Article

# Dániel könyve – Százkilencvenhét】【。

A prófétai kibontakozás: Krisztus második egybegyűjtése és az iszlám eszkatologikus szerepe a Jelenések narratívájában

Author

Jeff Pippenger

Published

April 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Most azt állapítjuk meg, hogy a hét mennydörgés által jelképezett események egyike Krisztusnak az a munkája, amelyben másodszor gyűjti össze népét, s amelyet 2023 júliusában kezdett meg. A millerita történelem azonosítja, hogy ez a munka az iszlám hadviselésének mint az üzenet hátterének közegében valósul meg.

Az üzenet Jézus Krisztus kijelentése, amely közvetlenül a kegyelmi idő lezárulása előtt nyittatik fel, ám ez az üzenet a harmadik jaj üzenete által hordozódik (annak összefüggésébe van helyezve). Éppen abban az időben, amikor az Úr 1849-ben másodszor nyújtotta ki a kezét, White testvérnő a haragos nemzetek megrendüléséről szólt, amely az iszlám jelképe.

> „1848. december 16-án az Úr látomást adott nekem az egek hatalmasságainak megrendüléséről. Láttam, hogy amikor az Úr a Máté, Márk és Lukács által feljegyzett jelek adásakor azt mondta: „ég”, akkor az eget értette, és amikor azt mondta: „föld”, akkor a földet értette. Az ég hatalmasságai a nap, a hold és a csillagok. Ők uralkodnak az egekben. A föld hatalmasságai azok, akik a földön uralkodnak. Az ég hatalmasságai Isten szavára meg fognak rendülni. Akkor a nap, a hold és a csillagok kimozdulnak helyükből. Nem múlnak el, hanem Isten szava rendíti meg őket.

> „Sötét, súlyos felhők támadtak és egymásnak csapódtak. A légkör kettévált és visszahömpölygött; azután feltekinthettünk az Orionban levő nyíláson át, ahonnan Isten szava hangzott. A Szent Város azon a nyíláson át fog alászállni. Láttam, hogy a föld hatalmai most megrendülnek, és hogy az események rendjük szerint következnek. Először a háború, a háborúk hírei, a fegyver, az éhínség és a döghalál rendíti meg a föld hatalmait, azután Isten szava fogja megrendíteni a napot, a holdat és a csillagokat, valamint ezt a földet is. Láttam, hogy a hatalmak megrendülése Európában nem az, amint némelyek tanítják, hogy az egek hatalmainak megrendülése volna, hanem a haragvó nemzetek megrendülése.” Early Writings, 41.

A történészek megerősítik, hogy ami 1848-ban megrázta Európa nemzeteit, az az iszlám seregeinek tevékenysége volt, mert prófétai értelemben ők jelképezik azt a hatalmat, amely megharagítja a nemzeteket. Az Úr azon cselekedetének első tanúbizonyságában, hogy 1840 és 1844 történetében másodszor is kinyújtotta kezét, az Éjféli Kiáltás üzenete megérkezett az exeteri tábori összejövetelre. Onnan 1844. október 22-ig az üzenet árhullámként söpört végig az Egyesült Államok keleti partvidékén. Ezt a mozgalmat Krisztus diadalmas jeruzsálemi bevonulása előképezte, és Krisztust egy szamár vitte be Jeruzsálembe.

Az Éjféli Kiáltás üzenete Jézus Krisztus kinyilatkoztatásának teljes prófétai üzenetét képviseli, ám ez a Kinyilatkoztatás a harmadik jaj iszlámjának a nemzeteket haragra gerjesztő összefüggésébe van helyezve, mert az az iszlám hordozza azt az üzenetet, amely Jézus Krisztus kinyilatkoztatása. Jézus Júda törzséből való Oroszlán, és a „szamár” üzenetéhez van kötve.

