Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Two

Dániel könyve – Hetvenkettő

The Prophetic Joining: From Ancient Israel’s Division to the United States’ End

A prófétai egyesítés: Az ősi Izráel megosztottságától az Egyesült Államok végéig

Author

Jeff Pippenger

Published

February 5, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The testimony of Jeroboam’s rebellion is also the history of ancient Israel’s division into two nations. The northern kingdom made up of ten tribes was known as Israel, or sometimes Ephraim, and the southern kingdom was known as Judah. In the time of Ezekiel, the kingdom had already been two kingdoms for many years, and in chapter thirty-seven, Ezekiel was given a prophecy identifying that the two kingdoms would once again become one nation. That prophecy was fulfilled in the beginning history of the earth beast (the United States), and is fulfilled for the final time at the end of the United States, for Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing.

Jeroboám lázadásának bizonysága egyúttal az ősi Izráel két nemzetre szakadásának története is. Az északi királyság, amely tíz törzsből állt, Izráelként, vagy olykor Efraimként volt ismert, a déli királyság pedig Júdaként. Ezékiel idejében a királyság már hosszú évek óta két királyság volt, és a harminchetedik fejezetben Ezékiel olyan próféciát kapott, amely azonosította, hogy a két királyság ismét egy nemzetté lesz. Ez a prófécia a földi fenevad (az Egyesült Államok) kezdeti történetében teljesedett be, és az Egyesült Államok végén utoljára teljesedik be, mert Jézus mindig valamely dolog végét annak kezdetével szemlélteti.

The rebellion of Jeroboam at the time that Israel was divided into two kingdoms, represents a rebellion at the beginning of the United States, and also at the end of the United States. The rebellion in the beginning and ending of the United States includes the joining of two kingdoms. Revelation chapter eighteen, as repeatedly cited from the writings of Sister White in these articles, represents two calls to the churches. The two nations that are joined during the hour of the Sunday law crisis is the one-hundred and forty-four thousand, and God’s other flock that are still in Babylon.

Jeroboám lázadása abban az időben, amikor Izráel két királyságra szakadt, az Egyesült Államok kezdetén bekövetkező lázadást jelképezi, és ugyanígy az Egyesült Államok végén bekövetkező lázadást is. Az Egyesült Államok kezdetén és végén történő lázadás magában foglalja két királyság egyesülését. A Jelenések könyvének tizennyolcadik fejezete, amint azt ezekben a cikkekben ismételten idéztük White testvérnő írásaiból, két elhívást ábrázol az egyházakhoz. A vasárnapi törvény válságának órájában egyesülő két nemzet a száznegyvennégyezer és Isten másik nyája, akik még Babilonban vannak.

The two nations that were joined in the Millerite history were Judah and Ephraim. They were joined when the individual indignations against the two kingdoms respectively ended in 1798 and then in 1844. The word “moreover” in Ezekiel chapter thirty-seven, allows us to be certain of this application. The word “moreover” means to place the message that follows “moreover,” over the message that preceded the word “moreover.”

A Millerita történelemben egyesült két nemzet Júda és Efraim volt. Akkor egyesültek, amikor a két királyság ellen külön-külön kimondott felindulások 1798-ban, majd 1844-ben véget értek. Az Ezékiel harminchetedik fejezetében szereplő „sőt” szó lehetővé teszi, hogy ebben az alkalmazásban bizonyosak legyünk. A „sőt” szó azt jelenti, hogy a „sőt” után következő üzenetet a „sőt” szót megelőző üzenet fölé kell helyezni.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. Ezekiel 37:15–17.

> És lőn az Úr szava hozzám ismét, mondván: Te pedig, embernek fia, végy magadnak egy fadarabot, és írd rá: Júdáért és Izráel fiainak, az ő társainak; azután végy egy másik fadarabot, és írd rá: Józsefért, Efraim fáját, és Izráel egész házáért, az ő társaiért. És illeszd össze őket egyiket a másikhoz egy fadarabbá; és egygyé lesznek a te kezedben. Ezékiel 37:15–17.

Ezekiel is applying the prophetic principle of repeat and enlarge when he states, “moreover.” Ezekiel is to take two sticks, one for Judah and one for Ephraim, and take the prophecy illustrated with the two sticks and place it over the top of the previous prophecy. The previous prophetic illustration began in verse one when Ezekiel was carried to a valley of dead dry bones.

Ezékiel az ismétlés és kibővítés prófétai elvét alkalmazza, amikor ezt mondja: „Továbbá.” Ezékielnek két botot kell vennie, egyet Júdáért és egyet Efraimért, és a két bottal szemléltetett próféciát az előző prófécia fölé kell helyeznie. Az előző prófétai szemléltetés az első versben kezdődött, amikor Ezékielt elvitték a holt, száraz csontok völgyébe.

