáll a földre, feltámadnak a gonosz halottak, és akkor éppen azok az emberek, akik „átszegezték őt”, feltámadván, meglátják őt távolról teljes dicsőségében, vele az angyalokat és a szenteket, és jajgatni fognak miatta. Meglátják kezén és lábán a szegek helyét, és oldalán a helyet, ahol a dárdát beledöfték. A szegek és a dárda nyomai akkor az ő dicsősége lesznek. Az ezer év végén áll Jézus az Olajfák hegyére, és a hegy kettéválik, és hatalmas síksággá lesz, és akik akkor menekülnek, azok az imént feltámasztott gonoszok. Ezután a Szent Város alászáll, és megtelepszik a síkságon.”

> “Then Satan imbues the wicked, that have been raised, with his spirit. He flatters them that the army in the City is small, and that his army is large, and that they can overcome the saints and take the City. While Satan was rallying his army, the saints were in the City, beholding the beauty and glory of the Paradise of God. Jesus was at their head, leading them. All at once the lovely Saviour was gone from our company; but soon we heard his lovely voice, saying, ‘Come ye blessed of my Father inherit the kingdom prepared for you from the foundation of the world.’ We gathered about Jesus, and just as he closed the gates of the City, the curse was pronounced upon the wicked. The gates were shut. Then the saints used their wings and mounted to the top of the wall of the City. Jesus was also with them; his crown looked brilliant and glorious. It was a crown within a crown, seven in number. The crowns of the saints were of the most pure gold, decked with stars. Their faces shone with glory, for they were in the express image of Jesus; and as they arose, and moved all together to the top of the City, I was enraptured with the sight.

> „Ekkor Sátán a feltámasztott gonoszokat a maga lelkével tölti meg. Elhiteti velük, hogy a Városban levő sereg kicsiny, az ő serege pedig nagy, és hogy legyőzhetik a szenteket, és elfoglalhatják a Várost. Miközben Sátán seregeit gyülekeztette, a szentek a Városban voltak, szemlélve az Isten Paradicsomának szépségét és dicsőségét. Jézus állt az élükön, vezetve őket. Egyszerre csak eltűnt társaságunkból a szeretetre méltó Üdvözítő; de nemsokára meghallottuk kedves hangját, amint ezt mondta: „Jöjjetek, Atyám áldottai, örököljétek az országot, amely számotokra készíttetett a világ megalapítása óta.” Jézus köré gyűltünk, és éppen amikor bezárta a Város kapuit, kimondatott az átok a gonoszokra. A kapuk bezárultak. Ekkor a szentek használták szárnyaikat, és felemelkedtek a Város falának tetejére. Jézus is velük volt; koronája ragyogó és dicsőséges volt. Korona volt koronán belül, szám szerint hét. A szentek koronái a legtisztább aranyból voltak, csillagokkal ékesítve. Arcuk a dicsőségtől fénylett, mert Jézus tökéletes képmását viselték; és amint felemelkedtek, és mind együtt a Város tetejére vonultak, elragadtatásba estem e látványtól.

> “Then the wicked saw what they had lost; and fire was breathed from God upon them, and consumed them. This was the Execution of the Judgment. The wicked then received according as the saints in unison with Jesus had meted out to them during the 1000 years. The same fire from God that consumed the wicked, purified the whole earth. The broken ragged mountains melted with fervent heat, the atmosphere, also, and all the stubble was consumed. Then our inheritance opened before us, glorious and beautiful, and we inherited the whole earth made new. We all shouted with a loud voice, Glory, Alleluia.

> „Akkor a gonoszok meglátták, mit veszítettek el; és tűz áradt rájuk Istentől, és megemésztette őket. Ez volt az ítélet végrehajtása. A gonoszok akkor aszerint nyerték el büntetésüket, amint a szentek Jézussal egyetértésben kimérték rájuk az ezer év alatt. Ugyanaz az Istentől jövő tűz, amely megemésztette a gonoszokat, megtisztította az egész földet. A megtört, szaggatott hegyek izzó hévvel megolvadtak, a légkör is, és minden pozdorja megemésztetett. Ekkor megnyílt előttünk örökségünk, dicsőségesen és szépségesen, és örököltük az egész újjáteremtett földet. Mindnyájan fennszóval kiáltottuk: Dicsőség, halleluja.”