> Júda, téged dicsérnek majd testvéreid; kezed ellenségeid nyakán lesz; atyád fiai meghajolnak előtted. Júda oroszlánkölyök; a zsákmánytól jössz fel, fiam; lehajolt, letelepedett, mint az oroszlán és mint a vén oroszlán; ki meri őt felriasztani? Nem távozik el a fejedelmi pálca Júdától, sem a törvényhozó lábai közül, míg eljön Siló; és hozzá gyűlnek majd a népek. Megköti szamárcsikóját a szőlőtőhöz, és nőstényszamár csikóját a nemes szőlőhöz; ruháját borban mossa, és öltözetét a szőlő vérében: Szemei vörösek a bortól, és fogai fehérek a tejtől. 1Mózes 49:8–12.

Júda által valósul meg „a népek egybegyűjtése”. Krisztus, mint Júda, egyúttal a „Szőlőtő” is, és a „nemes szőlőtő” a „szamár vemhéhez” van kötve. Az Ő „ruháit” „borban” mossák meg, amely „a szőlő vére” volt. Krisztus a Gecsemánéban kezdte ontani a vérét, amikor vért verejtékezett, és a Gecsemáné jelentése: „olajprés”. A Gecsemánétól a keresztig ontotta drága vérét, hogy minden embert magához gyűjtsön.

> Most van e világ ítélete: most vettetik ki e világ fejedelme. És én, ha felemeltetem e földről, mindeneket magamhoz vonzok. Ezt pedig azért mondta, hogy jelezze, milyen halállal kell meghalnia. János 12:31–33.

Krisztusnak az a munkája, hogy minden embert Magához vonjon, kétlépcsős folyamat, mert először egybegyűjti „Izráel számkivetettjeit”, majd őket jelként használja fel arra, hogy magához vonja az Ő más juhait.

> Én vagyok a jó pásztor; ismerem az enyéimet, és az enyéim is ismernek engem. Amiként az Atya ismer engem, én is úgy ismerem az Atyát; és életemet adom a juhokért. Más juhaim is vannak nekem, amelyek nem ebből az akolból valók: azokat is elő kell hoznom, és hallgatni fognak az én szómra; és lészen egy akol és egy pásztor. János 10:14–16.

A száznegyvennégyezer azok a „juhok”, akik ismerik Őt. A „más juhok” az Ő nyája, amely kijön Babilonból, amikor meglátják és meghallják a zászlót. Mielőtt felemeli zászlaját, vagyis juhait, előbb másodszor is összegyűjti őket. A szent történelemnek ez a vonala összhangban áll Dániel könyve tizenegyedik fejezetének tizenharmadiktól tizenötödikig terjedő verseivel, és ezért összhangban áll a negyvenedik vers rejtett történelmével is. Ez az igaz protestáns szarv vonalát jelképezi, amely a hitehagyott protestáns szarv, a hitehagyott republikánus szarv és Tírusz paráznájának megérkezése történelmén belül halad, közvetlenül a negyvenegyedik vers vasárnaptörvénye előtt. Az igaz protestáns szarv vonala egyaránt jelképezi azt a történelmet és azt az üzenetet is, amelyben a száznegyvennégyezer elpecsételtetik.

„Izráel számkivetettjei” egy olyan vonalat képviselnek, amely ellentétben áll a „csúfolódók gyülekezetével”, amint Jeremiás nevezi őket, illetve a „Sátán zsinagógájával”, amint János nevezi őket a Jelenések második és harmadik fejezetében, ahol a szmirnai és a filadelfiai gyülekezethez szól. A filadelfiaiak a Jelenések hetedik fejezetének „száznegyvennégyezerét” jelképezik, Szmirna pedig ugyanazon fejezet „nagy sokasága”, amelyet senki meg nem számlálhat. Az utolsó napok megváltottainak e két osztálya viszályban áll azokkal, akik hazudnak, és akik a Sátán zsinagógájában vannak, és azt állítják, hogy ők Isten népe, mert azt mondják magukról, hogy zsidók.