> The hand of the Lord was upon me, and carried me out in the spirit of the Lord, and set me down in the midst of the valley which was full of bones, And caused me to pass by them round about: and, behold, there were very many in the open valley; and, lo, they were very dry. And he said unto me, Son of man, can these bones live? And I answered, O Lord God, thou knowest. Again he said unto me, Prophesy upon these bones, and say unto them, O ye dry bones, hear the word of the Lord. Thus saith the Lord God unto these bones; Behold, I will cause breath to enter into you, and ye shall live: And I will lay sinews upon you, and will bring up flesh upon you, and cover you with skin, and put breath in you, and ye shall live; and ye shall know that I am the Lord. So I prophesied as I was commanded: and as I prophesied, there was a noise, and behold a shaking, and the bones came together, bone to his bone. And when I beheld, lo, the sinews and the flesh came up upon them, and the skin covered them above: but there was no breath in them. Then said he unto me, Prophesy unto the wind, prophesy, son of man, and say to the wind, Thus saith the Lord God; Come from the four winds, O breath, and breathe upon these slain, that they may live. So I prophesied as he commanded me, and the breath came into them, and they lived, and stood up upon their feet, an exceeding great army. Then he said unto me, Son of man, these bones are the whole house of Israel: behold, they say, Our bones are dried, and our hope is lost: we are cut off for our parts. Therefore prophesy and say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, O my people, I will open your graves, and cause you to come up out of your graves, and bring you into the land of Israel. And ye shall know that I am the Lord, when I have opened your graves, O my people, and brought you up out of your graves, And shall put my spirit in you, and ye shall live, and I shall place you in your own land: then shall ye know that I the Lord have spoken it, and performed it, saith the Lord. Ezekiel 37:1–14.

> Az ÚR keze rajtam volt, és kihozott engem az ÚR Lelke által, és letett a völgy közepén, amely tele volt csontokkal. És körülvezetett engem közöttük mindenfelé; és íme, felette igen sok volt belőlük a nyílt völgyben, és íme, igen szárazak voltak. És mondta nekem: Embernek fia, vajon megelevenednek-e ezek a csontok? És feleltem: Ó, Uram, URam, te tudod! Akkor ismét ezt mondta nekem: Prófétálj e csontok felől, és mondd nekik: Ti megszáradt csontok, halljátok meg az ÚR igéjét! Így szól az Úr Isten ezekhez a csontokhoz: Íme, lelket bocsátok belétek, hogy megelevenedjetek. És inakat adok rátok, húst hozok rátok, bőrrel borítalak be titeket, és lelket adok belétek, hogy megelevenedjetek; és megtudjátok, hogy én vagyok az ÚR. Akkor prófétáltam, amint megparancsolta nekem; és miközben prófétáltam, íme, zúgás támadt, majd zörgés, és a csontok egymáshoz közeledtek, mindegyik csont a maga csontjához. És láttam, hogy íme, inak és hús jöttek rájuk, és bőr borította be őket felülről; de lélek nem volt bennük. Akkor ezt mondta nekem: Prófétálj a szélnek, prófétálj, embernek fia, és mondd a szélnek: Így szól az Úr Isten: Jöjj elő a négy szél felől, ó, lélek, és lehelj ezekre a megölettekre, hogy életre keljenek! És prófétáltam, amint megparancsolta nekem, és a lélek beléjük ment, és életre keltek, és lábukra álltak: felette igen nagy sereg voltak. Akkor ezt mondta nekem: Embernek fia, ezek a csontok Izrael egész háza. Íme, ezt mondják: Elszáradtak csontjaink, és elveszett reménységünk, kivágattunk. Ezért prófétálj, és mondd nekik: Így szól az Úr Isten: Íme, én megnyitom sírjaitokat, és kihozlak titeket sírjaitokból, én népem, és beviszlek titeket Izrael földjére. És megtudjátok, hogy én vagyok az ÚR, amikor megnyitom sírjaitokat, ó, én népem, és kihozlak titeket sírjaitokból. És az én Lelkemet adom belétek, hogy éljetek, és letelepítelek titeket a ti földetekre; és megtudjátok, hogy én, az ÚR, megmondtam, és megcselekedtem, ezt mondja az ÚR. Ezékiel 37:1–14.

From the very beginning of these articles, we have shown that the valley of dead bones represents God’s people in the last days, and that the message of the four winds that causes them to stand upon their feet as a mighty army, is the Midnight Cry message identifying Islam of the third Woe. Sister White identifies the bones as God’s people.

E cikkek legkezdetétől fogva kimutattuk, hogy a holt csontok völgye Isten népét jelképezi az utolsó napokban, és hogy a négy szélről szóló üzenet, amely arra készteti őket, hogy lábukra álljanak mint nagy sereg, az Éjféli Kiáltás üzenete, amely a harmadik Jaj iszlámját azonosítja. White testvérnő a csontokat Isten népeként azonosítja.

> “I lay down my pen and lift up my soul in prayer, that the Lord would breathe upon his backslidden people, which are as dry bones, that they may live.” General Conference Bulletin, February 4, 1893.

> „Leteszem tollamat, és imádságban felemelem lelkemet, hogy az Úr leheljen visszahajlott népére, amely olyan, mint a kiszáradt csontok, hogy életre keljenek.” General Conference Bulletin, 1893. február 4.