> “I also saw that the shepherds should consult those in whom they have reason to have confidence, those who have been in all the messages, and are firm in all the present truth, before they advocate any new point of importance, which they may think the Bible sustains. Then the shepherds will be perfectly united, and the union of the shepherds will be felt by the church. Such a course I saw would prevent unhappy divisions, and then there would be no danger of the precious flock being divided, and the sheep scattered, without a shepherd.

> „Azt is láttam, hogy a pásztoroknak tanácskozniuk kell azokkal, akik iránt okkal lehet bizalmuk, azokkal, akik minden üzenetben benne voltak, és szilárdak minden jelenvaló igazságban, mielőtt bármely új, jelentős tételt kezdenének hirdetni, amelyről úgy vélik, hogy a Biblia alátámasztja. Akkor a pásztorok tökéletesen egyek lesznek, és a gyülekezet megérzi majd a pásztorok egységét. Láttam, hogy az ilyen eljárás megelőzné a szerencsétlen megosztottságokat, és akkor nem fenyegetne az a veszély, hogy a drága nyáj megoszlik, és a juhok szétszélednek pásztor nélkül.”

> “September 23d, the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people, and that efforts must be redoubled in this gathering time. In the scattering time Israel was smitten and torn; but now in the gathering time God will heal and bind up his people. In the scattering, efforts made to spread the truth had but little effect, accomplished but little or nothing; but in the gathering when God has set his hand to gather his people, efforts to spread the truth will have their designed effect. All should be united and zealous in the work. I saw that it was a shame for any to refer to the scattering for examples to govern us now in the gathering; for if God does no more for us now than he did then, Israel would never be gathered. It is as necessary that the truth should be published in a paper, as preached.

> „Szeptember 23-án az Úr megmutatta nekem, hogy másodszor is kinyújtotta kezét, hogy visszaszerezze népének maradékát, és hogy e gyülekezés idején az erőfeszítéseket meg kell kettőzni. A szétszóratás idején Izrael megveretett és szétszaggattatott; de most, a gyülekezés idején Isten meggyógyítja és bekötözi népét. A szétszóratás idején az igazság terjesztésére tett erőfeszítéseknek csak csekély hatásuk volt, kevés vagy semmi eredményt nem értek el; de a gyülekezés idején, amikor Isten kezét népe összegyűjtésére tette, az igazság terjesztésére tett erőfeszítések elérik rendelt hatásukat. Mindenkinek egységben és buzgón kell munkálkodnia a műben. Láttam, hogy szégyen, ha bárki a szétszóratás idejére hivatkozik mint olyan példára, amely most, a gyülekezés idején irányítson bennünket; mert ha Isten most nem tenne többet értünk, mint akkor tett, Izrael sohasem gyűlne össze. Éppoly szükséges, hogy az igazság egy lapban közzététessék, mint hogy hirdettessék.”

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.

> „Az Úr megmutatta nekem, hogy az 1843-as ábra az ő keze irányítása alatt készült, és hogy annak semmiféle részét nem szabad megváltoztatni; hogy a számadatok olyanok voltak, amilyeneket ő akart. Hogy az ő keze rajta volt, és elrejtett egy tévedést némely számadatokban, úgyhogy senki sem láthatta azt, míg az ő keze el nem távolíttatott.

> “Then I saw in relation to the “Daily,” that the word “sacrifice” was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.

> „Azután a „naponkénti”-val kapcsolatban azt láttam, hogy az „áldozat” szót emberi bölcsesség toldotta hozzá, és nem tartozik a szöveghez; és hogy az Úr azoknak adta meg annak helyes értelmezését, akik az ítélet órájának kiáltását hirdették. Amikor egység uralkodott, 1844 előtt, csaknem mindenki egyetértett a „naponkénti” helyes értelmezésében; de 1844 óta, a zűrzavarban, más nézeteket fogadtak el, és ennek nyomán sötétség és zűrzavar következett.”

> “The Lord showed me that Time had not been a test since 1844, and that time will never again be a test.