Az igaz protestáns szarv vonala abból a vitából áll, amely közöttük és a korábbi szövetségi nép között áll fenn, akik akkor éppen mellőztetnek. Ugyanezen történelmi folyamatban a hűségesek vitában állnak az elhajlott protestantizmus és a katolicizmus vonalával is. Ez a három vallási entitás a mikro szinten, az igaz protestáns szarv vonalán belül, a sárkányt, a fenevadat és a hamis prófétát jelképezi.

> „Láttam, hogy a névleges egyház és a névleges adventisták, Júdáshoz hasonlóan, elárulnak majd bennünket a katolikusoknak, hogy elnyerjék befolyásukat, és így az igazság ellen támadjanak. A szentek akkor egy jelentéktelen, a katolikusok előtt alig ismert nép lesznek; de az egyházak és a névleges adventisták, akik ismerik hitünket és szokásainkat (mert gyűlöltek bennünket a szombat miatt, mivel nem tudták azt megcáfolni), elárulják majd a szenteket, és feljelentik őket a katolikusoknál mint olyanokat, akik semmibe veszik a nép intézményeit; vagyis hogy megtartják a szombatot, és semmibe veszik a vasárnapot.” Spalding and Magan, 1, 2.

Korábban már foglalkoztunk ezzel a szakasszal, és ennek során megállapítottuk, hogy a „névleges egyház” kifejezésnek és a „névleges adventista” kifejezésnek más jelentése és alkalmazása volt abban az időben, amikor White testvérnő e szavakat leírta. A próféták azonban inkább az utolsó napokról szóltak, mint a saját történelmi korukról, ezért ebben a szakaszban az utolsó napok névleges egyháza a hitehagyott protestantizmus volna. A „névleges” szó jelentése: „csak név szerint”.

Az úgynevezett protestáns egyház 1844-ben megszűnt tiltakozni Róma ellen, amikor fellázadt az ellen, hogy hit által belépjen a Szentek Szentjébe, ahol felismerhette volna, hogy a hetednapi szombat az istentisztelet helyes napja. Ehelyett megtartotta a nap imádatát, amely a katolicizmus jegye. Lehetetlen „tiltakozni” Róma ellen — ami a „protestáns” szó egyetlen meghatározása —, ha elfogadtad az ő hatalmának jelképét, amelyet a római egyház ismételten úgy azonosított, mint annak bizonyítékát, hogy hatalmában áll a Bibliában az istentisztelet napját a hetednapi szombatról vasárnapra megváltoztatni.

A „névleges adventisták” azok, akik magukat hetednapi adventistáknak vallják, ugyanakkor Júdással is azonosíttatnak, aki annak a tanítványnak a jelképe, aki elárulta hitvallását. A névleges Hetednapi Adventista Egyház gyűlölni fogja a „szenteket”, és azok a szentek akkor „ismeretlen néppé” „lesznek”. Gyűlölik az ismeretlen szenteket „a szombat miatt”, azon igazság miatt, amelyet nem tudnak „megcáfolni”. White testvérnő történetében a szombat igazsága a hetedik napi szombat volt, de ez az utolsó napok szombat-igazságát jelképezi, amelyet nem lehet megcáfolni, és ez az a tanítás, amelyet a laodiceai Hetednapi Adventizmus először elvetett az 1863-ban tanúsított lázadásában. Ez a tanítás volt az első alapvető igazság, amelyet William Miller felfedezett, és az Adventizmus azon alapigazságait jelképezi, amelyekben a névleges adventisták megtagadják a járást, amint azt Jeremiás régi ösvényei ábrázolják. Ez a szombat-igazság a Leviticus huszonhat „hétszerese”.