We have shown in previous articles that the prophetic message identifying July 18, 2020, was erroneous, and that the false proclamation marked the arrival of the first disappointment and tarrying time in the parable of the ten virgins. Though the proclamation of time was legitimate in the Millerite period, after 1844, there was never to be another message hung upon time. When Future for America made the proclamation of July 18, 2020, they slid back to a history that the proclamation of time was acceptable and in so doing they sinned, and they were slain in the street of the great city of Revelation chapter eleven. Dead in the street, they then needed to be resurrected, as were the two witnesses after three and a half days.

Korábbi cikkeinkben kimutattuk, hogy a 2020. július 18-át azonosító prófétai üzenet téves volt, és hogy a hamis kihirdetés a tíz szűz példázatában az első csalódás és a késedelem idejének elérkeztét jelezte. Jóllehet az időre vonatkozó kijelentés a millerita időszakban jogos volt, 1844 után többé nem lehetett olyan üzenet, amely időpontra lett volna függesztve. Amikor a Future for America kihirdette 2020. július 18-át, visszacsúsztak egy olyan történelmi szakaszba, amelyben az idő kihirdetése elfogadható volt, és ezzel vétkeztek; ezért megölettek a nagy város utcáján, amelyről a Jelenések könyve 11. fejezete szól. Holtan fekve az utcán, ezután feltámadásra volt szükségük, miként a két tanúnak is három és fél nap után.

> “The dry bones need to be breathed upon by the Holy Spirit of God, that they may come into action, as by a resurrection from the dead.” Bible Training School, December 1, 1903.

> „A száraz csontokra rá kell lehelnie Isten Szentlelkének, hogy cselekvésre keljenek, mintegy a halálból való feltámadás által.” Bible Training School, 1903. december 1.

In previous articles we have shown that the message of the four winds that resurrects the two witnesses, is the message of Islam of the third Woe, and that the message is the Midnight Cry message of the last days. Ezekiel says, “moreover,” and in so doing identified that during the history that illustrates the proclamation of the Midnight Cry, two sticks, one represented as Ephraim and one as Judah, were to be joined together and become one nation. The parable of the ten virgins is fulfilled in the last days, “to the very letter,” as it was fulfilled in Millerite history. In the period when the Midnight Cry was fulfilled in the Millerite history, and again in the fulfillment of the last days, “two sticks” were and will be joined together.

Előző cikkeinkben kimutattuk, hogy a négy szél üzenete, amely feltámasztja a két tanút, a harmadik jaj iszlám-üzenete, és hogy ez az üzenet az utolsó napok Éjféli Kiáltásának üzenete. Ezékiel ezt mondja: „továbbá”, és ezzel azonosította, hogy azon történelem során, amely az Éjféli Kiáltás hirdetését szemlélteti, két botnak, amelyek közül az egyik Efraimot, a másik Júdát jelképezi, egyesülnie kellett, és egy nemzetté kellett válniuk. A tíz szűz példázata az utolsó napokban teljesedik be „a legteljesebb pontossággal”, miként a millerita történelemben is beteljesedett. Abban az időszakban, amikor az Éjféli Kiáltás a millerita történelemben beteljesedett, és ismét az utolsó napok beteljesedésében, „két bot” egyesült, illetve egyesülni fog.

The two sticks represented the northern (Ephraim) and southern kingdoms (Judah) of ancient Israel. We have also shown that William Miller was typified by Elijah, and that during the three-and-a-half years of drought Elijah had gone to the widow of Zarephath.

A két pálca az ősi Izráel északi (Efraim) és déli királyságát (Júda) jelképezte. Azt is bemutattuk, hogy Illés előképe William Miller volt, és hogy a három és fél évig tartó szárazság idején Illés a sareptai özvegyhez ment.

> And the word of the Lord came unto him, saying, Arise, get thee to Zarephath, which belongeth to Zidon, and dwell there: behold, I have commanded a widow woman there to sustain thee. So he arose and went to Zarephath. And when he came to the gate of the city, behold, the widow woman was there gathering of sticks: and he called to her, and said, Fetch me, I pray thee, a little water in a vessel, that I may drink. And as she was going to fetch it, he called to her, and said, Bring me, I pray thee, a morsel of bread in thine hand. And she said, As the Lord thy God liveth, I have not a cake, but an handful of meal in a barrel, and a little oil in a cruse: and, behold, I am gathering two sticks, that I may go in and dress it for me and my son, that we may eat it, and die. And Elijah said unto her, Fear not; go and do as thou hast said: but make me thereof a little cake first, and bring it unto me, and after make for thee and for thy son. For thus saith the Lord God of Israel, The barrel of meal shall not waste, neither shall the cruse of oil fail, until the day that the Lord sendeth rain upon the earth. And she went and did according to the saying of Elijah: and she, and he, and her house, did eat many days. 1 Kings 17:8–15.