> „Az Úr megmutatta nekem, hogy 1844 óta az idő nem volt próba, és hogy az idő soha többé nem lesz próba.״

> “Then I was pointed to some who are in the great error, that the saints are yet to go to Old Jerusalem, &c., before the Lord comes. Such a view is calculated to take the mind and interest from the present work of God, under the message of the third angel; for if we are to go to Jerusalem, then our minds will naturally be there, and our means will be withheld from other uses, to get the saints to Jerusalem. I saw that the reason why they were left to go into this great error, is because they have not confessed and forsaken their errors, that they have been in for a number of years past.” Review and Herald, November 1, 1850.

> „Ezután némelyekre irányíttatott a figyelmem, akik abban a nagy tévedésben vannak, hogy a szenteknek még el kell menniük a régi Jeruzsálembe stb., mielőtt az Úr eljön. Az ilyen nézet arra alkalmas, hogy a gondolatokat és az érdeklődést elvonja Isten jelenlegi munkájáról, a harmadik angyal üzenete alatt; mert ha Jeruzsálembe kell mennünk, akkor elménk természetes módon ott fog időzni, és eszközeinket más felhasználásoktól vissza fogjuk tartani, hogy a szenteket Jeruzsálembe juttassuk. Láttam, hogy annak az oka, amiért megengedték, hogy ebbe a nagy tévedésbe essenek, az, hogy nem vallották meg és nem hagyták el tévedéseiket, amelyekben már számos elmúlt éven át benne voltak.” Review and Herald, 1850. november 1.

The passage begins by stating, “I wish to give you a short sketch of what the Lord has recently shown to me in vision.” There were several subjects presented, and she did not combine the paragraph addressing “the daily,” with the next paragraph. That was done later by editors who placed the passage in Experience and Views, and thereafter in Early Writings. In Experience and Views, the editors left off the first eight paragraphs, and combined the paragraphs addressing what she was shown of “the daily” and of time setting. Experience and Views was published in 1851, and then Early Writings was published in 1882.

A szakasz e kijelentéssel kezdődik: „Rövid vázlatát kívánom adni annak, amit az Úr nemrégiben látomásban megmutatott nekem.” Több téma került bemutatásra, és ő nem kapcsolta össze „a mindennapira” vonatkozó bekezdést a következő bekezdéssel. Ezt később szerkesztők tették meg, amikor a szakaszt az Experience and Views című műben helyezték el, majd ezt követően az Early Writingsban. Az Experience and Viewsban a szerkesztők elhagyták az első nyolc bekezdést, és összevonták azokat a bekezdéseket, amelyek arra vonatkoztak, amit neki „a mindennapiról” és az idő kitűzéséről mutattak. Az Experience and Views 1851-ben jelent meg, az Early Writings pedig 1882-ben.

Early Writings was essentially the same four paragraphs that had appeared in Experience and Views, but with one significant exception. In Experience and Views, the one sentence paragraph that addressed time setting was combined with the previous paragraph that addressed “the daily.” Then the paragraph that originally followed the paragraph addressing time setting was included. In Early Writings a paragraph that came from a different passage in Experience and Views, was placed between the paragraph that now addresses both “the daily,” and time setting, which was originally followed by a paragraph identifying why it was wrong to make pilgrimages to old Jerusalem.

A Korai írások lényegében ugyanaz a négy bekezdés volt, amely az Experience and Views-ban is megjelent, egy jelentős kivétellel. Az Experience and Views-ban az időkitűzéssel foglalkozó, egyetlen mondatból álló bekezdés össze volt vonva az azt megelőző, „a mindennapi”-val foglalkozó bekezdéssel. Ezután az eredetileg az időkitűzéssel foglalkozó bekezdést követő bekezdés is szerepelt. A Korai írásokban az Experience and Views egy másik részletéből származó bekezdést illesztettek be azon bekezdés közé, amely immár egyszerre foglalkozik „a mindennapi”-val és az időkitűzéssel, valamint amelyet eredetileg egy olyan bekezdés követett, amely megjelölte, miért volt helytelen zarándoklatokat tenni az ókori Jeruzsálembe.

The paragraph that was removed from a different page of Experience and Views, and then was inserted into the passage of Early Writings, only added to the confusion about “the daily” that had begun since 1844. The paragraph was not in Sister White’s original narrative of her vision.