A valódi protestantizmusnak a Filadelfiából és Szmirnából álló vonalát azok árulják el, akiket Júdás jelképez. Júdás háromszor egyezett meg Jézus elárulására, ily módon azonosítva egy fokozatos árulást, amely megelőzte a keresztet, és ott teljesedett be. Dániel könyve tizenegyedik fejezetének tizenhatodik verse a vasárnaptörvényt jelképezi, amelynek előképe a kereszt volt. Ezért a tizenhatodik vers vasárnaptörvényéhez vezető versekben, amely ugyanaz, mint a negyvenegyedik vers vasárnaptörvénye, egy háromlépcsős árulás szakad az utolsó napok szentjeire. Az árulás abban az időszakban történik, amikor az Úr másodszor gyűjti össze végidei zászlaját.

> És lesz ama napon, hogy Isai gyökere zászlóul áll majd a népeknek; hozzá folyamodnak a pogányok, és az ő nyugodalma dicsőséges lesz. És lesz ama napon, hogy az Úr másodszor nyújtja ki kezét, hogy visszaszerezze népe maradékát, amely megmarad Asszíriából, Egyiptomból, Pathroszból, Kúsból, Élám-ból, Sineárból, Hamátból és a tenger szigeteiről. És zászlót emel a nemzetek előtt, összegyűjti Izráel számkivetettjeit, és egybegyűjti Júda szétszórtjait a föld négy széléről. Efraim féltékenysége is elmúlik, és Júda ellenségei kivágattatnak; Efraim nem lesz féltékeny Júdára, és Júda nem háborgatja Efraimot. Hanem rászállnak a filiszteusok vállára nyugat felé; együtt kifosztják a kelet fiait; ráteszik kezüket Edómra és Moábra, és Ammón fiai engedelmeskednek nekik. Ézsaiás 11:10–14.

Ézsaiás e szakasz történelmi hátterét a tizedik versben az „ama napon” kifejezéssel jelöli meg. Ennélfogva az az „ama nap” a tizedik verset megelőző versekben került azonosításra. Amikor ezt a sajátos prófétai elbeszélést visszakövetjük egy olyan utalásig, amely lehetővé teszi számunkra annak meghatározását, hogy mikor van az az „ama nap”, a tizedik fejezet első verséhez jutunk.

> Jaj azoknak, akik igazságtalan rendeleteket hoznak, és terhes végzéseket írnak elő. Ézsaiás 10:1.

White testvér e vers „igazságtalan rendeletét” a hamarosan bekövetkező vasárnapi törvénnyel azonosítja:

> „Bálványszombat állíttatott fel, miként az aranyszobrot felállították Dúra mezején. És amint Nabukodonozor, Babilon királya, rendeletet adott ki, hogy mindazokat, akik nem borulnak le és nem imádják ezt a képet, meg kell ölni, úgy kihirdettetik majd, hogy mindazok, akik nem tanúsítanak tiszteletet a vasárnap intézménye iránt, börtönnel és halállal büntettetnek. Ily módon az Úr szombatja lábbal tiportatik. De az Úr kijelentette: »Jaj azoknak, akik hamis rendeleteket hoznak, és terhes végzéseket írnak, amelyeket elrendeltek« [Ézsaiás 10:1]. [Sofóniás 1:14–18]” Manuscript Releases, 14. kötet, 92.

Az Úr népének másodszori összegyűjtésének összefüggése a közelgő vasárnapi törvény válságának történelmi keretébe van helyezve, mert Ézsaiás a tizedik fejezet tizenkettedik versében arról beszél, hogy az Úr befejez egy munkát népe között, mielőtt végrehajtó ítéletét elhozza a hamis rendeletre, amely a vasárnapi törvény.

> Azért lészen úgy, hogy amikor az Úr elvégzi minden munkáját a Sion hegyén és Jeruzsálemen, meglátogatom Asszíria királyának kemény szívéből fakadó gyümölcsét és fennhéjázó tekintetének dicsőségét. Ézsaiás 10:12.