> És lőn az Úr beszéde őhozzá, mondván: Kelj fel, eredj Sareptába, mely Sidonhoz tartozik, és maradj ott; ímé, megparancsoltam ott egy özvegyasszonynak, hogy gondoskodjék rólad. Felkele azért, és elméne Sareptába. És mikor a város kapujához ért, ímé, ott volt az özvegyasszony, fát szedegetve; és megszólítá őt, és monda: Hozz nékem, kérlek, egy kevés vizet valami edényben, hogy igyam. És mikor az elment, hogy elhozza, utána kiálta, és monda: Hozz nékem, kérlek, egy falat kenyeret is a kezedben. Az pedig monda: Él az Úr, a te Istened, hogy nincs semmi sült kenyerem, csupán egy marék lisztem a vékában, és egy kevés olajom a korsóban; és ímé, most két darab fát szedek, hogy bemenjek, és elkészítsem azt magamnak és az én fiamnak, hogy megegyük, azután meghaljunk. És monda néki Illés: Ne félj; menj el, cselekedjél a te beszéded szerint; de mindazáltal készíts abból nékem először egy kis pogácsát, és hozd el nékem, azután készíts magadnak és a te fiadnak. Mert ezt mondja az Úr, Izráel Istene: A véka liszt nem fogy ki, sem a korsó olaj nem apad el addig, mígnem az Úr esőt ad a föld színére. És ő elméne, és az Illés beszéde szerint cselekedék; és evék mind ő, mind amaz, mind pedig az ő háza néhány napig. 1 Királyok 17:8–15.

The “many days” in the passage is the three-and-a-half years that Ahab searched for Elijah and represented the twelve-hundred-and-sixty years of papal persecution. Concerning the “many days” of papal persecution, Jesus said:

A szakaszban említett „sok nap” az a három és fél év, amely alatt Akháb Illést kereste, és a pápai üldözés ezerkétszázhatvan évét jelképezte. A pápai üldözés „sok napjára” vonatkozóan Jézus ezt mondta:

> And except those days should be shortened, there should no flesh be saved: but for the elect’s sake those days shall be shortened. Matthew 24:22.

> És ha azok a napok meg nem rövidíttetnének, egyetlen test sem menekülne meg; de a választottakért azok a napok megrövidíttetnek. Máté 24:22.

Sister White directly identifies Jesus’ pronouncement of “those days” as the period of papal persecution.

White testvér közvetlenül a pápai üldözés időszakaként azonosítja Jézusnak ama kijelentését, hogy „azok a napok”.

> “The persecution of the church did not continue throughout the entire period of the 1260 years. God in mercy to His people cut short the time of their fiery trial. In foretelling the ‘great tribulation’ to befall the church, the Saviour said: ‘Except those days should be shortened, there should no flesh be saved: but for the elect’s sake those days shall be shortened.’ Matthew 24:22. Through the influence of the Reformation the persecution was brought to an end prior to 1798.” The Great Controversy, 266, 267.

> „Az egyház üldöztetése nem tartott végig az 1260 esztendő teljes időszakán. Isten, az Ő népe iránti irgalmában, megrövidítette tüzes megpróbáltatásuk idejét. Az Üdvözítő, amikor előre megjövendölte az egyházra váró „nagy nyomorúságot”, ezt mondta: „És ha azok a napok meg nem rövidíttetnének, egyetlen test sem menekülne meg; de a választottakért megrövidíttetnek majd azok a napok.” Máté 24:22. A reformáció befolyása által az üldözés 1798 előtt véget ért.” A nagy küzdelem, 266, 267.

The “many days” that Elijah was sustained by the widow, were also the “many days” of papal persecution identified by Daniel.

Azok a „sok napok”, amelyek alatt Illést az özvegyasszony eltartotta, egyúttal a Dániel által megjelölt pápai üldöztetés „sok napjai” is voltak.

> And they that understand among the people shall instruct many: yet they shall fall by the sword, and by flame, by captivity, and by spoil, many days. Now when they shall fall, they shall be holpen with a little help: but many shall cleave to them with flatteries. And some of them of understanding shall fall, to try them, and to purge, and to make them white, even to the time of the end: because it is yet for a time appointed. Daniel 11:33–35.

> És a nép között az értelmesek sokakat tanítani fognak; mindazáltal elesnek fegyver, tűz, fogság és prédálás által, sok napon át. És amikor elesnek, kevés segítséggel megsegíttetnek; de sokan hízelkedéssel csatlakoznak hozzájuk. És az értelmesek közül is némelyek elesnek, hogy megpróbáltassanak, megtisztíttassanak és megfehéríttessenek a vég idejéig; mert ez még a rendelt időre van. Dániel 11:33–35.

The “time of the end,” which is also the “time appointed” in the verses, was 1798, and it marked the end of papal persecution, as had been typified by Elijah’s time with the widow of Zarephath. In that history the widow, representing an unmarried church, was identified as the church in the wilderness in chapter twelve of the book of Revelation. She was gathering two sticks, not one stick or ten sticks, but two sticks. Ezekiel was to take two sticks, one for the northern kingdom of Israel and one for the southern kingdom of Israel and join them together to make one stick. Those two kingdoms had both been scattered for twenty-five hundred and twenty years, but God’s promise was that He would gather them. The woman was gathering the two sticks that were to be joined together, and she was doing so “until the day that the Lord sendeth rain upon the earth.”