Az Experience and Views egy másik oldaláról eltávolított, majd az Early Writings szöveghelyébe beillesztett bekezdés csak tovább fokozta „a mindennapi” körül 1844 óta kialakult zűrzavart. A bekezdés nem szerepelt White testvérnő látomásának eredeti elbeszélésében.

> “The Lord has shown me that the message of the third angel must go, and be proclaimed to the scattered children of the Lord, and that it should not be hung on time; for time never will be a test again. I saw that some were getting a false excitement arising from preaching time; that the third angel’s message was stronger than time can be. I saw that this message can stand on its own foundation, and that it needs not time to strengthen it, and that it will go in mighty power, and do its work, and will be cut short in righteousness.” Experience and Views, 48.

> „Az Úr megmutatta nekem, hogy a harmadik angyal üzenetének mennie kell, és hirdettetnie kell az Úr szétszórt gyermekei között, és hogy azt nem szabad időhöz kötni; mert az idő többé soha nem lesz próba. Láttam, hogy némelyek hamis izgalomba kerültek az idő hirdetése nyomán; hogy a harmadik angyal üzenete erősebb annál, semhogy az időhöz lenne köthető. Láttam, hogy ez az üzenet megállhat a maga alapzatán, és nincs szüksége időre, hogy megerősítse azt, és hogy hatalmas erővel fog előrehaladni, és elvégzi munkáját, és igazságban rövidre lesz szabva.” Experience and Views, 48.

The paragraph from page forty-eight of Experience and Views, was inserted after the paragraph in Early Writings, that had been created by combining two different paragraphs, and it placed an emphasis upon time setting that did not exist in the original narrative.

Az Experience and Views negyvennyolcadik oldaláról származó bekezdést az Early Writings azon bekezdése után illesztették be, amelyet két különböző bekezdés összevonásával hoztak létre, és ez olyan hangsúlyt helyezett az idő meghatározására, amely az eredeti elbeszélésben nem volt jelen.

In 1931, the ancient men that ruled the people of Jerusalem invented a story which claimed Daniells had interviewed Sister White in 1910, and in the testimony that Daniells provided he refers to the 1843 chart, and says he pointed to the non-existent sanctuary on the chart, as he interviewed Sister White. He supposedly had the book Early Writings with him, and as he asked her about what she meant, and based upon her responses he could only conclude that the passage endorsing the pioneer view of “the daily,” in Early Writings, was actually a warning against time setting. Twenty-one years after the invented interview and sixteen years after the death of the persons supposedly interviewed, Daniells places the testimony into the history of the third generation.

1931-ben azok az ősi férfiak, akik Jeruzsálem népét uralták, kitaláltak egy történetet, amely azt állította, hogy Daniells 1910-ben interjút készített White testvérrel; és abban a tanúságtételben, amelyet Daniells előad, hivatkozik az 1843-as táblázatra, és azt mondja, hogy az interjú során rámutatott a táblázaton szereplő, valójában nem létező szentélyre. Állítólag nála volt a Korai írások című könyv, és miközben arról kérdezte őt, hogy mit értett ez alatt, a válaszai alapján csak arra a következtetésre juthatott, hogy a Korai írásokban található szakasz, amely „a mindennapi” úttörő nézetét támogatja, valójában az időmegállapítás elleni figyelmeztetés volt. Huszonegy évvel a kitalált interjú után, és tizenhat évvel az állítólag meginterjúvolt személyek halála után, Daniells ezt a tanúságtételt a harmadik nemzedék történetébe helyezi.

F. C. Gilbert was a Hebrew scholar and he did not simply support the correct view of the “daily” as Paganism because the pioneers and Ellen White said it was so. He defended it based upon an understanding of the Hebrew text that Daniel the prophet had employed. He was the prominent Adventist Hebrew scholar during the time period. As the controversy about “the daily” that Daniells and Prescott were pushing continued to grow, Gilbert was one of the prominent scholars who stood in defense of the pioneer position. He had an interview with Ellen White on June 8, 1910, and he later recorded what he and Sister White discussed. Daniells’ testimony is completely contrary to F. C. Gilbert’s.