A „Sionon és Jeruzsálemen véghezvitt munka”, amelyet az Úr „elvégez”, mielőtt a pápaság büntetése a vasárnaptörvény idején megkezdődik, a száznegyvennégyezer elpecsételése. Ezékiel könyve kilencedik fejezetében a férfi az íródeáki tintatartóval végigmegy Jeruzsálemen, és jelet helyez azokra, „a kik sóhajtanak és nyögnek mindazokért az útálatosságokért, a melyeket cselekesznek a földön” és az egyházban. Ez a munka magában foglalja azt a folyamatot is, amelyben az Úr másodszor összegyűjti Izráel elszéledtjeit. Összegyűjti őket a föld négy szegletéről, és a „föld négy szeglete” nyolc földrajzi terület által van jelképezve. A nyolcas a fenevad képe próbájának jelképe, ezáltal azonosítva, hogy azok végső összegyűjtése, akik a zászlóvá lennének, abban az időszakban megy végbe, amikor a fenevad képe próbája véghezvitetik a földön.

Az az egység, amelyet az jelképez, hogy „Efraim” „nem irigykedik Júdára, és Júda” „nem háborgatja Efraimot”, akkor következik be, amikor Júda ellenségei kivágattatnak. Prófétai értelemben a korábbi szövetségi nép, amelyet Júdás, vagy a Sátán zsinagógája, vagy a csúfolódók gyülekezete, vagy a millerita történelem protestánsai, vagy Krisztus történetének zsidói képviselnek, az első csalódáskor „kivágattatik”. Amikor Jeremiás ugyanezt a történelmet ábrázolja, azt az utasítást kapta, hogy soha nem térhet vissza a csúfolódók gyülekezetébe, jóllehet azok visszatérhetnek hozzá, ha a megtérést választják.

2020. július 18-tól a vasárnapi törvényig az Úr másodszor gyűjti egybe utolsó napi népét. A világ minden tájáról gyűjti össze őket, egy olyan időszakban, amikor befejezi teljes munkáját Júdán és Jeruzsálemen. E pecsételési időben Isten utolsó napi népe ismeretlen lesz, mindazonáltal egy hármas szövetséggel fog szembesülni, amely ellenzi munkájukat.

A katolicizmus a hármas szövetség fenevada, és egyik leánya az az osztály, amelyet White nővér névleges egyházként azonosít. Ők képviselik a hamis prófétát. A névleges laodiceai adventisták, akiket Júdás jelképez, ebben az ábrázolásban a sárkányt jelentik. Az 1863-as lázadást az ókori Izráel lázadása példázta az első Kádésnél, amikor úgy döntöttek, hogy elutasítják Józsué és Káleb üzenetét, és visszatérnek Egyiptomba. Egyiptom a sárkány jelképe.

> Embernek fia, fordítsd orcádat a fáraó, Egyiptom királya ellen, és prófétálj ellene és egész Egyiptom ellen. Szólj, és mondd: Így szól az Úr Isten: Íme, ellened fordulok, fáraó, Egyiptom királya, te nagy sárkány, aki folyóid közepette fekszel, aki ezt mondtad: Enyém a folyóm, és magamnak készítettem azt. Ezékiel 29:2, 3.

A kádési lázadás a tizedik próbatételt jelentette abban a vizsgálati folyamatban, amely Egyiptomból kihozott választott nép elvetését és halálát eredményezte; ugyanakkor előképe volt annak a végső próbatételnek is egy olyan vizsgálati folyamatban, amely a filadelfiai millerita adventizmusra 1844. október 22-én szakadt, és az 1863-as lázadással zárult le. Az ősi Izráel történelmének legvégén a zsidók „kiáltának: »Vidd el, vidd el, feszítsd meg őt!« Pilátus monda nékik: »A ti királyotokat feszítsem meg?« A főpapok felelének: »Nem királyunk van, hanem császárunk.«” Az első lázadásban és az utolsó lázadásban is a korábbi szövetségi nép a sárkány jelképét (Egyiptomot és a pogány Rómát) választotta királyául.