„A vég ideje”, amely az igeversekben egyúttal a „rendelt idő” is, 1798 volt, és a pápai üldözés végét jelezte, amint azt előképezte Illés ideje a sareptai özvegynél. Abban a történetben az özvegyet, aki a nem férjezett egyházat jelképezi, a Jelenések könyve tizenkettedik fejezete a pusztában levő egyházként azonosítja. Két fadarabot szedegetett, nem egy fadarabot vagy tíz fadarabot, hanem kettőt. Ezékielnek két fadarabot kellett vennie, egyet Izráel északi királyságáért és egyet Izráel déli királyságáért, és össze kellett illesztenie őket, hogy egy fadarabbá legyenek. E két királyság mindkettő szétszóratásban volt kétezer-ötszázhúsz éven át, de Isten ígérete az volt, hogy összegyűjti őket. Az asszony azt a két fadarabot gyűjtötte össze, amelyeket egybe kellett illeszteni, és ezt tette „mindaddig, míg az Úr esőt nem bocsát a földre.”

The day when the Lord sent “rain” was identifying the Midnight Cry of Millerite history, that reached its conclusion on October 22, 1844, when the Messenger of the Covenant suddenly came to the temple He had erected from 1798 (the end of the first indignation), through until October 22, 1844 (the end of the last indignation). In that period of time, the Midnight Cry message, represented in Ezekiel’s illustration of the valley of bones was fulfilled, when the two sticks of the northern and southern kingdoms were joined to form one nation, with one king, for on October 22, 1844, Christ came before the Father and received a kingdom.

Az a nap, amikor az Úr „esőt” küldött, a millerita történelem Éjféli Kiáltását jelölte, amely 1844. október 22-én jutott el beteljesedésére, amikor a Szövetség Követe hirtelen eljött ahhoz a templomhoz, amelyet 1798-tól fogva (az első felháborodás vége), egészen 1844. október 22-éig (az utolsó felháborodás vége) épített. Ebben az időszakban teljesedett be az Éjféli Kiáltás üzenete, amelyet Ezékielnek a csontok völgyéről szóló szemléltetése ábrázol, amikor az északi és a déli királyság két botja egyesült, hogy egy nemzetté legyen, egy királlyal; mert 1844. október 22-én Krisztus az Atya elé lépett, és országot vett át.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> „Krisztusnak mint a mi főpapunknak a szentek szentjébe való bevonulása a szentély megtisztítására, amely Dániel 8:14-ben tárul elénk; az Emberfiának az Öregkorúhoz való járulása, amint azt Dániel 7:13 bemutatja; valamint az Úrnak az Ő templomába való eljövetele, amelyet Malakiás megjövendölt — mind ugyanannak az eseménynek a leírásai; és ugyanezt szemlélteti a vőlegénynek a menyegzőre való megérkezése is, amelyet Krisztus a tíz szűzről szóló példázatban, Máté 25-ben ír le.” A nagy küzdelem, 426.

Christ received a kingdom on October 22, 1844, as identified in Daniel.

Krisztus 1844. október 22-én királyságot vett át, amint azt Dániel könyve azonosítja.

> I saw in the night visions, and, behold, one like the Son of man came with the clouds of heaven, and came to the Ancient of days, and they brought him near before him. And there was given him dominion, and glory, and a kingdom, that all people, nations, and languages, should serve him: his dominion is an everlasting dominion, which shall not pass away, and his kingdom that which shall not be destroyed. Daniel 7:13, 14.

> Láttam éjszakai látomásokban, és íme, valaki jött az ég felhőivel, aki az Emberfiához volt hasonló, és odament az Öregkorúhoz, és eléje vezették őt. És adatott neki uralom, dicsőség és királyság, hogy minden nép, nemzet és nyelv őt szolgálja; az ő uralma örökkévaló uralom, amely el nem múlik, és az ő királysága olyan, amely meg nem semmisül. Dániel 7:13, 14.

When Ezekiel’s two sticks are joined together, they have one king over them.

Amikor Ezékiel két botját egyesítik, egy király lesz felettük.

> And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Ezekiel 37:24, 25.

> És az én szolgám, Dávid lesz a királyuk; és mindnyájuknak egy pásztoruk lesz; az én ítéleteim szerint járnak, rendelkezéseimet megtartják, és cselekszik azokat. És azon a földön laknak majd, amelyet szolgámnak, Jákóbnak adtam, amelyen atyáitok laktak; és azon laknak majd ők, fiaik és fiaik fiai mindörökké; és az én szolgám, Dávid lesz az ő fejedelmük mindörökké. Ezékiel 37:24, 25.

All the prophets agree with one another, and king David is Christ who came before the Father on October 22, 1844, and received a kingdom that had been gathered together from the two sticks of Israel (the northern kingdom) and Judah (the southern kingdom). The scattering of the two kingdoms ended during the forty-six years from 1798 to 1844, as Christ raised a temple that had been desolated and trampled down. When He raised the temple, He then suddenly came unto His temple as the Messenger of the Covenant, in fulfillment of Malachi chapter three. Ezekiel agrees with that fact, for all the prophets agree with one another.