F. C. Gilbert héber tudós volt, és nem pusztán azért támogatta a „mindennapi” helyes értelmezését mint pogányságot, mert az úttörők és Ellen White ezt mondták. Ezt azon héber szöveg értelmezése alapján védelmezte, amelyet Dániel próféta használt. Ő volt ebben az időszakban a kiemelkedő adventista héber tudós. Amint a Daniells és Prescott által szorgalmazott, „a mindennapi” körüli vita tovább növekedett, Gilbert azon jelentős tudósok egyike volt, akik az úttörők álláspontjának védelmében álltak ki. 1910. június 8-án beszélgetést folytatott Ellen White-tal, és később feljegyezte, miről beszéltek ő és White testvérnő. Daniells tanúbizonysága teljes mértékben ellentétes F. C. Gilbertével.

In volume twenty, pages seventeen through twenty-two, of Manuscript Releases, Sister White’s addresses Daniells’ and Prescott’s position on the “daily”. The phrases that you find in F. C. Gilbert’s report of his interview with Ellen White are almost identical to what Sister White herself stated in the passage from Manuscript Releases. So, for many years before Manuscript Releases were published and released, there was no concrete inspired testimony to refute or uphold Daniells’ claim about the content of the interview he supposedly had with Sister White. More importantly, there was no inspired endorsement for his flawed view of the “daily”. Even more importantly, now that Manuscript Releases are available—there still isn’t an inspired endorsement for his flawed view of “the daily!”

A Kéziratkiadások huszadik kötetének tizenhetedik–huszonkettedik oldalán White testvérnő megszólítja Daniells és Prescott álláspontját a „mindennapi”-ról. Azok a kifejezések, amelyeket F. C. Gilbert Ellen White-tal folytatott beszélgetéséről szóló beszámolójában találunk, csaknem teljesen azonosak azzal, amit maga White testvérnő kijelentett a Kéziratkiadásokból vett szakaszban. Ennélfogva a Kéziratkiadások közzététele és megjelentetése előtt hosszú éveken át nem volt semmiféle konkrét, ihletett bizonyságtétel, amely megcáfolta vagy megerősítette volna Daniells állítását annak a beszélgetésnek a tartalmáról, amelyet állítólag White testvérnővel folytatott. Ami még fontosabb, nem volt ihletett jóváhagyás a „mindennapi”-ról vallott hibás nézetére. Ami pedig ennél is fontosabb, most, hogy a Kéziratkiadások hozzáférhetők, még mindig nincs ihletett jóváhagyás a „mindennapi”-ról vallott hibás nézetére!

And yet today, Laodicean Adventism is taught that Sister White has no position on the “daily”, except that it is not a “test question” and we should “keep quiet on this subject”. Something is reversed today, and what is reversed is that the true position of “the daily” is now in the minority opinion among God’s people. In 1910, the minority view was Conradi’s view that was being pushed by Daniells and Prescott, and the majority view was the pioneer position.

És mégis, ma a laodiceai adventizmust úgy tanítják, hogy White testvérnek nincs álláspontja „a mindennapiról”, kivéve azt, hogy ez nem „próbakérdés”, és hogy „hallgassunk erről a tárgyról”. Ma valami megfordult, és ami megfordult, az az, hogy „a mindennapi” igaz álláspontja most már kisebbségi vélemény Isten népe között. 1910-ben a kisebbségi nézet Conradi álláspontja volt, amelyet Daniells és Prescott erőltetett, a többségi nézet pedig az úttörők álláspontja volt.

The following is F. C. Gilbert’s statement about his interview with Sister White, that should be compared with Manuscript Releases, that has been placed in its entirety, in the eighty-first article of this The Book of Daniel series.

Az alábbiakban F. C. Gilbert nyilatkozata olvasható a White testvérnővel folytatott beszélgetéséről, amelyet össze kell vetni a Manuscript Releases-szel; ez teljes terjedelmében elhelyezésre került A Dániel könyve című sorozat jelen nyolcvanegyedik cikkében.

> “Daniells and Prescott . . . would not give the older brethren in the cause any chance to say anything. . . . Daniells was here to see me, and I would not see him. . . . I would not have anything to say to him about anything. About the ‘daily’ that they are trying to work up, there is nothing to it. . . . When I was in Washington there seemed to be something that just encased their minds, and I could not seem to touch them. We are to have nothing to do with this subject of the ‘daily’ . . . I knew they would work against my message, and then the people would not think there was anything to my message. I have written to him and told him that he was showing himself not fit to be president of the General Conference. . . . not the man to keep the Presidency.