2020. július 18-án „Júda ellenségei” „kiirtattak”, és felállíttatott a száznegyvennégyezer temploma. Már csak annyi maradt hátra, hogy a templom megtisztíttassék, előkészítve a szövetség Követének hirtelen eljövetelét az Ő templomába. A millerita történelem temploma negyvenhat év alatt építtetett fel 1798-tól 1844-ig. Az 1844. április 19-i első csalódáskor a protestánsok kivágattak, és a Sátán zsinagógájának, a csúfolódók gyülekezetének, Róma egyik leányának részévé lettek. Attól az időponttól 1844. október 22-ig tisztulási folyamat ment végbe annak előkészítéseként, hogy a hűségesek Krisztust kövessék a Szentek Szentjébe, hogy Ő véghezvigye istenségének az ő emberségükkel való egyesítésének munkáját.

A valódi protestáns szarv története, amely másodszor gyűjtetik egybe közvetlenül a jogtalan rendelet előtt, hogy az legyen a zászlójel, amelyet Isten arra használ, hogy Babilonból kihívja az Ő másik nyáját, ugyanabban az időszakban zajlik, amelyben a hitehagyott republikánus és protestáns szarvak egyesülnek, lelki paráznaságot követnek el, és így egy testté, vagy egy templommá lesznek, amely a fenevad képe. Isten temploma ezzel egyidejűleg Krisztus képét formálja.

E tanulmányt a következő cikkben folytatjuk.

> Az az ige, amely az Úrtól Jeremiáshoz lett, mondván: Állj meg az Úr házának kapujában, és hirdesd ott ezt az igét, és mondd: Halljátok az Úr igéjét, ti mindnyájan, Júdáéi, akik e kapukon bementek, hogy imádjátok az Urat. Így szól a Seregek Ura, Izráel Istene: Jobbítsátok meg útjaitokat és cselekedeteiteket, és lakozni engedlek titeket e helyen. Ne bízzatok hazug beszédekben, ezt mondván: Az Úr temploma, az Úr temploma, az Úr temploma ez! Mert ha valóban megjobbítjátok útjaitokat és cselekedeteiteket; ha valóban igazságot szolgáltattok ember és felebarátja között; ha nem nyomorgatjátok a jövevényt, az árvát és az özvegyet, és nem ontotok ártatlan vért e helyen, sem nem jártok idegen istenek után a magatok vesztére: akkor lakozni engedlek titeket e helyen, azon a földön, amelyet atyáitoknak adtam öröktől fogva mindörökké. Íme, ti hazug beszédekben bíztok, amelyek nem használnak. Vajon loptok, gyilkoltok, paráználkodtok, hamisan esküsztök, a Baálnak tömjéneztek, és más istenek után jártok, akiket nem ismertek; és aztán eljöttök, és megálltok előttem ebben a házban, amely az én nevemről neveztetik, és ezt mondjátok: Megszabadultunk, hogy mindezeket az utálatosságokat cselekedjük? Vajon ez a ház, amely az én nevemről neveztetik, rablók barlangjává lett-e a ti szemetekben? Íme, én is láttam, azt mondja az Úr.

> Hanem menjetek csak el most az én helyemre, amely Silóban volt, ahol nevemet kezdetben lakoztattam, és lássátok meg, mit cselekedtem azzal népemnek, Izráelnek gonoszsága miatt. Most pedig, mivel mindezeket a dolgokat cselekedtétek, azt mondja az Úr, és szóltam nektek, jó reggel szólván, de nem hallottátok; hívtalak titeket, de nem feleltetek: azért úgy cselekszem ezzel a házzal, amely az én nevemről neveztetik, amelyben ti bíztok, és azzal a hellyel, amelyet nektek és atyáitoknak adtam, amiképpen Silóval cselekedtem. És elvetlek titeket színem elől, amiképpen elvetettem minden testvéreteket, Efraimnak egész magvát. Azért ne könyörögj e népért, se kiáltást, se imádságot ne emelj értük, és ne járj közben nálam: mert nem hallgatlak meg téged. Nem látod-é, mit cselekszenek Júda városaiban és Jeruzsálem utcáin? Jeremiás 7:1–17.

Back to Articles