Valamennyi próféta egyetért egymással, és Dávid király Krisztus, aki 1844. október 22-én az Atya elé járult, és átvett egy királyságot, amely Izráel két botjából (az északi királyságból) és Júdából (a déli királyságból) gyűjtetett egybe. A két királyság szétszóratása az 1798-tól 1844-ig tartó negyvenhat év során ért véget, miközben Krisztus felépített egy templomot, amely elpusztíttatott és megtapostatott volt. Amikor felépítette a templomot, akkor hirtelen eljött az Ő templomába mint a szövetség Követe, Malakiás harmadik fejezetének beteljesedéseként. Ezékiel egyetért ezzel a ténnyel, mert valamennyi próféta egyetért egymással.

> And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. Ezekiel 37:24–27.

> És az én szolgám, Dávid lesz a királyuk; és mindnyájuknak egy pásztora lesz; az én ítéleteim szerint járnak majd, rendelkezéseimet megtartják, és cselekszik azokat. És azon a földön laknak majd, amelyet szolgámnak, Jákóbnak adtam, amelyen atyáitok laktak; és laknak azon ők, fiaik és fiaik fiai mindörökké; és az én szolgám, Dávid lesz az ő fejedelmük örökké. És békesség szövetségét kötöm velük; örökkévaló szövetség lesz az velük: elhelyezem őket, megsokasítom őket, és szenthelyemet közéjük helyezem mindörökre. Hajlékom is velük lesz; igen, Istenük leszek, és ők az én népem lesznek. Ezékiel 37:24–27.

It is Christ that erects the temple.

Krisztus az, aki felépíti a templomot.

> And speak unto him, saying, Thus speaketh the Lord of hosts, saying, Behold the man whose name is The BRANCH; and he shall grow up out of his place, and he shall build the temple of the Lord: Even he shall build the temple of the Lord; and he shall bear the glory, and shall sit and rule upon his throne; and he shall be a priest upon his throne: and the counsel of peace shall be between them both. And the crowns shall be to Helem, and to Tobijah, and to Jedaiah, and to Hen the son of Zephaniah, for a memorial in the temple of the Lord. And they that are far off shall come and build in the temple of the Lord, and ye shall know that the Lord of hosts hath sent me unto you. And this shall come to pass, if ye will diligently obey the voice of the Lord your God. Zechariah 6:12–15.

> És szólj hozzá, mondván: Így szól a Seregek Ura, mondván: Íme, egy férfiú, akinek neve: a Csemete; és kisarjad az ő helyéről, és felépíti az Úr templomát. Igen, ő építi fel az Úr templomát; és dicsőséget hordoz, és ülni fog, és uralkodni fog az ő trónján; és pap lesz az ő trónján; és a békesség tanácsa lesz kettejük között. És a koronák Helemnek, Tóbijjának, Jedajának és Hénnek, Sefanjá fiának emlékezetül lesznek az Úr templomában. És akik távol vannak, eljönnek, és építenek az Úr templomában, és megtudjátok, hogy a Seregek Ura küldött engem hozzátok. És ez akkor lesz meg, ha engedelmesen hallgattok az Úrnak, a ti Isteneteknek szavára. Zakariás 6:12–15.

Christ is the BRANCH, and He identified that if they destroyed His temple that He would raise it in three days, to which the Jews replied that it took forty-six years to build the temple.

Krisztus a VESSZŐSZÁL, és Ő kijelentette, hogy ha lerombolják az Ő templomát, három nap alatt fel fogja támasztani azt; mire a zsidók azt felelték, hogy a templom felépítése negyvenhat évig tartott.

> Then answered the Jews and said unto him, What sign showest thou unto us, seeing that thou doest these things? Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? John 2:18–20.

> Erre a zsidók így feleltek neki: Micsoda jelt mutatsz nekünk, hogy ezeket teszed? Jézus felelvén, ezt mondta nekik: Rontsátok le ezt a templomot, és három nap alatt felépítem azt. Ekkor a zsidók ezt mondták: Negyvenhat esztendeig épült ez a templom, és te három nap alatt felépíted azt? János 2:18–20.

Christ was speaking of His body in the passage, but all the prophets are speaking more about the last days than the days in which they lived. The resurrection of Christ on the third day, represented the resurrection of the dead bones during the outpouring of the Holy Spirit in the Midnight Cry. The rain that is the subject of Elijah’s testimony, was manifested during the climax of his confrontation with the prophets of Baal and Ashtaroth. It was then demonstrated that the God of Elijah was the true God, and also that Elijah was the true prophet.

Krisztus ebben a szakaszban az Ő testéről szólt, ám valamennyi próféta inkább az utolsó napokról beszél, mint azokról a napokról, amelyekben éltek. Krisztus harmadnapi feltámadása a Szentléleknek az Éjféli Kiáltás idején bekövetkező kitöltetésekor a holt csontok feltámadását jelképezte. Az eső, amely Illés bizonyságtételének tárgya, a Baál és Astarót prófétáival való szembeszállásának tetőpontján nyilvánult meg. Akkor vált nyilvánvalóvá, hogy Illés Istene az igaz Isten, és az is, hogy Illés az igaz próféta.