> „Daniells és Prescott... a mű ügyében az idősebb testvéreknek semmiféle lehetőséget nem adnának arra, hogy bármit is szóljanak.... Daniells itt volt, hogy lásson engem, de én nem voltam hajlandó fogadni őt.... Semmiről sem akartam vele beszélni. Ami a „naponkénti”-t illeti, amelyet igyekeznek felépíteni, nincs abban semmi.... Amikor Washingtonban voltam, úgy tűnt, mintha valami egyszerűen körülzárta volna az elméjüket, és én sehogy sem tudtam elérni őket. Nekünk semmi dolgunk ezzel a „naponkénti” tárggyal... Tudtam, hogy az én üzenetem ellen fognak munkálkodni, és akkor a nép nem gondolná, hogy volna valami az üzenetemben. Írtam neki, és megmondtam neki, hogy azzal, ahogyan viselkedik, alkalmatlannak mutatja magát arra, hogy a Generálkonferencia elnöke legyen.... nem az az ember, akinek meg kell tartania az elnökséget.”

> “If this message of the ‘daily’ were a testing message the Lord would have shown me. These people do not see the end from the beginning in this thing. . . .I utterly refuse to see any of them who are engaged in this work.

> „Ha ez a „szüntelen”-re vonatkozó üzenet próbára tevő üzenet volna, az Úr megmutatta volna nekem. Ezek az emberek ebben a dologban nem látják a véget a kezdettől fogva....Határozottan megtagadom, hogy bármelyikükkel találkozzam, akik e munkában részt vesznek.״

> “The light that was given me of God is that Brother Daniells has stood in the Presidency long enough. . . . and I was told not to have any more conversation with him about any of these things. I would not see Daniells about the matter, and I would not have one word with him. They pled with me to give him an interview, but I would not. . . . I was told to warn our people not to have anything to do with this thing they are teaching. . . . I was forbidden of the Lord to listen to it. I have expressed myself as not having a particle of confidence in it. . . . This whole thing they are doing is a scheme of the devil.” F. C. Gilbert’s report of an interview given him by Ellen White on June 8, 1910.

> „Az a világosság, amelyet Istentől kaptam, az, hogy Daniells testvér már elég hosszú ideig állt az elnökségben.... és azt mondták nekem, hogy ezekről a dolgokról többé ne folytassak vele semmiféle beszélgetést. Nem kerestem volna fel Danielst ez ügyben, és egyetlen szót sem szóltam volna hozzá. Kérleltek engem, hogy adjak neki meghallgatást, de nem tettem.... Azt a megbízást kaptam, hogy figyelmeztessem népünket: semmi közük ne legyen ahhoz a dologhoz, amelyet tanítanak.... Az Úr megtiltotta nekem, hogy meghallgassam azt. Kijelentettem, hogy a legcsekélyebb bizalmam sincs benne.... Az egész dolog, amit művelnek, az ördög mesterkedése.” F. C. Gilbert beszámolója egy interjúról, amelyet Ellen White adott neki 1910. június 8-án.

We will continue this subject in the next article.

Ezt a témát a következő cikkben folytatjuk.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had great light: ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ ‘Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> „Az, aki a felszín alá lát, aki minden ember szívében olvas, ezt mondja azokról, akik nagy világosságot kaptak: »Nem nyomoríttatnak meg és nem döbbennek meg erkölcsi és lelki állapotuk miatt.« »Sőt, a maguk útjait választották, és lelkük gyönyörködik utálatosságaikban. Én is az ő megcsúfolásukat választom, és rájuk hozom azt, amitől rettegnek; mivel hívtam, és senki sem felelt, szóltam, és nem hallgatták meg, hanem azt cselekedték szemem előtt, ami gonosz, és azt választották, amiben nem gyönyörködtem.« »Isten pedig elküldi nekik a tévelygés erejét, hogy higgyenek a hazugságnak«, mivel nem fogadták be az igazság szeretetét, hogy üdvözüljenek, »hanem gyönyörködtek a hamisságban.« Ézsaiás 66:3, 4; 2 Thessalonika 2:11, 10, 12.

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have once known the truth, mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’

> „A mennyei Tanító kérdezte: »Miféle erősebb tévelygés bűvölhetné el az elmét annál a színlelésnél, hogy ti a helyes alapra építetek, és hogy Isten elfogadja cselekedeteiteket, miközben valójában sok mindent világi politika szerint munkáltok, és vétkeztek Jehova ellen? Ó, nagy csalás ez, megbabonázó tévelygés, amely hatalmába keríti az elméket, amikor azok az emberek, akik egykor ismerték az igazságot, az istenfélelem látszatát összetévesztik annak lelkületével és erejével; amikor azt gondolják, hogy gazdagok, meggazdagodtak, és semmire nincs szükségük, holott a valóságban mindenre szükségük van.«”

> “God has not changed toward His faithful servants who are keeping their garments spotless. But many are crying, ‘Peace and safety,’ while sudden destruction is coming upon them. Unless there is thorough repentance, unless men humble their hearts by confession and receive the truth as it is in Jesus, they will never enter heaven. When purification shall take place in our ranks, we shall no longer rest at ease, boasting of being rich and increased with goods, in need of nothing.

> „Isten nem változott meg hűséges szolgái iránt, akik ruháikat szeplőtelenül őrzik. Sokan azonban ezt kiáltják: »Békesség és biztonság«, miközben hirtelen romlás szakad rájuk. Ha nem lesz alapos bűnbánat, ha az emberek nem alázzák meg szívüket bűnvallomás által, és nem fogadják el az igazságot úgy, amint az Jézusban van, soha nem jutnak be a mennybe. Amikor megtisztulás megy végbe sorainkban, többé nem nyugszunk majd tétlen biztonságban, dicsekedve azzal, hogy gazdagok vagyunk, meggazdagodtunk, és nincs szükségünk semmire.”

> “Who can truthfully say: ‘Our gold is tried in the fire; our garments are unspotted by the world’? I saw our Instructor pointing to the garments of so-called righteousness. Stripping them off, He laid bare the defilement beneath. Then He said to me: ‘Can you not see how they have pretentiously covered up their defilement and rottenness of character? “How is the faithful city become an harlot!” My Father’s house is made a house of merchandise, a place whence the divine presence and glory have departed! For this cause there is weakness, and strength is lacking.’

> „Ki mondhatja őszintén: »Aranyunk tűzben megpróbáltatott; ruháink szeplőtelenek a világtól«? Láttam, amint Oktatónk a magukat igaznak vallók ruháira mutatott. Lerántva azokat, feltárta az alattuk rejlő tisztátalanságot. Ezután így szólt hozzám: »Nem látod-e, miként takargatták kérkedően tisztátalanságukat és jellemük rothadtságát? »Miként lett paráznává a hűséges város!« Atyám háza kalmárság házává lett, olyan hellyé, ahonnan az isteni jelenlét és dicsőség eltávozott! Emiatt van gyengeség, és hiányzik az erő.«”

> “Unless the church, which is now being leavened with her own backsliding, shall repent and be converted, she will eat of the fruit of her own doing, until she shall abhor herself. When she resists the evil and chooses the good, when she seeks God with all humility and reaches her high calling in Christ, standing on the platform of eternal truth and by faith laying hold upon the attainments prepared for her, she will be healed. She will appear in her God-given simplicity and purity, separate from earthly entanglements, showing that the truth has made her free indeed. Then her members will indeed be the chosen of God, His representatives.” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> „Hacsak az egyház, amely most saját hitehagyásával kovászolódik, meg nem tér és át nem változik, saját cselekedeteinek gyümölcsét fogja enni, mígnem megutálja önmagát. Amikor ellenáll a gonosznak és a jót választja, amikor teljes alázattal keresi Istent, és eljut Krisztusban kapott magasztos elhívására, az örök igazság talaján állva, és hit által megragadva a számára elkészített eredményeket, meggyógyul. Akkor Isten adta egyszerűségében és tisztaságában fog megjelenni, elkülönülve a földi bonyodalmaktól, megmutatva, hogy az igazság valóban szabaddá tette őt. Akkor tagjai valóban Isten választottai, az Ő képviselői lesznek.” Testimonies, 8. kötet, 249., 250.

Back to Articles