At the arrival of the first disappointment, it was manifested that the Protestants had become false prophets, as typified by the prophets of Baal and Ashtaroth. The tarrying time then began, and led to the message of the Midnight Cry, that led to Christ suddenly coming to His temple. The Midnight Cry is represented by Ezekiel’s message that brings the bones up as a mighty army. Moreover, during that period (forty-six years), the two sticks were to be joined together to produce one nation, with one king.

Az első csalódás bekövetkeztekor nyilvánvalóvá lett, hogy a protestánsok hamis prófétákká váltak, amint azt Baál és Astarót prófétái előképezték. Ekkor kezdődött a késedelem ideje, amely az Éjféli Kiáltás üzenetéhez vezetett, s ez ahhoz, hogy Krisztus hirtelen eljöjjön az Ő templomába. Az Éjféli Kiáltást Ezékielnek az az üzenete jelképezi, amely a csontokat hatalmas sereggé támasztja. Továbbá ez alatt az időszak alatt (negyvenhat év) a két botnak eggyé kellett egyesülnie, hogy egy nemzet jöjjön létre, egy király alatt.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. And when the children of thy people shall speak unto thee, saying, Wilt thou not shew us what thou meanest by these? Say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the stick of Joseph, which is in the hand of Ephraim, and the tribes of Israel his fellows, and will put them with him, even with the stick of Judah, and make them one stick, and they shall be one in mine hand. And the sticks whereon thou writest shall be in thine hand before their eyes. And say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the children of Israel from among the heathen, whither they be gone, and will gather them on every side, and bring them into their own land: And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. Ezekiel 37:15–23.

> És lőn az Úr beszéde hozzám ismét, mondván: Te pedig, embernek fia, végy magadnak egy botot, és írd reá: Júdáért és Izráel fiainak, az ő társainak; azután végy egy másik botot, és írd reá: Józsefért, Efraim botját és Izráel egész házáért, az ő társaiért. És illeszd össze azokat egyiket a másikhoz egy bottá, hogy eggyé legyenek a te kezedben. És ha néped fiai így szólnak hozzád, mondván: Avagy nem jelented-é meg nekünk, mit értesz ezek alatt? Mondd nékik: Így szól az Úr Isten: Ímé, én elveszem József botját, amely Efraim kezében van, és Izráel törzseit, az ő társait, és őhozzá teszem őket, Júdá botjához, és egy bottá teszem őket, és eggyé lesznek az én kezemben. És a botok, amelyekre írsz, legyenek a te kezedben az ő szemük előtt. És szólj nékik: Így szól az Úr Isten: Ímé, én felveszem Izráel fiait a pogányok közül, akik közé elmentek, és egybegyűjtöm őket mindenfelől, és beviszem őket az ő földjükre: És egy néppé teszem őket azon a földön, Izráel hegyein; és egy király lesz mindnyájuk királya; és többé nem lesznek két néppé, sem két országgá nem oszlanak többé. És többé meg nem fertőztetik magukat bálványaikkal, sem utálatosságaikkal, sem semmiféle vétkeikkel; hanem megszabadítom őket minden lakóhelyükről, amelyekben vétkeztek, és megtisztítom őket; és az én népemmé lesznek, én pedig Istenük leszek. Ezékiel 37:15–23.

The two sticks which the widow was gathering in advance of Elijah’s rain at the Midnight Cry, were the northern and southern kingdoms of Israel that had been scattered and were to be gathered into one nation on October 22, 1844, when the antitypical Day of Atonement began, for the promise was that at that time God “will cleanse them.” The cleansing, representing the Investigative Judgment, began at that time. That gathering of the two sticks must be understood correctly, for God always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Az a két bot, amelyet az özvegy Illés esőjét megelőzően, az Éjféli Kiáltás idején gyűjtögetett, Izráel északi és déli országa volt, amelyek szétszórattak, és egy nemzetté kellett összegyűjtetniük 1844. október 22-én, amikor az engesztelés ellenképi napja megkezdődött, mert az ígéret az volt, hogy abban az időben Isten „megtisztítja őket”. A megtisztítás, amely a vizsgálati ítéletet jelképezi, akkor kezdődött el. E két bot összegyűjtését helyesen kell megérteni, mert Isten mindig egy dolog végét egy dolog kezdetével szemlélteti.

1844, was the end of the two kingdoms of Israel, for they had then become one kingdom, spiritual Israel, and they were from that point on only to be one nation. That history was illustrated by the beginning history when they had become two nations, which is the history of the rebellion of Jeroboam.

1844 Izráel két királyságának végét jelentette, mert ekkorra egy királysággá, a lelki Izráellé lettek, és ettől a ponttól fogva már csak egy nemzetnek kellett lenniük. Ezt a történelmet a kezdeti történelem szemléltette, amikor két nemzetté lettek, vagyis Jeroboám lázadásának története.

The history of Jeroboam’s counterfeit system of worship must also be illustrated at the end of his kingdom. Aaron’s rebellion in the beginning of ancient Israel and Jeroboam’s rebellion at the beginning of the northern kingdom, represent the rebellion of 1863, and 1863 is only clearly understood when the end of Jeroboam’s kingdom, as represented by the joining of the two sticks, is also laid over the top of 1863. It is then that 1863 is clearly seen to be represented as a generation that erected an image of jealousy.

Jeroboám hamis istentiszteleti rendszerének történetét országának végén is szemléltetni kell. Áron lázadása az ókori Izráel kezdetén és Jeroboám lázadása az északi királyság kezdetén az 1863-as lázadást jelképezik, és 1863-at csak akkor lehet világosan megérteni, amikor Jeroboám királyságának végét is – amint azt a két bot egyesítése ábrázolja – rávetítjük 1863-ra. Ekkor válik világossá, hogy 1863 egy olyan nemzedékként van ábrázolva, amely a féltékenység bálványképét állította fel.

We will continue this study in the next article.

A következő cikkben folytatjuk ezt a tanulmányt.

> “But not only does this simile of the dry bones apply to the world, but also to those who have been blessed with great light; for they also are like the skeletons of the valley. They have the form of men, the framework of the body; but they have not spiritual life. But the parable does not leave the dry bones merely knit together into the forms of men; for it is not enough that there is symmetry of limb and feature. The breath of life must vivify the bodies, that they may stand upright, and spring into activity. These bones represent the house of Israel, the church of God, and the hope of the church is the vivifying influence of the Holy Spirit. The Lord must breathe upon the dry bones, that they may live.

> „Ám a száraz csontok e hasonlata nemcsak a világra alkalmazható, hanem azokra is, akiket nagy világosságban részesített; mert ők is olyanok, mint a völgy csontvázai. Megvan bennük az emberek alakja, a test szerkezete; de nincs bennük lelki élet. A példázat azonban nem hagyja a száraz csontokat pusztán úgy, hogy emberi alakokká illeszkedjenek össze; mert nem elegendő, hogy a tagok és vonások összhangja meglegyen. Az élet leheletének kell megelevenítenie a testeket, hogy egyenesen megálljanak, és tevékenységre keljenek. E csontok Izrael házát, Isten egyházát jelképezik, és az egyház reménysége a Szentlélek megelevenítő befolyása. Az Úrnak kell rálehelnie a száraz csontokra, hogy éljenek.

> “The Spirit of God, with its vivifying power, must be in every human agent, that every spiritual muscle and sinew may be in exercise. Without the Holy Spirit, without the breath of God, there is torpidity of conscience, loss of spiritual life. Many who are without spiritual life have their names on the church records, but they are not written in the Lamb’s book of life. They may be joined to the church, but they are not united to the Lord. They may be diligent in the performance of a certain set of duties, and may be regarded as living men; but many are among those who have ‘a name that thou livest, and art dead.’

> „Isten Lelkének, megelevenítő erejével, minden emberi eszközben jelen kell lennie, hogy minden lelki izom és ín működésben legyen. A Szentlélek nélkül, Isten lehelete nélkül a lelkiismeret tunyasága és a lelki élet elvesztése következik be. Sokan, akikben nincs lelki élet, név szerint szerepelnek a gyülekezeti nyilvántartásokban, de nincsenek beírva a Bárány életkönyvébe. Csatlakozhatnak a gyülekezethez, de nincsenek egyesülve az Úrral. Lehetnek szorgalmasak bizonyos kötelességek meghatározott körének teljesítésében, és élőknek tekinthetik őket; de sokan azok között vannak, akiknek „az a nevük, hogy élnek, pedig holtak.””

> “Unless there is genuine conversion of the soul to God; unless the vital breath of God quickens the soul to spiritual life; unless the professors of truth are actuated by heaven-born principle, they are not born of the incorruptible seed which liveth and abideth forever. Unless they trust in the righteousness of Christ as their only security; unless they copy His character, labor in His spirit, they are naked, they have not on the robe of His righteousness. The dead are often made to pass for the living; for those who are working out what they term salvation after their own ideas, have not God working in them to will and to do of His good pleasure.

> „Ha a lélek nem tér meg őszintén Istenhez; ha Isten éltető lehelete nem kelti életre a lelket lelki életre; ha az igazság hitvallóit nem a mennyből született elv indítja, akkor nem a romolhatatlan magból születtek újjá, amely él és megmarad mindörökké. Ha nem Krisztus igazságában bíznak mint egyetlen biztonságukban; ha nem az Ő jellemét másolják, nem az Ő lelkületében munkálkodnak, mezítelenek, nincs rajtuk az Ő igazságának palástja. A holtakat gyakran élőknek tüntetik fel; mert azok, akik azt munkálják, amit saját elképzeléseik szerint üdvösségnek neveznek, nem úgy rendelkeznek Istennel, hogy Ő munkálja bennük mind az akarást, mind a cselekvést az Ő jókedve szerint.”

> “This class is well represented by the valley of dry bones Ezekiel saw in vision.” Review and Herald, January 17, 1893.

> „Ezt az osztályt igen szemléletesen ábrázolja a száraz csontok völgye, amelyet Ezékiel látomásban látott.” Review and Herald, 1893. január 17.

Back to Articles